Деснянський районний суд м.Чернігова
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ ІМЕНЕМУКРАЇНИ
13 квітня 2011 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого: судді Кулініча Ю.П.,
за участю: секретаря судового засідання Гоєнка О.Г.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Столиця», про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.
Відповідачі у судове засідання не з'явились. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки квартири від 06.08.2007, за яким відповідачка, як майновий поручитель ОСОБА_4, передала в заставу позивачеві квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 161600 грн.
26.07.2010 позивачем на адресу відповідачів направлені письмові вимоги про усунення порушень за основним зобов'язанням. Згідно копій пощтових повідомлень про вручення, вимоги отримані відповідачами 29.07.2010.
Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк зобов'язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Згідно положень кредитного договору та договору іпотеки, передбачено, що в разі невиконання відповідачем відповідних положень вказаних вище договорів, іпотекодержатель (банк) має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, переважно перед іншими кредиторами, в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків простроченням виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також витрати відносно звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією. На теперішній час правовідносини між позивачем та відповідачем, врегульовані Законом України «Про іпотеку», ЦК України.
Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення ітекодавцем (відповідачем) зобов'язань, встановлених іпотечним говором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зов'язань боржником (відповідачем), а в разі невиконання вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто за рішенням суду.
Відповідно до ст. 35 Закону „Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом визначеного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Дана процедура була дотримана позивачем, про що свідчать копії вимог із копіями фіскальних чеків та копії повідомлень про порушення умов кредитного договору та умов іпотечного договору, якими попереджено відповідачів про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки, в разі непогашення заборгованості за кредитним договором.
Згідно норм Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю продати предмет іпотеки третій особі, якщо зазначена умова буде відображена в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також передбачено право іпотекодержателя, на підставі рішення суду продати предмет іпотеки будь-якій третій особі покупцеві шляхом укладання в подальшому договору купівлі - продажу.
Крім цього, ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі - продажу нерухомості укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Порядок нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу регулюється «Інструкцією про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року пунктом 65 Інструкції передбачено, що в разі якщо рішенням суду іпотекодержателю надано право продажу предмету іпотеки будь якій третій особі - покупцеві, посвідчення таких договорів нотаріусами здійснюється по загальним правилам посвідчення договорів відчуження. У відповідності з п. 61 розділу 3 інструкції при нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу нерухомості, нотаріус вимагає надання документів які підтверджують право власності на майно яке відчужується та документи які підтверджують державну реєстрацію прав на вказане майно осіб, які його відчужують. При цьому, на підставі п. 63 вказаної інструкції при посвідченні договору купівлі - продажу нерухомості, крім правоустановчих документів на нерухомість, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом міністерства юстиції України «Про надання витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року № 84/5. Одним з таких документів, на підставі «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом міністерства юстиції України № 7/5 от 07 лютого 2002 року, є витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу. Пунктом 5.1.1 розділу 5 вказаного вище положення передбачено, що право на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно мають: власник майна, його спадкоємці, правонаступники та уповноважені особи. Таким чином, у випадку задоволення судом позову, банк не будучи власником предмету іпотеки, але отримавши право його продажу на підставі рішення суду, фактично не зможе реалізувати надане судом право, оскільки не зможе отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу.
Таким чином, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки обгрунтована і підлягає задоволенню.
Оскільки норми ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» передбачають наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки - виселення мешканців жилого приміщення та встановлюють процедуру, що полягає в можливості проведення виселення мешканців після вирішення в судовому порядку вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовна вимога про виселення відповідачки є передчасною та такою, що суперечить ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».
Керуючись викладеним вище та ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у відшкодування судових витрат по 910 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: