Справа № 2-1369/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 вересня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

при секретарі - Мелько І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький Агротехсервіс", ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1М звернувся до суду з позовом до відповідачів ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс" та ОСОБА_2, в якому з уточненням позовних вимог просив визнати за ним, як добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення літ "А-1" загальною площею 1018,4 кв.м., що знаходиться на вул. Стрийська, 266 в м. Дрогобичі Львівської області. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 травня 2008 року ним було придбано у ОСОБА_2 спірне нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, реєстраційний номер 366, та зареєстрованого 13.05.2008 року в Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО за номером запису № 267 в книзі № 4 згідно ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18791473. Однак, на даний час ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс" оспорюється його право власності на вищезазначену будівлю, про що свідчить відповідна позовна заява та рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2010 року по справі за № 2-109/10 за позовом ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс", зокрема, і до нього, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, яку просить задоволити. Доповнив, що позивач придбав спірне майно за оплатним договором договором купівлі-продажу та здійснив відповідну оплату в розмірі 89700,00 гривень. Разом з тим, спірне майно придбане позивачем у ОСОБА_2, який у свою чергу придбав його у ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс". Вважає, що спірне майно вибуло з власності Товариства з його волі шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу з ОСОБА_2, який було здійснено в органах нотаріату з відповідною перевіркою всіх документів та повноважень при укладенні такого правочину. Однак, в даний час Товариство вказує на свої права власності щодо спірного об'єкта нерухомості та права витребування даного майна у добросовісного набувача, тобто у ОСОБА_1 , а тому просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позову не визнала з тих підстав, що спірний обєкт нерухомості був незаконно проданий попереднім керівництвом товариства з перевищенням повноважень, а тому дане майно повинне бути повернуто у власність самого Товариства.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову з тих підстав, що спірний обєкт нерухомості він придбав у ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс", від імені якого діяв ОСОБА_6, за оплатним договором купівлі-продажу та здійснив відповідну оплату в розмірі 86500,00 гривень, про що свідчать відповідні квитанції. В подальшому, спірне майно від відчужив ОСОБА_7, за що отримано грошові кошти в сумі 89700 грн. Вважає, що як і він, так і ОСОБА_1 правомірно набули право власності на спірну нерухомість.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс" створено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області шляхом приватизації державного майна Дрогобицького виробничо-технічного об'єднання. Товариство є юридичною особою і його керівником на даний час являється ОСОБА_8

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частинами 3 та 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Так, 12 травня 2008 року позивачем ОСОБА_1 було придбано у відповідача ОСОБА_2 за ціною 89700 грн. нежитлове приміщення, позн. на плані літ. "А-1", загальною площею 1018,4 кв.м., що знаходиться в м. Дрогобич, вул. Стрийська, 266, про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, реєстраційний номер 366, та зареєстрований 13.05.2008 року в КП ЛОР "Дрогобицьке МБТІ та ЕО" за номером запису № 267 в книзі № 4 згідно ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18791473. На момент укладення вказаного договору, спірний обєкт нерухомості належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2008 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області на підставі рішення №80 від 27.03.2008 року, зареєстрованого в Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО в реєстровій книзі №4 запис №267.

Нормами частини 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності, протиправність позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні.

Крім цього, в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-ІV закріплено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною ОСОБА_8 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час відповідач ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс" оспорює та не визнає права власності позивача на спірну нерухомість, чим порушує його право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном з тих підстав, що таке вибуло з володіння власника на з його волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Враховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобовязаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі, а набувач довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що набуває майно в особи, якій не належить право його відчуження. Якщо майно вибуло з володіння власника за його волею (передано за договором іншій особі, яка його відчужила), він не має право вимагати повернення майна від добросовісного набувача.

Разом з тим, добросовісність набуття не може бути предметом позову, а являється однією з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню, оскільки фактично це є встановленням факту, що має юридичне значення, у спорі про право власності.

Як встановлено судом, і це стверджується матеріалами справи, 20 березня 2008 року між ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс", від імені якого та на підставі Статуту діяв директор ОСОБА_6, продав спірне приміщення ОСОБА_2, за яке останній сплатив на рахунок Товариства грошові кошти в сумі 86500 грн., що стверджується відповідними письмовими доказами квитанціями. З наведеного суд вважає безпідставним твердження представника відповідача, що майно вибуло з його володіння без його волі. Відповідач ОСОБА_2 також 12.05.2008 року розпорядився належним йому майном на свій розсуд власника і у нього не було жодних підстав вважати, що він не має права на відчуження майна.

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_6, відчужуючи спірне майно не мав не це прав та повноважень, визначених статутом, що встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2010 року, яке не набрало законної сили, не свідчать про відсутність волевиявлення у Товариства (від імені якого діяв чинний на той час директор) відчужити це майно.

Таким чином судом встановлено, що позивач придбав у власність спірне нерухоме майно на підставі відплатного договору купівлі-продажу, який укладено відповідно до порядку, передбаченого чинним законодавством, в подальшому виконано вимоги щодо його державної реєстрації. При цьому, позивач не знав та не міг знати про якісь перешкоди при укладенні вказаного договору, а відтак на підставі вимог ст. 388 ЦК України став добросовісним набувачем цього майна та правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав власника.

Суд враховує і той факт, що після придбання спірного приміщення у травні 2008 року, ОСОБА_1 тривалий час майже три з половиною роки використовує його для власних потреб, а не намагався одразу перепродати, що свідчить про добросовісність його дій.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що в даний час право власності позивача ОСОБА_1 оспорюється відповідачем ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс", проти чого представник відповідача не заперечила та про що додатково свідчать відповідна позовна заява та рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2010 року по справі за №2-109/10 за позовом ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс", зокрема, і до позивача, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, а тому суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки прийняття таких мір судом буде сумісним із правами, гарантованими Конвенцією про захист прав людини й основних свобод і Протоколами до неї та буде реально спрямовано на ефективний захист порушеного права позивача.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 79, 80, 88 ЦПК України з відповідачів у рівних частках на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати, зокрема, по оплаті судового збору в сумі 89,70 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 120,00 грн., а всього 209,70 грн. (по 104,80 грн. з кожного) судових витрат, а також недоплачену згідно вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" суму судового збору в дохід держави в сумі 807,30 грн., тобто по 403,65 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 182, 328, 330, 334, 388, 392, 398, 655-688 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення літ "А-1" загальною площею 1018,4 кв.м., що знаходиться на вул. Стрийська, 266 в м. Дрогобичі Львівської області.

Стягнути з ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 104,80 грн. судових витрат та по 403,65 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Повний текст судового рішення

виготовлений та підписаний 30 вересня 2011 року

Справа №2-1369/11

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

В с т у п н а т а р е з о л ю т и в н а ч а с т и н а

27 вересня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

при секретарі - Мелько І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький Агротехсервіс", ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення літ "А-1" загальною площею 1018,4 кв.м., що знаходиться на вул. Стрийська, 266 в м. Дрогобичі Львівської області.

Стягнути з ВАТ "Дрогобицький Агротехсервіс" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 104,80 грн. судових витрат та по 403,65 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя