_____________________________________________________________________________
Справа№2-4427/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2011 року,

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Фірко Ю.В., прокурора Вергіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, Одеська міська рада про визнання незаконним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області та просив постановити рішення, згідно якого визнати свідоцтво про право власності на садовий будинок по вул. Береговій 37-В від 30.12.2009 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на садовий будинок по вул. Береговій, 37 В від 14.01.2010 року за гр. ОСОБА_1

Свої вимоги мотивував тим, що в порушення ст. 24 Закону України „Про забудову та планування територій, п.п. 1.1., 5.1. Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Держбуду України від 05.12.2000 р. №273, будівництво вказаного садового будинку було здійснено ОСОБА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт, що за його твердженням є самовільним будівництвом та не тягне за собою набуття права власності на нього. Окрім того, зазначив, що спірне нерухоме майно після реконструкції не було прийнято до експлуатації, а земельна ділянка під таке будівництво не відводилась. За цих підстав, вважає, що виконавчий комітет Одеської міської ради не мав права видавати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, а державний реєстратор, відповідно, здійснювати державну реєстрацію права власності на це майно.

У судовому засіданні представник Київської районної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 вимоги позову підтримав, просив його задовольнити.

У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_4, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник виконавчого комітету Одеської міської ради ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи, що спірне свідоцтво було видано у відповідності до вимог існуючого на той час законодавства.

Представник відповідача КП ОМБТЇ та РОН ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позову в частині скасування державної реєстрації заперечувала, іншу частину позову залишила на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, у яких зазначала, що прокурором невірно зазначено особу, в інтересах якої він звертається до суду в інтересах держави, так як права та інтереси Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області видане свідоцтво про право власності жодним чином не порушує; здійснене будівництво у повній мірі відповідає вимогам ДБН, а оспорюване свідоцтво було видано у відповідності до вимог чинного на час видачі законодавства.

Представник третьої особи Одеської міської ради та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, заяв та клопотань про відкладання не заявляли.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали по справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міської ради 30.12.2009 року нерухоме майно за адресою: м. Одеса, вул. Берегова, 37-В належить на праві приватної власності ОСОБА_1 Об`єкт в цілому складається з садового будинку літ А, загальною площею 42,7 кв. м., відображеного у технічному паспорті від 21.12.2009 року ( а.с.5). Вказане свідоцтво видане на підставі довідки Садового товариства Маяк-2від 24.12.2009 року (а.с.5).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП

ОМБТЇ та РОН14.01.2010 року, зазначений садовий будинок був зареєстрований в органах КП ОМБТЇ та РОН ( а.с.6).

Маючи всі необхідні документи, які підтверджують право власності на вказане нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 вирішила розпорядитися власним майном на свій розсуд та як вбачається з договору купівлі-продажу садового будинку від 26.05.2011 року продала садовий будинок № 37 В, розташований за адресою м. Одеса, вул. Берегова, ОСОБА_2, договір було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 541(а.с.37). Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в КП ОМБТЇ та РОН30.05.2011 року ( а.с.38).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, заступник прокурора Київського району м. Одеси виходив з того, що спірний садовий будинок був побудований ОСОБА_9 без дозволу на виконання будівельних робіт, не був введений в експлуатацію, у зв`язку з чим являється самовільним будівництвом, а свідоцтво про право власності було видано лише на підставі довідки коооперативу „Маяк-2 про виплату паю, що є порушенням вимог закону. Однак, суд не може повністю погодитись з такими твердженнями, виходячи з наступного.

Пунктами 2.1.-2.3 Положення Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановчі документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням; для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми (додаток 3).

Згідно до п. 6 Додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, відноситься свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування. Пунктом 6.1. Тимчасового положення передбачено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності: органами місцевого самоврядування членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески.

Таким чином, Тимчасове положення, яке було чинне на момент виникнення спірних відносин, не передбачало подачу для державної реєстрації права власності на нерухоме майно правовстановчого документа на землю або доказів прийняття обєкту нерухомості в експлуатацію.

У звязку з повним внесенням свого пайового внеску ОСОБА_1, про що свідчить відповідна довідка СТ „Маяк-2, виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на садовий будинок від 30.12.2009 року серії САС №911526, згідно до якого визнано право власності ОСОБА_1 на садовий будинок літ. „А загальною площею 42,7 кв.м., відображеного у технічному паспорті від 21.12.2009 року, розташований за адресою: м.Одеса, вул. Берегова, 37-В.

Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2010 року №25036629, який видано КП „ОМБТІ та РОН, свідчить про реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_1

Суд зауважує, що відповідно до п. 3.3. Тимчасового положення, в реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено виключно по таким підставам: заявлене право не є таким, що підлягає реєстрації відповідно до цього Положення; об'єкт нерухомого майна розташований на території, реєстрацію прав власності на якій здійснює інше БТІ; із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено інвентаризаційних робіт або вони проведені не тим БТІ, яке здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно; право власності на нерухоме майно виникло на підставі договорів відчуження, за наявності інформації про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло без дотримання встановленого порядку відчуження; відчуження нерухомого майна відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; при укладенні договорів між юридичними особами, які нотаріально не посвідчені, не надано правовстановлювальний документ попереднього власника.

Суд приходить до висновку, що у КП „ОМБТІ та РОН не було підстав для відмови у реєстрації прав на вищевказане нерухоме майно, оскільки ОСОБА_1 було подано усі документи, передбачені Тимчасовим положенням.

Також, суд вбачає необхідним дослідити наявність порушених прав та інтересів позивача, оскільки це є необхідною умовою для їх захисту судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

Згідно до Постанови Кабінету міністрів України від 25.03.1993 № 225 "Про затвердження Положення про державний архітектурно-будівельний контроль", яка діяла до 23.05.2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність організаційно-технічних і правових заходів, спрямованих на забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об'єктів (далі - затверджені проектні рішення), місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб'єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об'єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, реставрації архітектурних пам'яток, створення інженерної та транспортної інфраструктури, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Як вбачається із наявних у справі доказів, свідоцтво про право власності на спірне нерухоме видавалось та державна реєстрація права власності відбувалась не під час виконання підготовчих і будівельних робіт, не під час забудови, а після проведення таких будівельних робіт, тобто після закінчення будивництва.

Таким чином, повноваження Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області не розповсюджуються на правовідносини щодо видачі такого свідоцтва та державної реєстрації права власності на вже збудоване майно.

При цьому, безпідставні посилання позивача на те, що відсутність акту прийому в експлуатацію спірного нерухомого майна свідчить про те, що його не було добудовано, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а сама відсутність такого акта не може слугувати доказом не добудування вищевказаного майна. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, обовязок доведення порушення прав та інтересів покладається саме на позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що заступником прокурора Київського району м.Одеси не було доведено порушення прав та інтересів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області в результаті видачі виконавчим комітетом ОМР свідоцтва про право власності на спірний садовий будинок.

Також, суд вважає звернути увагу на невірно обраний спосіб захисту позивачем по наступним підставам.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Свідоцтво про право власності не є актом індивідуальної дії, а може тільки видаватись на підставі останнього, що унеможливлює визнання недійсним такого свідоцтва без визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії.

Також, позивач не вимагає визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані обставини свідчать про невірно обраний спосіб захисту позивачем, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також суд вважає безпідставним твердження представника позивача про те, що земельна ділянка, на якій розташований спірний садовий будинок, Одеською міською радою для даного будівництва не виділялась.

Дані твердження спростовуються рішенням виконавчого комітету ОМР депутатів трудящих від 14.04.1958р. №321, рішенням виконкому від 31.05.1958р. №447, акт відводу в натурі земельної ділянки від 03.06.1958р. та іншими документами, наявними в матеріалах справи (а.с. 75-99). Також суд звертає увагу на те, що представник Одеської міської ради, яка була залучена до участі у справі в якості третьої особи, у судове засідання не з`явився, з самостійними вимогами з цього приводу до суду не звертався.

Крім того, при винесенні рішення суд бере до уваги звіт від 09.12.2011 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж садового будинку №37-В по вул. Береговій у м. Одесі, виконаний приватною фірмою „Малахіт, ліцензія 3588582, відповідно до якого спірний садовий будинок відповідає вимогам надійності та можливості його безпечної екплуатації.

На підставі викладеного і керуючись ст..ст. 215,216,223, ЦПК України, ст.ст.16, 321, 328 Цивільного кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, Одеська міська рада про визнання незаконним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя : Куриленко О. М.