Справа № 2-2903/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2011 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

При секретарі Вакуленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суми встановленого індексу інфляції за час прострочення сплати боргу, трьох процентів річних та про відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 коштів за договором позики. Свої вимоги обгрунтував тим, що 21.03.2006 року він із ОСОБА_3 уклав договір позики, згідно якого передав останньому грошові кошти в сумі 9000 грн., які відповідач в свою чергу, зобовязався повернути до 01.08.2006 року.

Термін повернення боргу давно минув, відповідач борг не повертає не дивлячись на його неодноразові нагадування. Такі дії відповідача спричинили йому моральну шкоду.

В звязку з цим, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 22 942, 95 грн. з яких: сума основного боргу - 9000 грн.; сума компенсації встановленого індексу інфляції за час прострочення сплати боргу 6 402, 60 грн.; 1 271, 25 грн. сума трьох процентів річних за період з 01 серпня 2006 року по 15 квітня 2011 року 30 616, 80 грн., на відшкодування моральної шкоди 30 616 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати за оплату послуг судового експерта - 120 грн. В цілому позивач просив стягнути з відповідача 61352 грн.80 к.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 9000грн., суму трьох процентів річних -1 271, 25 грн., суму компенсації встановленого індексу інфляції за час прострочення сплати боргу 6 402, 60 грн., а в цілому 16673 грн.85 к.. Крім того, просив стягнути з відповідача 16673 грн.85 к. моральної шкоди.

Обгрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди посилався на погіршення стану здоровя.

Позивач повідомив суду, що після того, як настав термін повернення боргу, обумовлений в договорі, він неодноразово телефонував відповідачу, однак відповідач не відповідав на його дзвінки , або почувши його голос, кидав слухавку.

Представник позивача- адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Звертав увагу суду на те, що початок перебігу строку позовної давності для позивача виник з серпня 2010 року, коли позивач остаточно переконався, що відповідач не має наміру повертати йому кошти.

Відповідач ОСОБА_2. позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 21.03.2006 року він із ОСОБА_3 уклав договір позики, згідно якого отримав у останнього грошові кошти в сумі 9000 грн., які в свою чергу, зобовязався повернути до 01.08.2006 року.

Але наполягав на тому, що суму боргу, обумовлену в договорі , він вже повернув позивачу. Ще у вересні 2006 року. Доказів на підтвердження факту повернення позивачу боргу суду не надав, повідомивши що відповідну розписку він не зберіг, оскільки пройшло вже 5 років і він не думав , що вона знадобиться.

Відповідач звертав увагу суду на порушення позивачем строків позовної давності, просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача. Повідомив, що позивач після вересня 2006 року до нього не звертався, у серпні 2020 року вони не спілкувались, тому, на його думку відсутні підстави для поновлення позивачу строків звернення до суду.

Посилаючись на викладені обставини просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. До такого висновку суд приходить виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Судом достовірно встановлено, що 21.03.2006 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 був укладений договір позики. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безпроцентну позику, а саме грошові кошти в сумі 9000 грн( сторони домовились, що ця сума є еквівалентом 1750 доларів США.) , з строком виплати боргу до 01.08.2006 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст..256 ЦПК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦПК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.. 260 ЦПК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст..ст.253-255 цього кодексу.

Стаття 261 ЦПК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦПК України за зобов»язаннями, з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання . За зобов»язаннями, строк виконання яких не визначений, або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред»явити вимогу про виконання зобов»язання.

З урахуванням викладених норм законодавства суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності для позивача ОСОБА_1 починається з 2 серпня 2006 року.

Таким чином, враховуючи те, що позивач за захистом свого права звернувся до суду 05.07.2011 року, суд вважає , що на момент пред»явлення ОСОБА_1 позову , сплинули строки позовної давності.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що перебіг строку позовної давності для нього по договору позики , укладеному 21.03.2006 року з ОСОБА_2 починається з серпня 2010 року.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст.ст. 10,15, 60, 212, 213, 214, 215-218 ЦПК України, ст. ст. 256, 260, 261 п.5, 267, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суми встановленого індексу інфляції за час прострочення сплати боргу, трьох процентів річних та про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя :