Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

8 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської А.В., Матюшенка І.В.

при секретарі судового ^

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград-Волинському про визнання права на страхові виплати, пов'язані з нещасним випадком на виробництві та за зустрічним позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Новоград- Волинському до ОСОБА_2, приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" про визнання недійсним акту форми Н-1,

V

встановила:

У січні 2005 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права на страхові виплати та стягнення їх. Посилався на те, що 17.10.1990 року під час виконання трудових обов'язків механізатора-комбайнера колгоспу „Прогрес", правонаступником якого є приватне сільськогосподарське підприємство „Прогрес", він отримав виробнику травму, що підтверджується актом форми Н-1 від 19.10.1990 року. Висновком МСЕК від 11.10.1995 року йому встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою. З 01.01.1996 року ПСП „Прогрес" не проводило виплати по відшкодуванню шкоди і не передало його особову справу до відділення Фонду. Тому позивач просив стягнути на його користь 8539,8 грн. заборгованості з виплат по відшкодуванню втраченого заробітку за період з 01.01.1996 року по 01.12.2004 року, компенсацію втрати частини доходу через порушення термінів виплати цього відшкодування, визнати за ним право на страхові виплати та стягувати з відділення Фонду по 115, 17 грн. щомісячно.

У процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги. Остаточно просив визнати за ним право на страхові виплати, пов'язані з нещасним випадком на виробництві, що стався 17.10.1990 року, з врахуванням ступеню встановленої МСЕК втрати професійної працездатності та виходячи із розрахункового середнього заробітку станом на 01.04.2001 року в розмірі 267, 58 грн., з подальшим його коригуванням у встановленому законом порядку. Стягнути

на його користь з ПСП „Прогрес" заборгованість по страховим виплатам за період з 01.01.1996 року по день ухвалення судового рішення в сумі 24179, 53 грн., а також компенсацію втрати їх части через порушення термінів виплати в сумі 12730, 40 грн. за період з 01.04.2001 року. Зобов'язати ПСП „Прогрес" передати його особову справу до виконавчої дирекції Фонду. У решті позовні вимоги просив залишити без розгляду.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Новоград-Волинському звернулося з зустрічним позовом про визнання акту форми Н-1 недійсним. Посилалося на те, що документи потерпілого ОСОБА_2 відділенню не передавалися. Проте, акт форми Н-1 складений з порушенням діючого законодавства, нещасний випадок не є пов'язаним з виробництвом.

Справа розглядалася неодноразово. Останнім рішенням Новоград- Волинського міськрайонного суду від 15.06.2010 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на страхові виплати, пов'язані з нещасним випадком на виробництві, що стався 17.10.1990 року, з врахуванням ступеню встановленої МСЕК втрати професійної працездатності та виходячи із розрахункового середнього заробітку станом на 01.04.2001 року в 267 грн. 58 коп. з подальшим його коригуванням у встановленому законом порядку. Стягнуто з приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплатам на відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 17 .10.1990 року та спричинив втрату працездатності у вигляді втраченого заробітку за період з 01.01.1996 року по день ухвалення рішення суду, тобто по 15.06.2010 року у розмірі 24179 грн. 53 коп., а також компенсацію втрати їх частини через порушення термінів виплати у розмирі 12730 грн. 40 коп.

У апеляційній скарзі підприємство, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення, відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов. Зазначає, що представник підприємства не був присутній у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення. Крім того, посилається на те, що суд не з'ясував протягом якого часу ОСОБА_2 працював у колгоспі, його посадові обов'язки, проведення з ним інструктажу по техніці безпеки. Посилається на те, що в день отримання травми закінчилися сезонні робити і ОСОБА_2 фактично не перебував у трудових стосунках з колгоспом. Суд не врахував, що позивач працював у Несолонській середній школі майстром виробничого навчання, тому є неправильними висновки суду, що позивач перебував у трудових стосунках з колгоспом. Останній не довів суду, що мав вказівку від керівництва колгоспу щодо очистки бункеру комбайну від залишків конюшини. Крім того посилається на те, що акт форми Н-1. складено з порушенням Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві від 17.08.1989 року, тому суд повинен був задовольнити зустрічний позов.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що основним місцем роботи ОСОБА_2 була Несолонська середня школа, але він тимчасово працював механізатором-комбайнером на сільськогосподарських роботах в колгоспі „Прогрес". За направленням керівництва колгоспу на закріпленому за ним комбайні при очистці бункера комбайна від залишків конюшини він отримав травму, про що було складено акт форми Н-1 від 19.10.1990 року У зв'язку з отриманою травмою ОСОБА_2 за висновком

МСЕК з 04.01.1991 року було визнано інвалідом, з втратою 40% професійної працездатності, а з 1994 року-інвалідом 3 групи з втратою 30% професійної працездатності..

Згідно Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини.

