Справа № 15І9/2-1341/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2011 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі : головуючого судді Целуха А.П., при секретарі судового засідання Корнієнко Л.B., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприсмця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2010 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та стягнення грошових коштів, а саме, просила суд постановити рішення, яким взнати дійсним договір від 06.10.2009 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер 301465) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер -5381 15926); стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 862 гривень в рахунок штрафних санкцій та - понесених збитків передбачених договором від 06.10.2009 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 760 гривень в рахунок понесеної шкоди за порушення з боку ОСОБА_2 договору від 06.10.2009 року про нерозголошення комерційної таємниці.

Позивач в обґрунтування позовних вимог, зазначила, що, 6 жовтня 2009 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовій договір відповідно до умов якого ОСОБА_2, керуючись вказівками фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та положеннями договору зобов'язалась виконувати від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наступні дії: - представляти її інтереси у відносинах з третіми особами стосовно здійснення правочинів купівлі-продажу товару, а саме ювелірних прикрас та виробів, футлярів, та ін.; - здійснювати відбір контрагентів для укладання правочинів купівлі-продажу товару; - здійснювати всі необхідні дії для укладання правочинів купівлі-продажу товару, у тому числі вести переговорів. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оговорили, що зобов'язання відповідача для цілей укладеного договору можуть розумітися як «реалізація» або «доручення». Відповідно до пункту 2.1. договору від 06.10.2009 року, відповідач повинна була здійснювати вище перелічені дії тільки в межах торгового відділу в приміщенні торгового центру «НОВИЙ ПРИВОЗ», за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, № 25. Крім того, згідно пункту 1.1, додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, відповідач повинна була виконувати доручення обговорену кількість днів у тижні з 8-30 до 20-00. Пункт 8.2. Договору від 06.10.2009 передбачав розірвання по наступним підставам: 8.2.1. по взаємній згоді Сторін; 8.2.2. по рішенню суду; 8.2.3. в односторонньому порядку фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 у випадку здійснення ОСОБА_2 дій. передбачених пп. 6.4.2.-6.4.6. договору; а також - 8.2.4. договір може бути розірваний по бажанню ОСОБА_2 и Генріхівни. якщо вона попередить фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про своє бажання розірвати договір не менш ніж за 30 робочих днів до дати розірвання (при цьому обов'язок пошуку свого правонаступника по договору полягає на відповідача).

Однак не зважаючи на погоджений порядок розірвання договору відповідач в супереч пункту 8.2.4., 08 лютого 2010 року не з'явилась в торговий відділ в приміщення торгового центру «НОВИЙ ПРИВОЗ», за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська. № 25, не розпочала виконувати реалізацію, та в грубій телефонній формі повідомила про небажання в подальшому виконувати умови свої зобов'язання, про що зокрема свідчить відповідний Акт від 08.02.2010 року.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, необгрунтованими, здійсненими всупереч нормам діючого законодавства України та умовам договору від 06.10.2009 року, що зумовлює настання певної відповідальності відповідача перед позивачем.

Так, відповідно до пункту 6.4.9. договору від 06.10.2009 року, за порушення порядку розірвання договору, передбаченого пунктом 8.2.4., відповідач повинна сплатити на користь позивача штраф у розмірі 500 (п'ятиста) гривень.

Відповідно до пункту 8.2. додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, відповідач повинна сплатити штраф у розмірі 500 (п'ятиста) гривень у випадку своєї відсутності без поважних причин в місці виконання доручення з 8-30 по 20-00.

Відповідно до пункту 8.4. додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, відповідач повинна сплатити штраф у розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) гривні, у випадку її не виходу на виконання доручення та не здійснення пошуку відповідної заміни іншою особою.

Відповідно до пункту 8.6. додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, не коректна поведінка відповідача з позивачем (зокрема хамство та сварка) є підставою для накладення штрафу. В цьому випадку штраф накладається на розсуд позивача. Позивач вважає, що сума штрафу повинна компенсувати її моральні переживання у зв'язку з некоректною поведінкою відповідача, та скласти 300 (триста) гривень.

Відповідно до статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Так. фактично своїми діями відповідач спричинила позивачу збитки у вигляді сплаченої орендної плати за торгівельне місце, що розташовано за, адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, № 25, у розмірі 100 (ста) гривень за 08.02.2010 року.

Таким чином, загальний обсяг штрафних санкцій та понесених збитків на думку позивача складає 1 862 (одна тисяча вісімсот шістдесят дві) гривні.

Необхідно зауважити, що між позивачем та відповідачем додатково було укладено 06.10.2009 року договір про нерозголошення комерційної таємниці, завданням якого була охорона комерційної таємниці позивача від неправомірного розповсюдження та недобросовісної конкуренції. Відповідач з дозволу позивача мала доступ до певного обсягу інформації, яка становила комерційну таємницю (умови продажу товару, інформація про порядок ведення переговорів, маркетингові дослідження, та інше). Однак, як стало відомо позивачу, вже після 08.02.2010 року, відповідач використовувала довірену їй інформацію всупереч інтересам позивача (передавала її конкурентам позивача), тим самим порушила свої зобов'язання та спричинила певну шкоду. Позивач, враховуючи гой факт, що доступ відповідача до інформації, яка становить комерційну таємницю позивача, потребувала певних знань а вмінь від відповідача, була вимушена самостійно проводити навчання та роз'яснення відповідачу, вважає, що розмір нанесеної їй шкоди дорівнює вартості навчального курсу, який проводиться Державною пробірною службою для суб'єктів господарювання всіх форм власності, які здійснюють операції з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням та виробами з них, та складає 2 760 (дві тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок. Таким чином, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів,

