Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-2026/2011р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Решітник О А. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на гараж , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Виконкому Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на самовільно збудований гараж, загальною площею 24,0 кв. м., розташованому за адресою : АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.08.1984р. Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 452/1 «Про виділення земельних ділянок під будівництво гаражів у гаражному кооперативі « Победа» вичерпному переліку громадян, до складу яких увійшов і татусь Позивача - ОСОБА_3 , були виділені земельні ділянки під будівництво гаражів у гаражному кооперативі «Победа». З 1999 року Позивач відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Позивач зазначає, що вона є членом гаражного кооперативу "Победа" на підставі рішення Виконкому Ленінської районної в місті ради від 21.05.1999 року за № 172/7,що підтверджується відповідною довідкою зазначеного гаражного кооперативу №16 від 18.10.2010р. Окрім вказаного, гаражним кооперативом їй було видано паспорт на гараж № НОМЕР_1 , та постійно сплачувались членські внески, що підтверджується розрахунковими книжками. У зв`язку з чим Позивач просить визнати за нею права власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позов в повному обсязі, в обгрунтування позовних вимог посилався на мотиви, що викладені в позовній заяві, і просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 10.08.1984 р. рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 452/1 «Про виділення земельних ділянок під будівництво гаражів у гаражному кооперативі « Победа» вичерпному переліку громадян, до складу яких увійшов і татусь Позивача - ОСОБА_3 , були виділені земельні ділянки під будівництво гаражів у гаражному кооперативі «Победа», (а.с. 6).

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 21.05.1999 р. до складу кооперативу «Победа» було включено позивача, з переоформленням права користування гаражем з ОСОБА_3 на позивача (а.с.7). 1

Судом встановлено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що ОСОБА_4 фактично здійснювала та завершила будівництво будівлі гаражу № НОМЕР_1 у ГК „Победа". Вказана обставина підтверджується довідкою ГК „Победа" від 18 жовтня 2010 р. (а.с. 8) та матеріалами технічної інвентаризації. Так, з вказаних матеріалів технічної інвентаризації гаражу № НОМЕР_1 у ГК «Победа», що була проведена уповноваженими особами комунального підприємства „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації"" Дніпропетровської обласної ради 19.11.2010 р. вбачається, що такий гараж є побудованим у 1999 році, тобто після вступу позивача до складу членів ГК «Победа», та є об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України, тобто об`єктом, що розташований на земельній ділянці, переміщення якого неможливе без його знецінення та зміни призначення (а.с. 9-14). З матеріалів справи вбачається, та не спростовується сторонами, що позивач відкрито, та безперервно володіє побудованим гаражем № НОМЕР_1 у ГК «Победа», з моменту його побудови у 1999 році.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень та Цивільного Кодексу у редакції 2004 року положення цього ЦК України також застосовуються до правовідносин, що виникли, до набрання чинності цим Кодексом і продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки, станом на сьогоднішній день позивач продовжує користуватись вказаним самочинно побудованим нерухомим майном, суд вважає за можливе застосувати норми ЦКУ 2003 року, відповідно до п.4 Перехідних та Прикінцевих положень вказаного кодифікованого акту.

Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особисто немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Ст. 376 ЦК України визначає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті.

З положення, передбаченого частиною третьою ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З аналізу вказаної норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано в судовому порядку лише в тому випадку, якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту. За змістом частини п`ятої цієї ж статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об`єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Окрім цього, відповідно до норм ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). При цьому, якщо договором або законом передбачене прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Процедура прийняття об`єктів незавершеного будівництва до експлуатації в України збудованих після 1992 року встановлена Тимчасовим порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженнями без дозволу на виконання будівельних робіт, що затверджена постановою Кабінету міністрів України від 09.09.2009 року №1035.

Однак, відповідно до листа Державної будівельної інспекції України 13.04.2010 №22-19/1-2033 застосовування положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України у випадку самочинно -побудованого гаражу не вбачається можливим, та можливість поширення вказаного порядку на прийняття в експлуатацію інших об`єктів, у тому числі гаражів, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, наразі вивчається.

Іншого нормативно закріпленого порядку прийняття об`єктів незавершеного будівництва до експлуатації на час виникнення спірних правовідносин законодавством не визначено.

Згідно технічних висновків, зроблених за результатом обстеження вказаного гаражу ФОП ОСОБА_5 (ліцензія НОМЕР_2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, дійсна до 09 липня 2013 р. на проведення такої діяльності) від 09.06.2009 (а.с. 16-24) року конструкція будівля гаражу № НОМЕР_1 площею 24, 0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у гаражному кооперативі „Победа" відповідають будівельним нормам та правилам, нормативним актам протипожежної безпеки та санітарному законодавству, а експлуатація гаражу можлива за цільовим призначенням.

З урахуванням зазначених вище норм матеріального закону та обставин встановлених судом, враховуючи, що самочинно збудовний гараж відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил, відсутність претензій з боку третіх осіб, приймаючи до уваги те, що земельна ділянка була надана забудовнику під спорудження гаражу відпвовідним рішенням органу місцевого самоврядування, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказаний гараж підлягають задоволенню.

Також приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідним покласти судові витрати по справі на Позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 186, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на гараж - задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, а саме: гараж № НОМЕР_1 площею 24, 0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у гаражному кооперативі „Победа".

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної смли після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан