Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2011 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калитки О.М.,

при секретарі Мягкої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль»в особі Лисичанського відділення про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом, в якому просила визнати недійсним договори про видачу кредиту і поруки від 19.05.2006 р. посилаючись на те, що 19.05.2006 р. між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2014/0002/82/81033, відповідно до якого ОСОБА_3 був наданий кредит у розмірі 15000грн. строком на 36 місяців. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2014/0002/82/81033, між нею та відповідачем було укладено договір поруки №2014/0002/82/81033/1 від 19.05.2006 року. Рішенням Сєвєродонецького міського суду з ОСОБА_3 та неї стягнуто солідарно заборгованість в сумі 26694,46грн. за кредитним договором №2014/0002/82/81033.

Позов мотивувала тим, що відповідач не мав необхідний обсяг повноважень щодо укладання кредитного договору та договору поруки. Договором поруки №2014/0002/82/81033/1 від 19.05.2011 передбачено, що поручитель поручається грошовими коштами в сумі 15000грн. Подальшими умовами того ж самого договору поруки обсяг поруки було збільшено. На момент укладення договору поруки вона помилково вважала, що поручається за позичальника обумовленою договором сумою грошових коштів -15000грн. Також, позивач помилилася щодо прав та обов'язків сторін договору поруки. ОСОБА_3 навмисно приховав від неї відомості про наявність великої кількості кредитів на його ім'я в багатьох інших банках, чим ввів її в оману, скориставшись її довірою. Якщо б вона мала таку інформацію, то не погодилася укладати договір поруки.

Позивач у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позові, доповнивши, що у кредитному договорі не вказана адреса позичальника ОСОБА_3; банком не перевірялося цільове призначення кредитних коштів та майно позичальника на предмет заборони, перебування під заставою, арешт майна, яке вказував позичальник ОСОБА_3 ОСОБА_2 не перевірив кредитну історію ОСОБА_3, наявність або відсутність інших заборгованостей за кредитними договорами. Просив визнати недійсними кредитний договір та договір поруки.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що банк мав право у видачі кредиту. З правами та обов'язками передбаченими договором поруки позивач була ознайомлена та з власної волі підписала його. Перевіряти кредитну історію та цільове призначення кредиту це право банку, а не обов'язок. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні були досліджені наступні докази: копії паспортів позивача та відповідача, копія кредитного договору №2014/0002/82/81033, копія договору поруки №2014/0002/82/81033/1, копія постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, копія постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, копія розпорядження від 18.05.2011р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що 19.05.2006 р. між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2014/0002/82/81033, відповідно до якого ОСОБА_3 був наданий кредит у розмірі 15000грн. строком на 36 місяців.(а.с.7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2014/0002/82/81033, між нею та відповідачем було укладено договір поруки №2014/0002/82/81033/1 від 19.05.2006 року.

На забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитною угодою сторони 19.05.2006 року уклали договір поруки (а.с.8).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень.

В порушення вимог ст.60 ЦПК України представником позивача та позивачем не надано доказів того, що керівник Лисичанського відділення ЛОД АППБ «Аваль»ОСОБА_4 не мала повноважень щодо укладання кредитного договору з ОСОБА_3 та договору поруки з позивачем - ОСОБА_1

Частиною 2 статті 554 ЦК України передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя.

Відповідно до п.2.1 договору поруки №014/0002/82/81033/1 від 19.05.2006 року сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Тому посилання позивача на те, що договором поруки була встановлена відповідальність лише в межах 15000 гривень є такими, що не відповідають ні умовам договору поруки, ні положенню ч.2 ст.554 ЦК України.

Посилання позивача на те, що відповідачем не перевірялося цільове використання кредитних коштів та майно ОСОБА_3 на предмет заборони, перебування у кредиті або заставі, під арештом, яке він вказав в заяві-анкеті суд не бере до уваги, оскільки це є правом банку (п.6.3 Договору кредиту), а не його обов'язком, тому відповідач на свій власний розсуд користується своїми правами і не зобов'язаний перевіряти цільове використання кредитних коштів.

Також, цивільне законодавство не виключає можливості укладення кредитних договорів за наявності у боржника інших зобов'язань, зокрема і за іншими договорами кредиту.

Крім того, ОСОБА_3 не зобов'язаний повідомляти поручителя про всі свої зобов'язання за договорами кредиту. Параграфом 3 глави 49 ЦК України не передбачено обов'язку кредитора повідомляти поручителя про всі наявні у нього зобов'язання.

Враховуючи те, що договір поруки був укладений у той же день що і договір кредиту -19.05.2006 року, власноручно підписаний позивачем, що не заперечується і не оскаржується у судовому засіданні представником позивача, можна зробити висновок, що укладення договору поруки було вільне та відповідає внутрішній волі ОСОБА_1

Посилання позивача на положення ст..230 ЦК України і на те, що ОСОБА_3 скористався її довірою і ввів в оману судом не беруться до уваги, оскільки абз.2 ст.230 ЦК України передбачає, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочинну або якщо вона замовчує їх існування. Оскільки ОСОБА_3 не є стороною договору поруки, у зв'язку з чим не міг перешкоджати вчиненню правочинну або замовчувати відомості, які можуть перешкодити вчиненню правочинну.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання недійсними кредитного договору та договору поруки не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст..554 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль»в особі Лисичанського відділення про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а позивачкою в той самий строк зо дня отримання копії рішення.

Суддя