Справа №2-412/11 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року Великомихайлівський районний суд

Одеської області

в складі:

судді Пономаренко В.Д,

при секретарі Гонтаренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Михайлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 39 225 долларів США за договором позики, що еквівалентно 312 623,25 грн. за курсом НБУ на день предявлення позову.

При цьому позивач зазначив наступне. 10.12.2008 р. позивач ОСОБА_2 надав відповідачу ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 39 225,00 доларів США на умовах позики з термінами повернення відповідних частин позики наступним чином: 5 000,00 доларів США у лютому 2009 року, 10 000,00 доларів США у березні 2009 р., 15 000,00 доларів США у квітні 2009 р., 9 225,00 доларів США у травні 2009 р.

На підтвердження виникнення між сторонами правовідносин позики відповідачем була власноручно складена, підписана та передана позивачу як кредитору відповідна письмова розписка, яка засвідчує факт передачі йому позивачем вищевказаної суми позики у борг та встановлює строки її повернення позивачу. Отже, як зазначив позивач, між ним як позикодавцем та відповідачем як позичальником з цього моменту виникли правовідносини із певного правочину договору позики.

Після отримання від позивача вказаної суми позики відповідач став власником цих грошей та відповідно повинен був виконати основний свій обовязок як позичальника а саме повернути позивачу як позикодавцю отриману від останнього таку ж саму суму грошей у строки, встановлені розпискою від 10.12.2008 р. Але відповідач не виконав цього обовязку перед позивачем та не повернув отриману позику у повному обсязі. В результаті невиконання з боку відповідача зобовязання з повернення позики утворився його борг перед позивачем у сумі 39 225,00 доларів США, що складає 312 623,25 грн. за курсом НБУ 7,97 грн. за 1 дол. США станом на 25.07.2011 р.

Вказані у розписці від 10.12.2008 р. терміни повернення позики встановлені шляхом вказівки на календарний місяць, на протязі якого відповідач повинен був повернути позивачу певну вказану частину позики. Однак, оскільки чіткі терміни повернення позики у розписці від 10.12.2008 року не вказані, ОСОБА_2 направив, а відповідач отримав поштовим відправленням вимогу про виконання грошового зобовязання згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України. Дата отримання цієї вимоги боржником 20.08.2011 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого є у матеріалах цієї справи. Однак відповідач у встановлений законом семиденний строк з дня отримання вимоги кредитора (тобто, до 27.08.2011 р. включно) своїх зобовязань за наданою позикою перед позивачем не виконав, чим допустив порушення цього зобовязання у вигляді його невиконання. В звязку з цим позивач уточнив свої позовні вимоги у цій справі.

Як зазначив позивач, на його неодноразові усні та по телефону вимоги повернути суму позики та добросовісно виконувати свої зобовязання відповідач певний час відповідав запевненнями, що він неодмінно розрахується, а останнім часом він просто зник, змінив номер телефону, позивач не взмозі особисто з ним спілкуватись з цього приводу, оскільки він уникає будь-якої зустрічі, тобто свідомо та навмисно допускає порушення своїх зобовязань перед кредитором.

Правовим підгрунтям своїх позовних вимог позивач визначає положення норм матеріального права, а саме - ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; ст. 610 ЦК України, яка встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); ч. 1 ст. 612 ЦК України, за якою боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; ст. 1047 ЦК України, яка передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; ч. 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої сума, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні представник позивач свої позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце проведення засідання (повістка вручена 19.11.2011 р. згідно поштового повідомлення, яке є у матеріалах справи), причини неявки суду не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином договір позики між сторонами є укладеним, так як згідно розписки від 10.12.2011 р. відповідач кошти отримав. Та у відповідності до ч. 2 ст. 1047 Цивільного Кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем власноручно складена, підписана та передана позивачу розписка від 10.12.2011 р., яка посвідчує передання відповідачу позикодавцем коштів. Тому суд вважає встановленою ту обставину, що в момент передачі позивачем відповідачу грошової суми у розмірі 39 225 долларів США між ними відбувся цивільний правочин із договору позики та виникли відповідні правовідносини як між кредитором та боржником. Розписка від 10.12.2011 р. за своїм змістом та формою відповідає приписам закону ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.

Оригінал цієї розписки представлений представником позивача суду на огляд, її копія долучена до матеріалів справи. Отже, на момент розгляду цієї справи є встановленим факт знаходження цієї розписки в оригіналі саме у позивача як кредитора, що посвідчує факт неповернення з боку відповідача суми позики та порушення ним своїх зобовязань перед позивачем.

ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із тексту розписки від 10.12.2011 р. та є встановленим судом при розгляді цієї справи, відповідач дійсно отримав від позивача у власність як позику грошову суму готівкою у розмірі 39 225 долларів США. При цьому терміни повернення цієї позики з боку відповідача встановлені шляхом вказівки на календарний місяць, на протязі якого відповідач повинен був повернути позивачу певну вказану частину позики, проте, оскільки чіткі терміни повернення позики у розписці не вказані через відсутність на рік, ОСОБА_2 направив, а відповідач отримав поштовим відправленням вимогу про виконання грошового зобовязання за позикою згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України., яку відповідач отримав 20.08.2011 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого долучена до матеріалів справи. Однак відповідач у встановлений законом семиденний строк з дня отримання вимоги кредитора (тобто, до 27.08.2011 р. включно) своїх зобовязань за наданою позикою перед позивачем не виконав, чим допустив порушення цього зобовязання у вигляді його невиконання.

Отже, при розгляді цієї справи судом встановлена та обставина, що відповідач порушив свої зобовязання перед позивачем за договором позики та не повернув йому позику у повному обсязі, при тому, що згідно закону повинен був це зробити не пізніше 27.08.2011 р.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У вказаній розписці від 10.12.2008 р. визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті доларах США, то, згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, відповідач має перед позивачем прострочені боргові зобовязання у розмірі 313 395,98 грн. за курсом НБУ за станом на 29.11.2011 р. (7,9897 гривні за 1 доллар США), що підлягають стягненню як основна сума позики. Представник позивача у судовому засіданні просив суд стягнути суму боргу у гривнях відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи, а саме на 29.11.2011 року, тим самим збільшивши розмір позовних вимог до 313 395,98 грн.

На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, борг за договором позики в розмірі 313395 (триста тринадцять тисяч триста девяносто пять) гривень, 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати в розмірі 1700 (одну тисячу сімсот) гривень державне мито та витрати на ІТЗ 120 (сто двадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Великомихайлівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто Великомихайлівським районним судом по письмовій заяві відповідача, поданій протягом десяти днів із дня одержання його копії.

Cуддя: В.Д.Пономаренко