АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8394/11 Головуючий суддя І інстанції Помазан
Провадження № Суддя доповідач Пшенічна Л.В.
12 травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
Головуючого судді - Пшенічної Л.В.,
суддів- - Измайлової Г,М., ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Лозівському районі Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року; на додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2010 року; на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2010 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Лозівмському районі Харківської області про зобовязання вчинити певні дії,-
У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління ПФУ в Лозівському районі Харківської області, в якому зазначав, що він виконуючи обовязки військової служби під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, отримав ядерну шкоду здоровю, що привело до втрати працездатності, каліцтва та інвалідності.
Відповідач заперечував позов з посиланням на його безпідставність.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року позов задоволено.

Зобовязано Управління ПФУ в Лозівському районі Харківської області виплачувати ОСОБА_3, інваліду ЧАЕС та війни II групи пенсії як відшкодування державою ядерної шкоди під час виконання обовязків військової служби, яка привела до ушкодження здоровя та втрату працездатності , в розмірі передбаченому Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисну» в редакції до 05.10.2005 року, «Про пенсійне забезпечення» та «Про прожитковий мінімум», але не менш 12,25 розмірів мінімальної пенсії за віком виходячи із розміру мінімальної пенсії дорівнюючої прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» на день нарахування пенсії.

Зобовязано Управління ПФУ в Лозівському районі Харківської області виплачувати ОСОБА_3, інваліду ЧАЕС та війни II групи суму боргу відшкодування ядерної шкоди, яку він отримав при виконанні обовязків військової служби, починаючи з 01.0.2001 року по день розгляду справи в суді. Суму боргу розрахувати як різницю між фактично сплаченими відповідачем сумами за період з 01.03.2001 року і сумами пенсій, виходячи з розміру належних до сплати на день нарахування: основної щомісячної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, доплати до пенсії, як інваліду війни II групи в розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком,розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії дорівнюючи прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2010 року допущено негайне виконання рішення в цілому.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2010 року розяснено рішення.

В апеляційній скарзі Управління ПФУ в Лозівському районі Харківської області просить скасувати рішення, додаткове рішення та ухвалу про розяснення рішення, у позові ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю, посилались на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія вирішила скарги задовольнити частково, рішення суду від 14 вересня 2010 року змінити, а додаткове рішення та ухвалу про розяснення рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Справа судом першої інстанції розглянута з дотриманням діючих на час ухвалення рішення норм процесуального права за наявними матеріалами справи.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, є інвалідом 2 групи безстроково від захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії і відповідно до положень ст..ст. 54, 50 Закону № 796-ХІІ має право на державну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з відповідним підвищенням за нормою ст.. 67 цього Закону, в редакції закону чинної з 31 жовтня 2006 року при збільшенні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що визначається Законом про Державний бюджет України щорічно.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до другої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Проте, задовольняючи вимоги позивача за період з 01 березня 2001 по 17 червня 2007 року, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся у суд з позовом в порядку цивільного судочинства 12 серпня 2010 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце з 01 березня 2001 року.

Матеріали справи не містять підстав для поновлення строку. Доказів поважності пропуску строку для звернення до суду не надано.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з позовом, період, з 01 березня 2001 року по 12 серпня 2007 року, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддівприходить до висновку, що права позивача за зазначений період захисту не підлягають. У цій частині позову слід відмовити.

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 29 жовтня 2010 року, то судова колегія не вбачає підстав для скасування вказаного рішення, яке постановлене з додержанням вимог процесуального і матеріального права.

Стосовно доводів апеляційної скарги на ухвалу суду від 18. 11. 2010 про розяснення рішення, то суд першої інстанції розяснив відповідачу положення діючого законодавства, зазначеного в рішенні суду, не змінюючи його змісту, як того вимогає ст.. 221 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.99, 100, 195, 197, 198, 205 КАС України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Лозівському районі Харківської області на рішення суду першої інстанції від 14 вересня 2010 року задовольнити частково.

Рішення Лозівськош міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобовязати Управління ПФУ в Лозівському районі Харківської області виплачувати ОСОБА_3, інваліду ЧАЕС та війни II групи суму боргу відшкодування ядерної шкоди, яку він отримав при виконанні обовязків військової служби, починаючи з 13. 08. 2007 року.

Суму боргу розрахувати як різницю між фактично сплаченими відповідачем сумами за період з 13. 08. 2007 року і сумами пенсій, виходячи з розміру належних до сплати на день нарахування: основної щомісячної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, доплати до пенсії, як інваліду війни II групи в розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком,розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії дорівнюючи прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року залишити без змін.

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Лозівському районі Харківської області на додаткове рішення суду першої інстанції від 29 жовтня 2010 року та ухвалу суду першої інстанції від 18 листопада 2010 року відхилити.

Додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2010 року залишити без змін..

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Судді