Доказом вини власника може бути акт про нещасний випадок на виробництві, показання свідків, тощо (п.2 Правил).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до 1996 року колгосп, а в подальшому його правонаступник КСП „Прогрес", визнавалй свою вину, оскільки виплачували позивачу відшкодування шкоди у зв'язку з отриманою травмою, акт форми Н-1 не оспорювали.

З оглянутого в суді першої інстанції оригіналу акту вбачається, що він був затверджений головою колгоспу, підписаний членами комісії. Він не містить відомостей, які виключають відповідальність колгоспу за заподіяну шкоду. З вказаного акту слідує, що 17.10.1990 року за нарядом бригадира тракторної бригади ОСОБА_2 молотив на садибі ОСОБА_3 В акті зазначені свідки нещасного випадку. З архівної довідки вбачається, що колгосп, як вина особа, відшкодував витрати держави на стаціонарне лікування ОСОБА_2 (а.с. 92 т.1). На засіданні правління колгоспу „Прогрес" від 22.08.1991 року було визнано, що ОСОБА_2 отримав травму при виконані господарських робіт в колгоспі.

У матеріалах справи є довідка ПСП „Прогрес" (а.с.84 т.1) з якої вбачається, що в 1990 році позивачу виплачувалася заробітна плата за виконану роботу. Факт роботи позивача на сезонних роботах у колгоспі гПрогрес" підтверджується довідкою директора школи за його основним місцем роботи (а.с. 140 т.). З наданих ПСП „Прогрес" витягів з книг про нарахування заробітної плати за жовтень-грудень 1990 року вбачається, що позивач є в списку осіб, які отримували заробітну плату (а.с. 136-138).

З пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції слідує, що виплата належних позивачу сум була призупинена у зв'язку з відсутністю коштів, вказане не заперечувалося представниками підприємства. Згідно довідки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Новоград-Волинському ПСП „Прогрес" в грудні 2004 року надавало окремі документи по відшкодуванню шкоди позивачу, але вони не відповідали вимогам ст. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (а.с. 10 т.2).

Є правильним висновок суду, що згідно вимог п.1.5 Положення про розслідування нещасних випадків на виробництві від 17.08.1989 року відповідальність за правильність складення актів форми Н-1, розробку і реалізацію міропріємств по усуненню причин нещасного випадку несе керівник підприємства.

Згідно п.З Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені

страхові виплати і соціальні послуги; уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цийш підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника-Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Тому, дійшовши висновку, що з 1996 року позивачу безпідставно припинено виплату відшкодування шкоди, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції повинен був частково задовольнити вимоги позивача до підприємства і стягнути заборгованість за період з 01.01.1996 року до 01.04.2001 року в сумі 5034,10 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату цих сум . У решті щодо задоволення вимог до цього відповідача слід відмовити, оскільки позивач просив стягнути компенсації за затримку виплати належних йому сум з 01.04.2001 року. Крім того, його особова справа не передана до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Новоград- Волинському. Страхові виплати у відповідності до положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" йому не нараховувалися.

Акт форми Н-1 про нещасний випадок було складено 19.10.1990 року, він не порушує права Фонду, який розпочав свою діяльність з 01.04.2001 року, рішення в цій частині відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Новоград-Волинському не оскаржується.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити , виключивши з абзацу другого резолютивної частини слова „...та виходячи із розрахункового середнього заробітку станом на 01.04.2001 р. в 267 грн. 58 коп. з подальшим його корегуванням у встановленому законом порядку". Рішення в частині стягнення з приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" на користь ОСОБА_2 заборгованості по виплатам на відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого заробітку слід змінити, зазначивши період стягнення з 01.01.1996 року до 01.04.2001 року, зменшивши розмір стягнення з 24179 грн. 53 коп. до 5085 грн. 69 коп. В частині стягнення компенсації втрати частини відшкодування через порушення термінів виплати у розмірі 12730 грн. 40 коп. рішення слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову. Відповідно підлягає до зміни рішення в частині стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія судців

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2010 року змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини слова „...та виходячи із розрахункового середнього заробітку станом на 01.04.2001 р. в 267 грн. 58 коп. з подальший його корегуванням у встановленому законом порядку".

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2010 року в частині стягнення з приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" на користь ОСОБА_2 заборгованості по виплатам на відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у вигляді втраченого заробітку змінити, зазначивши період стягнення з 01.01.1996 року до 01.04.2001 року, зменшивши розмір стягнення з 24179 грн. 53 коп. до 5085 грн. 69 коп.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 червня 2010 року в частині стягнення компенсації втрати частини відшкодування через порушення термінів виплати у розмірі 12730 грн. 40 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову.

Це ж рішення в частині стягнення з приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес" на користь держави 369 грн. 10 коп. змінити, зменшивши розмір стягнення до 51 грн.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів. /