АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8911/11 Головуючий суддя І інстанції Нікуліна
Провадження № 22-ц-8911/11 Суддя доповідач Черкасов В.В.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 січня 2011 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-ті особи - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ГУМВС України в Харківській області, Відділ опіки та піклування Червонозаводської районної в місті Харкові ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

встановила:

10 березня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-ті особи - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ГУМВС України в Харківській області, Відділ опіки та піклування Червонозаводської районної в місті Харкові ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, з посиланням на ті обставини, що їй на праві приватної власності належить 21/100 частина домоволодіння № 251- 253, що розташоване по вулиці Жовтневій в м. Харкові, відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.04.2001 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.05.2008 року.

В обгрунтування позову позивачка зазначила, що 20.11.2008 року зареєструвала у вказаному домоволодінні свого зятя -ОСОБА_1 за проханням своєї дочки ОСОБА_2, яка має на праві власності квартиру АДРЕСА_1, де зареєстровані її діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У листопаді 2009 року відповідачі, не погодившись з нею, переїхали до неї, перевезли свої речі, а свою квартиру здали в оренду. У січні 2010 року вона прийняла рішення продати вищезазначене домоволодіння та купити квартиру, про це вона повідомила відповідачів та запропонувала їм виселитися , а відповідачу ОСОБА_1 виселитися і знятися з реєстраційного обліку, на що вони не відреагували та продовжують проживати у будинку без її згоди.

В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити - зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку та виселити, крім того, просила виселити свою дочку з неповнолітніми дітьми, посилаючись на те, що вона, як власник спірного житлового приміщення, не може користуватися належному їй на праві власності житловому приміщенні, розпорядитися ним на власний розсуд, через те, що відповідачі перешкоджають їй в цьому. Відповідачі не сплачують вартість комунальних послуг, перешкоджають користуватися своєю власністю.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов не визнали, суду пояснили, що вони мешкають в спірному домоволодінні зі згоди позивача, сплачують за комунальні послуги, за власні кошти зробили ремонт житлового приміщення, але, позивачка змінила свої наміри на сумісне мешкання та вирішила виставити їх родину з спірного домоволодіння.

Представники 3-х осіб - Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ГУМВС України в Харківській області, Відділу опіки і піклування Червонозаводської районної в місті Харкові ради до суду не зявилися, про час а місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать поштові відправлення.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 виселено разом з неповнолітніми дітьми з спірного домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Жовтнева, 251-253, в квартиру АДРЕСА_1.

Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Червонозаводського РВ ГУМВС України в Харківській області зобовязано зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вулиця Жовтнева, 251-253.

З ОСОБА_1, ОСОБА_1В' на користь ОСОБА_3 солідарно судовий збір в сумі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,50 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції ухваливши нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволені позову у повному обсязі.

В обгрунтуванні доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та виселення відповідачів із спірного будинку, суд першої інстанції виходив з того, що останні проживають у будинку без згоди її, як власника, чим фактично перешкоджають позивачці володіти, користуватися належним будинком. Будь-яких домовленостей на створення спільної сумісної власності ( будинку) між сторонами не було. Тому позивачка наполягає на виселенні відповідачів, які порушують правила співпроживання, образливо, без поваги ставляться до неї. Суд першої інстанції вважав також, що заперечення відповідачів не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з посиланням та відповідно до вимог передбачених ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні своєю власністю, у тому числі й виселення відповідачів, які порушують правила співпроживання, образливо, без поваги ставляться до своїх батьків; не змінили своєї поведінки після неодноразового звернення до міліції і проведення з ними профілактичних бесід. Тому відповідачів та їхніх дітей суд першоїі інстанції вважав за необхідне виселити з жилого будинку на підставі ст. ст. 116 Житлового Кодексу України.

Судова колегія не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи і не відповідають вимогам закону.

Згідно ч.І ст. 116 ЖК України та роз'яснень, які містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу Ураїни» (з подальшими змінами), якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, виселення через неможливість спільного проживання може мати місце щодо винної особи лише при систематичному порушенні нею правил громадського співіснування.

Не може ставиться питання про виселення всіх осіб, які проживають у будинку, якщо навмисні винні дії чинить наймач або один із членів його сім'ї.

Доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть бути постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні попередження, рішення суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективиів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами на порушення правил співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду з вимогами про виселення відповідачів з підстав передбачених ст..ст.98,99 ЖК України, як тимчасових мешканців, вказавши, що 20.11.2008 року за її згоди та за проханням дочки у її домоволодінні був зареєстрований відповідач ОСОБА_1, а у січні 2010 року відповідачі, не маючи згоди, самостійно переїхали в домоволодіння, яке належить їй на праві власності, та перевезли свої речи.

В ході розгляду справи по суті, як в суді першої так і в апеляційній інстанції, позивачка вказувала, що на її прохання залишити спірне домоволодіння вони реагують скандалами, ображеннями на її адресу, постійними сварками.

При цьому у своїх позовних вимогах щодо систематичного порушення правил співжиття відповідачами, позивачка в своєму позові не зазначала, не посилалась, на звернення до будь-яких органів з цього приводу не посилалася і в матеріалах справи відсутні будь-які дані з цього приводу.

Однак суд першої інстанції ухвалив рішення в порушення вимог передбачених ст. 11 ЦПК України, а також з підстав передбачених ст.ст. 9,116 ЖК України, не навівши з яких обставини необхідно виселити відповідачів, тобто вийшов за межі позовних вимог.

Судова колегія вважає, що зазначені пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рішенні суду першої інстанції не с доказом систематичного порушення відповідачами правил співжиття і застосування до них заходів запобігання, а свідчать лише про те, що між сторонами виникли неприязні стосунки, що само по собі не може бути підставою для виселення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 21/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Жовтнева, 251-253, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.04.2001 року. Право власності зареєстровано в КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації» відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.05.2008 року. /а.с. 7-11/.

Відповідно до довідки голови вуличного комітету № 27 Червонозаводського району м. Чаркова від 02.03.2010 року та реєстраційними документами за вищевказаною адресою зареєстровані позивачка у справі ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1М/ з 20 листопада 2008 року/ а.с.6/.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_2 дочка позивачки, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, яку їй подарувала сама позивачка відповідно до договору дарування від 10.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом(а.с.56,104).

Відповідно до відомостей адресно-довідкового бюро Управління МВС України в Харківській області діти відповідачів: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 не зареєстровані в м. Харкові та Харківські області(а.с.57,58).

За таких обставин відповідачка ОСОБА_2 є тимчасовим мешканцем за адресою: м. Харків, вулиця Жовтнева, 251-253, оскільки ОСОБА_1М/ з 20 листопада 2008 року/був зареєстрований за цією адресою позивачкою, як член сімї. Проти чого не заперечувала в ході судового засідання позивачка.

У зв'язку з цим до спірних правовідносин між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_2 підлягають застосуванню статті 98, 99 ЖК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням /тимчасових жильців/, в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Тимчасові жильці на вимогу наймача, або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 99 ЖК України встановлено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання /ч. 1/.

З огляду на це, позов ОСОБА_3 щодо виселення дочки, відповідачки по справі ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виселенню останньої із жилого будинку адресою: м. Харків, вулиця Жовтнева, 251-253 без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову про виселення ОСОБА_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки доказів, підтверджуючих позовні вимоги ОСОБА_3 по справі не надала, а тому судова колегія позов в цій частині не задовольняє.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати , ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_10- . відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_11 на користь позивачки підлягає стягненню судові витрати у розмір 46 грн., а саме судовий збір в сумі 8,50 гривень , витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,50 гривень, що підтверджуються платіжними дорученнями про їх оплату, долученими до матеріалів справи.

Керуючись ст. ст. 303 304,307, 309, 313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 січня 2011 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 із будинку по вул. Жовтневій 251-253 м.Харкова без надання іншого житла.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення з будинку по вул. Жовтневій 251-253 м.Харкова - відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 46(сорок шість) грн..

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді