Справа № 2-1463/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
10 лютого 2011 року м.Одеса
Суворовський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого судді Шепітко І.Г.
при секретарі Лірчук Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Пересипський та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 площею 15 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що вона з 2008 року постійно проживає у зазначеному вище житлі, яке було надано їй відповідачем як працівнику КП ДЕЗ. На думку позивачки, оскільки вона постійно працює двірником з 2003 року в КП ДЕЗ та постійно проживає у зазначеній квартирі з 2008 року, займається її впорядкуванням, постійно оплачує комунальні послуги та послуги за користування електричної енергією, вона набула право користування на вказане житло.
Представник позивачки ОСОБА_2 у судове засідання подала заяву, згідно якої підтримала заявлений позов та просила його задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, погодившись на заочний розгляд.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином та своєчасно сповіщені, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за їх відсутності чи будь-яких клопотань по справі від них до суду не надходило, своєї думки щодо заявлених вимог у тій чи іншій формі не висловили.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі наявних у справі письмових доказів, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 площею 15 кв.м. була надана позивачці у справі 23.02.2008 року як двірнику комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Пересипський (а.с.6, 7).
З моменту отримання квартири вона постійно в ній проживає, оплачуючи комунальні послуги, несе усі витрати, пов`язані з оплатою інших послуг, які випливають з договору найму житлового приміщення, ремонту квартири тощо.
Зазначений будинок на даний час перебуває на балансі комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Пересипський, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.12).
Факт постійного проживання позивачки в зазначеному житловому приміщенні підтверджується наданими довідками, укладеними договорами з постачальниками комунальних послуг (а.с.9-11).
В зазначеному житловому приміщенні позивачка безперешкодно проживає по цей час, працюючи двірником, іншого житла не має, можливість зареєструватися за місцем проживання без визнання за нею права користування спірним житлом у позивачки відсутня.
Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно
ч.2 ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно з ст.106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
В силу п.4 ст.3 Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні
№1382-ІУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.2 ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року по справі №1-31/2001, положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Ураїни від 10 жовтня 1994 року № 700, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тому відсутність прописки не може бути підставою для відмови у визнанні права на користування.
Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 року
№9 Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням або ж для відмови їй у цьому.
Таким чином, встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивачка правомірно набула право користування спірним житлом, а як наслідок набула всі права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права користування на спірне житло.
З боку відповідача суду не представлено жодного належного доказу, який би спростував пред`явлені позовні вимоги.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 158, 169, 197, 209, 212215, 218, 222, 224-228 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Пересипський та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: