РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-241/11

"07" жовтня 2011 р.

Козівський районний суд

Тернопільської області

в складі: головуючого судді Вирста М.М.

при секретарі Фещак Г.М.

за участю:

представників позивачки: ОСОБА_1

ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку, транспортних засобів, як спільне майно подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку, транспортних засобів, як спільне майно подружжя, в якому вказує, що 28 липня 1990 року вона із відповідачем ОСОБА_4 зареєструвала шлюб.

За час шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є повнолітніми.

У 1995 році під час шлюбу позивач із відповідачем розпочали будувати будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в с. Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області, який на праві приватної власності належить відповідачу.

Під час перебування позивачки у 2001-2002 роках закордоном в Португалії, відповідач звернувся до суду і на підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року ОСОБА_2 була визнана безвісно відсутньою.

Про вказане рішення суду позивачці стало відомо в липні 2010 року. Після повернення із Португалії протягом пяти років проживала разом із сімєю із відповідачем, про визнання її безвісно відсутньою, відповідач не повідомляв її.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2011 року позивачку поновлено в правах, рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року скасовано.

В травні 2011 року позивачка дізналась, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 11 січня 2002 року.

За період перебування в Італії з 2007 по 2010 роки позивачка постійно передавала чоловікові гроші для утримання сімї, що зальною сумою становить 15000 (п'ятнадцять тисяч) євро. За зароблені позивакою гроші були придбані: автомобіль CHERY AMULET, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, трактор Т-40, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, причеп до трактора ПС-2.5, 1975 року випуску, номерний знак ТА 00404, які зареєстровані за відповідачем.

Просить визнати за нею право власності на: ? частину жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами в с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козівського району, Тернопільської області; ? частину автомобіля CHERY AMULET, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; ? частину трактора Т-40, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2; ? частину причепа до трактора ПС-2.5, 1975 року випуску, номерний знак ТА 00404.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, визнати за позивачкою право власності на: ? частину жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами в с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козівського району, Тернопільської області, ? частину автомобіля CHERY AMULET, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ? частину трактора Т-40, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, ? частину причепа до трактора ПС-2.5, 1975 року випуску, номерний знак ТА 00404.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він батько позивачки. Під час шлюбу дочка і відповідач почали будувати будинок в с. Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області. Оскільки, на закінчення будівництва будинку не вистачало коштів, і за спільним рішенням з відповідачем, позивачка почала їздити за кордон на роботу. Зароблені гроші пересилала чоловікові, для закінчення будівництва, та посилкиз речами підтримуючи з ним подружні відносини. Про те, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року ОСОБА_2 була визнана безвісно відсутньою, позивачці стало відомо лише в липні 2010 року, коли виготовляла паспорт громадянина України. В травні 2011 року в відділі РАГС позивачці стало відомо, що шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. В період коли позивачка перебувала на території України вона працювала та постійно проживала з сімєю за місцем своєї реєстрації в с. Великий Ходачків Козівського району. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 підтримує повністю, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що з 1995 року між позивачкою та ним почали виникати стійкі та довготривалі суперечки щодо ведення спільного господарства та бачення особистого життя. Позивач неодноразово покидала сім'ю та вирушала за кордон. Жодної матеріальної та моральної допомоги протягом 1995 - 2000 років від неї сім'я фактично не отримувала. На початку 2000 року ним, після неодноразових спроб знайти спільне бачення сімейного життя з позивачем, на сімейній нараді, було поставлено питання про розірвання шлюбу з позивачем. Однак позивач, проігнорувавши дану обставину, у липні 2000 року виїхала за кордон і не давала жодних відомостей про себе, що і призвело до визнання 13 листопада 2001 року позивача безвісно відсутньою. У звязку із цим, ним був поданий позов про розірвання шлюбу з позивачем, і відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області, даний шлюб був розірваний 11 січня 2002 року. Після повернення із-за кордону у 2002 році позивачки, він повідомив їй про визнання позивачки безвісно відсутньою та про розлучення, однак позивачка жодних дій з даного приводу не вчиняла. Проживання позивача протягом п'яти років після розлучення в одному будинку, не передбачало ведення жодного спільного господарства чи спільного життя, а було його бажанням забезпечити наявність матері для спільних дітей. Позивач продовжувала регулярно виїжджати за кордон, фактично проводячи там більшість часу з зазначених п'яти років та жодним чином не допомагаючи сім'ї. Щодо вимог про поділ спільного майна, то все майно зазначене у позовній заяві позивача, було придбано та побудовано, з належним оформленням права власності ним, вже після розірвання шлюбу з позивачем, а тому позивач жодних прав на дане майно не має. Гроші позивачки в сумі 7800 євро, які знаходились у нього на зберіганні він її повернув. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Оскільки все майно зазначене у позовній заяві позивача, було придбано та побудовано, з належним оформленням права власності відповідачем, вже після розірвання шлюбу з позивачем, а тому позивач жодних прав на дане майно не має.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивачка та відповідач являються її батьками. З 1995 року між позивачем та відповідачем почали виникати суперечки. Позивач неодноразово покидала сім'ю та вирушала за кордон. На початку 2000 року відповідачем, після неодноразових спроб знайти спільне бачення спокійного сімейного життя з позивачем, на сімейній нараді, було поставлено питання про розірвання шлюбу з позивачем. Однак позивач, проігнорувавши дану обставину, у липні 2000 року виїхала за кордон і не давала жодних відомостей про себе, що і призвело до визнання 13 листопада 2001 року позивача безвісно відсутньою. У звязку із цим, відповідачем був поданий позов про розірвання шлюбу з позивачем, і відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області, даний шлюб був розірваний 11 січня 2002 року. Після повернення із-за кордону у 2002 році позивачки, їй членами сімї було повідомлено про визнання позивачки безвісно відсутньою та про розлучення, однак позивачка жодних дій з даного приводу не вчиняла. Після розлучення з відповідачем, позивачка протягом п'яти років проживала в одному будинку, веденням господарства позивачка не займалась. В 2007 році позивачка продовжувала регулярно виїжджати за кордон, фактично проводячи там більшість часу, не допомагаючи сім'ї. В 2008 році позивачка перебуваючи закордоном передала відповідачу передачу з речами та гроші в сумі 7800 євро на зберігання. Все майно, яке є в сімї, було придбано та побудовано відповідачем, вже після розірвання шлюбу з позивачем, а тому позивач жодних прав на дане майно не має. Гроші позивачки, які знаходились у відповідача на зберіганні він її повернув.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, що й свідок ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є марітю позивачки. Під час шлюбу позивач із відповідач розпочали будувати будинок з в с. Великий Ходачків Козівського району. На закінчення будівництва даного будинку не вистачало коштів, і за спільним рішенням з відповідачем, позивачка почала їздити за кордон в пошуках роботи та заробітку грошей. Перебуваючи за кордоном в Португалії в період 2000-2001 рр. по 2002 рік та Італії в період із 2007 року по 2010 рік позивачка, зароблені гроші пересилала чоловікові, для закінчення будівництва та покращення матеріального стану сімї. Як їй відомо, зі слів позивачки, загальна сума пересланих грошей дочкою відповідачу, становить близько 15000 євро. Підзаробивши грошей позивачка час від час поверталась додому, де працювала на роботі та проживала з сімєю в с. Великий Ходачків Козівського району. Причиною виїздів позивачки закордон, була потреба сімї в грошах. В липні 2010 року при виготовлені паспорта громадянина України дочці стало відомо, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області ОСОБА_2, була визнана безвісно відсутньою. Перебуваючи за кордоном дочка передавала водіями мікроавтобусів сімї гроші та посилкиз речами, які приходив забирати ОСОБА_7. В травні 2011 року в відділі РАГС позивачці стало відомо, що шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано в 2002 році. Майно, яке на праві власності належить відповідачу, набуде спільно, за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. В період із 2007 року по 2008 рік з інтервалом: один раз на місяць, один раз на два місяці, позивачка водіями мікроавтобусів передавала передачі, які до неї додому приходив забирати ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. В період із 2001 року по 2010 рік працював на посаді сільського голови с. Великий Ходачків Козівського району. Позивачка та відповідач є його знайомими. Бачив як, батько позивачки ОСОБА_3 автомобілем, возив будівельні матеріали, на будівництво будинку, що належить відповідачу. Про те, що позивачку було визнано безвісно відсутньою, йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. В 2007 році до неї додому у двох приїхали позивачка та відповідач, які розпитували у неї про умови праці закордоном в Італії, оскільки вона тривалий час працювала в даній країні.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що 28 липня 1990 року вона із відповідачем ОСОБА_4 зареєструвала шлюб. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є повнолітніми. Оскільки власного житла у неї з відповідачем не було, вони проживали у батьків. Під час ведення господарства, вона з відповідачем заробивши трохи грошей та з допомогою батьків в 1995 році розпочали будувати будинок в с. Великий Ходачків Козівського району. Але оскільки, на закінчення будівництва даного будинку не вистачало коштів, за спільним рішенням з відповідачем, в 1998 році вона почала їздити на сезонні роботи в Польщу. Зароблені гроші в сумі 200-300 доларів США вона надсилала сімї, підтримуючи постійний звязок. Вказані гроші відповідач витрачав на будівництво. Вони з відповідачем почали жити в спільно збудованому будинку, їхньої заробітної плати не вистарчало для його облаштування. За спільним рішенням з чоловіком та з допомогою брата чоловіка, вона в 2001 році поїхала в Португалію, щоб заробити грошей. Зароблені гроші через банківські установи вона пересилала сімї, за які в подальшому до будинку, було придбано опалення та меблі. Коли під час телефонної розмови з відповідачем вона дізналась, що їхня дочка ОСОБА_6 захворіла, то в 2002 році повернулась додому. До Португалії, не поїхала, а працювала в бібліотеці с. В. Ходачків та проживала з сімєю у збудованому будинку. Діти підростали і знову були потрібні гроші, для їхнього подальшого навчання, за спільним рішенням з відповідачем, в пошуках роботи та заробітку грошей, в 2007 році вона поїхала в Італію. В період із 2007 року по 2010 рік коли вона перебувала в Італії, зароблені гроші та передачіз речами, надсилала чоловікові щомісяця. Тривалий час вона не могла повернутися з Італії, оскільки у неї не було належних документів. Під час однієї з телефонних розмов з відповідачем, останній повідомив їй, що у нього є інша жінка. Коли вона повернулась додому, то відповідач почав до неї погано відноситись, даючи зрозуміти, що вона йому більше не потрібна. Коли вона запитала у відповідача, де гроші, які вона йому надсилала, останній їй повідомив, що за них він придбав автомобіль. В липні 2010 року, коли вона виготовляла паспорт громадянина України, то дізналась, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області в 2001 році її було визнано безвісно відсутньою. В травні 2011 року в відділі РАГС їй стало відомо, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано в 2002 році, про що відповідач їй також не повідомляв. До 2010 року в періоди коли вона перебувала та працювала на Україні, вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 з відповідачем та дітьми, як повноцінна сімя, заробляючи та вкладаючи гроші у їх спільне майно. Майно, яке зареєстроване за відповідачем, придбане за спільні гроші.

Суд, заслухавши представників позивача ОСОБА_2- ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

28 липня 1990 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб.

За час шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є повнолітніми, та проживають разом з відповідачем в с . В. Ходачків Козівського району.

В 1995 році під час шлюбу позивачка та відповідач почали будувати будинок з надвірними будівлями в с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козівського району Тернопільської області, що підтверджується показами сторін, свідків та копіями накладних та квитанцій (а.с.83-125)

У 2001 році позивачка ОСОБА_2 виїхала на роботу закордон в Португалію.

В період з 2001 року по 2002 рік під час перебування ОСОБА_2 в Португалії, позивачка підтримувала відносини з сімєю, надсилала гроші.

На підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року ОСОБА_2 була визнана безвісно відсутньою.

Згідно свідоцтва виданого відділом РАГС від 11 січня 2002 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 11 січня 2002 року.

Відповідно до рішення виконкому ОСОБА_12 сільської ради № 24 від 11 вересня 2002 року відповідачу видане свідоцтво на права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козіського району.(а.с.5, 18)

Після приїзду із-за кордону в період із 2002 року до 2007 року позивачка працювала та проживала разом із відповідачем та дітьми, в спільному будинку, за адресою с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козівського району Тернопільської області, що підтверджується показами сторін, свідків та записами в трудовій книжці ОСОБА_2 (а.с.24-25)

В 2007 році позивачка ОСОБА_2 виїхала на роботу в Італію, що підтверджується показами сторін, свідків, відмітками про перетин кордону в закордонному паспорті громадянина України.(а.с.22-23)

За час перебування позивачки закордоном в період з 2007 року по 2010 рік, остання підтримувала відносини з сімєю, надавала матеріальну допомогу, надсилала кошти та речі, що підтверджується листами направленими в її адресу відповідачем.(а.с.7, 39-43)

В липні 2010 року при оформлені паспорта громадянина України, позивачці стало відомо, що на підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року ОСОБА_2 була визнана безвісно відсутньою.

На підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2011 року, рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою, було скасоване.

В травні 2011 року позивачка дізналось, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 11 січня 2002 року, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. (а.с. 38)

Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд оцінює критично, оскільки вони є зацікавленими особами на даний час проживають з відповідачем ОСОБА_4

Покази ОСОБА_2, яка була допитана як свідок, слід вважати вірними, оскільки вони були послідовними та не заперечувались відповідачем під час судового засідання.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з моменту реєстрації шлюбу, проживали як подружжя до травня 2011 року. А тому майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козівського району; автомобіль CHERY AMULET, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; трактор Т-40, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2; причеп до трактора ПС-2.5, 1975 року випуску, номерний знак ТА 00404, які були набуті в період із 28 липня 1991 року по липень 2010 року, належить позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

На основі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку, транспортних засобів, як спільне майно подружжя, слід задоволити.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення судових витрат по справі, суд приходить до переконання, що судові витрати між сторонами слід поділити порівну, виходячи з того, що спір про поділ спільного майно подружжя вирішується, стосовно майна набутого сторонами під час фактичного перебування їх у шлюбі.

Позивачкою при поданні позовної заяви, було сплачено 51 (пятдесят одну) гривню судового збору та 120 (сто двадцять) гривень на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В судовому засіданні встановлено, що вартість спірного майно подружжя, становить більше 17000 гривень, тому згідно п. В ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне миторозмір судового збору по даної справи, становить 1700 гривень.

Керуючись ст. 60, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71, ст. 74 СК України, ст. 328, ст.368, ст. 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 154, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку, транспортних засобів, як спільне майно подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на: ? частину жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами в с. Великий Ходачків вул. Загороди, 17, Козівського району, Тернопільської області; ? частину автомобіля CHERY AMULET, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; ? трактора Т-40, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, ? причепа до трактора ПС-2.5, 1975 року випуску, номерний знак ТА 00404, як спільне майно подружжя.

Судові витрати по справі розділити між сторонами по справі в рівних частинах.

Стягнути з позивачки в користь держави судовий збір в розмірі 799 гривень на р/р 0283, код сплати 22090100, одержувач: Місцевий бюджет Козова с/р, код 23588148, Банк одержувача ГУДК у Тернопільській області, МФО Банку 838012.

Стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 850 гривень на р/р 0283, код сплати 22090100, одержувач: Місцевий бюджет Козова с/р, код 23588148, Банк одержувача ГУДК у Тернопільській області, МФО Банку 838012, та в користь позивачки 60 гривень за витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Тернопільської області через Козівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: