Справа № 2026/2-323/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2011 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дем'яненко І.В.,

за участю секретаря Аркадової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Люботинської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2, Люботинської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що житловий будинок, розташований в м. Люботині по вул. Мельничній № 12, належить, в цілому, ОСОБА_4, на підставі рішення народного суду Харківського району від 26 грудня 1962 року. В 1990 році до будинку зроблена прибудова літ. «А1-1», яка прийнята в експлуатацію, але в бюро не зареєстрована, що підтверджується довідкою Люботинського бюро технічної інвентаризації від 15 квітня 2011 року.

ОСОБА_4 померла 16 вересня 1982 року. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла її дочка ОСОБА_5, мати чоловіка позивачки, яка в будинку постійно мешкала та була зареєстрована за зазначеною адресою. Друга донька спадкодавиці ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6 від прийняття спадщини відмовилась.

ОСОБА_5 померла 10 січня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Під час життя ОСОБА_5 все своє майно заповідала позивачці, ОСОБА_1. Заповіт посвідчений 12 квітня 1994 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 позивачка прийняла, оскільки постійно мешкаю та зареєстрована за зазначеною адресою, але оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачка не має можливості в звязку з тим, що не збереглося свідоцтво про реєстрацію шлюбу матері чоловіка позивачки - ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_7 з ОСОБА_8. Позивачка не може підтвердити родинні звязки між матірю ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_5. Тому з даним позовом вона змушена звернутися до суду.

Відповідач по справі, ОСОБА_2, чоловік, з яким вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 1981 року, не заперечує проти оформлення права власності на весь будинок на імя позивачки.

У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити та встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4, визнати за позивачкою, ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Люботин, вул. Мельнична, 12.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечував. Відповідачка ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує, просила розглядати справу без її участі.

Від відповідача - Люботинської міської ради Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, з позовами згодні повністю, просили розглядати справу у відсутності їх представника.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності відповідачів по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи та висловили свою думку щодо вирішення спору.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача - ОСОБА_2, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з довідки Люботинського бюро технічної інвентаризації № 945 від 15 квітня 2011 року (а.с.8) житловий будинок, розташований в м. Люботині по вул. Мельничній № 12, належить, в цілому, ОСОБА_4, на підставі рішення народного суду Харківського району від 26 грудня 1962 року, зареєстрованого в Люботинському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 62, реєстровий № 8552 (а.с.9).

ОСОБА_4 померла 16 вересня 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІ-ВЛ № 423701, виданим Люботинською міською радою на підставі актового запису № 379 від 04 жовтня 1982 року (а.с.21).

Враховуючи, що ОСОБА_4 померла 16 вересня 1982 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01.01.2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина, батьки померлого.

Спадкоємцями на відкриту після смерті ОСОБА_4 спадщину є її діти: ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6.

ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини, про що свідчить її заява від 05 травня 1994 року, посвідчена нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 реєстровий № 2-4114 (а.с.42).

Свідоцтво про реєстрацію шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_8 не збереглося, тобто відсутні документи, які підтверджують, що ОСОБА_10, яка є донькою спадкодавиці ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження ЯЩ № 239952 (а.с.23), при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Дорошенко». З вказаного вбачається, що неможливо документально підтвердити факт родинних відносин між ОСОБА_5 та спадкодавицею ОСОБА_4.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка не є родичем позивачки, не зацікавлена у результаті вирішення спору, підтвердила, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою ОСОБА_4, померлої, 16 вересня 1982 року.

Враховуючи пояснення свідка, ОСОБА_11, та аналізуючи вказані вище докази, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою ОСОБА_4, померлої, 16 вересня 1982 року.

Встановлений в суді факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 має для позивачки юридичні наслідки для оформлення права власності в порядку спадкування.

Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 30 травня 2011 року № 1445-01/21 після смерті ОСОБА_4, яка померла 16 вересня 1982 року, до Другої державної нотаріальної контори Харківського району заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалися (а.с.63).

Спадкоємицею, яка в шестимісячний термін прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_5, оскільки вона мешкала в спірному будинку, що підтверджується будинковою книгою (а.с.27-39), доглядала за ним та надвірними будівлями, тобто протягом шести місяців вступила в управління спадковим майном.

В 1990 році до будинку зроблена прибудова літ. «А1-1», яка прийнята в експлуатацію, що підтверджує акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію прибудови літ. «А-1» (а.с.10), затверджений рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 16 лютого 1996 року № 213 (а.с.13) та рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 12 квітня 1994 року № 625 про оформлення самовільно побудованої прибудови по вул. Мельнічна, 12 (а.с.11). В Люботинському бюро технічної інвентаризації зазначена прибудова не зареєстрована, що підтверджується довідкою Люботинського бюро технічної інвентаризації від 15 квітня 2011 року (а.с.8).

ОСОБА_5 померла 10 січня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 011996, виданим Люботинським міським відділом РАГСу на підставі актового запису № 13 від 10 січня 1995 року (а.с.22).

Враховуючи, що ОСОБА_5 померла 10 січня 1995 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01.01.2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

На підставі ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 12 квітня 1994 року нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстром № 1054. Із змісту зазначеного заповіту вбачається, що заповідач заповідає все належне йому майно в позивачці ОСОБА_12 (а.с.66).

Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 30 травня 2011 року № 1446-01/21 після смерті ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалися (а.с.65).

Позивачка ОСОБА_1 в шестимісячний термін після смерті ОСОБА_5 прийняла спадщину, оскільки вона мешкала в спірному будинку, що підтверджується будинковою книгою (а.с.27-39), доглядала за ним та надвірними будівлями, тобто протягом шести місяців вступила в управління спадковим майном.

На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне:

·встановити юридичний факт: а саме, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою ОСОБА_4, померлої, 16 вересня 1982 року.

·визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою м. Люботин, вул. Мельнична, 12, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 січня 1995 року.

Судові витрати з позивачки судом не стягуються, оскільки вона сплатила державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в повному обсязі при звернені з позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 529, 534, 548, 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт: а саме, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою ОСОБА_4, померлої, 16 вересня 1982 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою м. Люботин, вул. Мельнична, 12, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 січня 1995 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. В. Дем`яненко