Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Вайсенштейн А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору №014/08-112/77829 від 08 квітня 2008 року, укладеного між ним та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" з підстав його невідповідності закону згідно із ст.. 215 ЦК України, а саме ст. 524 и 533 ЦК України.

У судовому засіданні позивач не зявився, направив до суду свого представника, який вимоги позову підтримав, просив про його задоволення.

Представник відповідача вимоги позову не визнав, посилаючись на судові рішення, ухвалені судами в справі за позовом між тими самим сторонами про визнання кредитного договору удаваним..

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2008 року між ВАТ " Райффайзен Банк Аваль", назва якого змінена на ПАТ " Райффайзен Банк Аваль" і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 014/08-112/77829, за яким банк надав останньому грошові кошти в розмірі 40 230 доларів США строком до 08 квітня 2028 року з розрахунку 13 % річних. За умовами договору позивач зобов`язаний погашати суму кредиту щомісячно відповідно до встановленого сторонами графіку.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 08 квітня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким позивач передав в заставу банку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Із положень ст. 192 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ст.5 Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вбачається, що іноземна валюта може використовуватись банками при видачі кредитів за наявності у них генеральної ліцензії НБУ, яку відповідач має за №75 від 24.12.2001року. При наявності зазначеної ліцензії, банку не потрібно додатково отримувати індивідуальну ліцензію для надання споживачу кредиту в іноземній валюті, оскільки така вимога передбачена п.п. "в" п.4 ст.5 Декрету КМУ №15-93 лише для тих видів кредитів, терміни і суми яких перевищують встановлені законодавством межі, які згідно до листа НБУ від 7.12.2009рок №13-210/7871-22612 до наступного часу законодавством України не визначені.

Відповідно до умов договору, кредитні кошти надані однією сумою, а відповідно до п.п. 15.5 ст. 15 кредитного договору, позивач як позичальник підписанням цього кредитного договору свідчить, що йому зрозуміло та він згоден , що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. У разі зімни курсу іноземної валюти усі ризики несе позичальник.

Відповідно до п. 15.4 та 15.7 цього договору, позичальник своїм підписом засвідчив свою згоду з умовами договору, погоджується, що умови Договору йому цілком зрозумілі та він вважає їх розумними та справедливими по відношенню до нього, а також що при його укладенні отримано інформаційний лист згідно правил ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд не може прийняти до уваги пояснення представника позивача щодо невідповідності кредитного договору ст.. 524 та 533 ЦК України та ст.. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», оскільки вони є наслідком невірного їх тлумачення, зміст спірної угоди свідчить, що вона укладена з додержанням вимог цивільного законодавства та за вільного волевиявлення сторін, а визначення грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті не суперечить нормам ч.2 ст. 524ЦК України.

Крім того, в рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2011 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2011 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль`про визнання кредитного договору № 014/08-112/77829 від 08.04.2008 р. удаваним зазначено, що банк має банківську ліцензію, дозвіл НБУ та додаток до дозволу, передбачені ст.. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», на підставі яких він і здійснює операції з валютними цінностями.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 203, 215, 524, 533, 1054-1055 ЦК України, ст.. 9 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю`суд дійшов висновку, що сторони мали законне право на укладання кредитного зобов`язання в іноземній валюті , а відсутність у банка індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором не може слугувати підставою для визнання цього договору недійсним , оскільки використання такої ліцензії передбачено лише у конкретних випадках, а саме у разі перевищення термінів і сум надання або одержання кредиту, що не є випадком при укладанні оспорюваного кредитного договору.

Тому, суд вважає, що немає правових підстав для задоволення вимог позову про визнання кредитного договору недійсним.

Згідно зі ст. 81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 14, 209,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області у порядку, якій передбачений ст.ст. 294-296 ЦПК України протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Гуденко О.А.