06.09.2011 року до суду надійшли заперечення представника відповідача, у яких вимоги фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та стягнення грошових коштів відповідач не визнає, та вважає, що у задоволені позову належить відмовити у звязку з тим, що у своїх позовних вимогах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 просить визнати дійсним договір доручення від 06.10.2009 року, проте в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення статей 638, 204, 509, 526 Цивільного кодексу України. Пунктом 1.1. договору від 06.10.2009 року передбачено, що Виконавець, керуючись вказівками Замовника та положеннями даного договору зобов'язується вчиняти від імені Замовника наступні дії (для цілей даною договору «дії» можуть розумітися як «реалізація» або «доручення»): представляти інтереси Замовника у відносинах з третіми особами з приводу здійснення правочинів купівлі-продажу товару (ювелірні вироби та прикраси, упаковочні футляри га ін.);виконувати підбір контрагентів для здійснення правочинів купівлі-продажу товару (ювелірні вироби та прикраси, упаковочні футляри та ін.);здійснювати всі необхідні дії для здійснення (ювелірні вироби та прикрасі упаковочні футляри та ін.) третім особам, в тому числі вести вести з ним відповідні переговори. Таким чином, відповідач вважає, що даний договір не відповідає вимогам статті 1000 ЦКУ. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодних документів, які б підтвердили проведення розрахунків між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 га ОСОБА_2

Також зазначила, що твердження позивача про розголошення нею комерційної таємниці не знаходять жодного підтвердження, адже, по-перше, не надано жодних доказів такого розголошення (де, коли, кому та яка інформація розголошувалась), по-друге, законодавством передбачено, що суб'єкт господарювання вправі самостійно визначати об'єм інформації, яка буде комерційною таємницею. До відома ОСОБА_2 не було доведено яка саме інформація є комерційною таємницею.

В судовому засіданні 10.11.2011 року представник позивача позов підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити із підстав, зазначених у запереченнях на позов.

Згідно зі ст.ст.10, II ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

06 жовтня 2009 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір б/н відповідно до умов якого ОСОБА_2 (надалі- Виконавець), керуючись вказівками фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі-Замовник) та положеннями договору зобов'язалась виконувати від імені Замовника наступні дії: - представляти її інтереси у відносинах з третіми особами стосовно здійснення правочинів купівлі-продажу товару, а саме ювелірних прикрас та виробів, футлярів, та ін.; - здійснювати відбір контрагентів для укладання правочинів купівлі-продажу товару; - здійснювати всі необхідні дії для укладання правочинів купівлі-продажу товару, у тому числі вести переговори. Згідно п.1.1. Договору - зобов'язання Виконавця для цілей укладеного договору можуть розумітися як «реалізація» або «доручення». Відповідно до пункту 2.1. договору від 06.10.2009 року. Виконавець повинна здійснювати вище перелічені дії тільки в межах торгового відділу в приміщенні торгового центру «НОВИЙ ПРИВОЗ», за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська. № 25.

Згідно пункту 1.1, додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, Виконавець повинна виконувати доручення обговорену кількість днів у тижні з 8-30 до 20-00.

Пункт 8.2. Договору від 06.10.2009 передбачає розірвання по наступним підставам: 8.2.1. по взаємній згоді Сторін: 8.2.2. по рішенню суду; 8.2.3. в односторонньому порядку Замовником у випадку здійснення Виконавцем дій, передбачених пп. 6.4.2.-6.4.6. договору; а також - 8.2.4. договір може бути розірваний по бажанню Виконавця, якщо вона попередить Замовника про своє бажання розірвати договір не менш ніж за 30 робочих днів до дати розірвання (при цьому обов'язок пошуку свого правонаступника по договору полягає на відповідача).(а.с. 1 1).

08 лютого 2010 року відповідач не з'явилась в торговий відділ в приміщення торгового центру «НОВИЙ ПРИВОЗ», за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, № 25, не розпочала виконувати реалізацію, про що свідчить Акт від 08.02.2010 року. (а.с.15)

Судом встановлено, що відповідно до пункту 6.4.9. договору від 06.10.2009 року, за порушення порядку розірвання договору, передбаченого пунктом 8.2.4., відповідач повинна сплатити на користь позивача штраф у розмірі 500 (п'ятиста) гривень.

Відповідно до пункту 8.2. додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, відповідач повинна сплатити штраф у розмірі 500 (п'ятиста) гривень у випадку своєї відсутності без поважних причин в місці виконання доручення з 8-30 по 20-00. (а.с. 13)

Відповідно до пункту 8.4. додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, відповідач повинна сплатити штраф у розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) гривні, у випадку її не виходу на виконання доручення та не здійснення пошуку відповідної заміни іншою особою.

Відповідно до пункту 8.6. додатку № 2 до договору від 06.10.2009 року, некоректна поведінка Виконавця з Замовником (зокрема хамство та сварка) є підставою для накладення штрафу. В цьому випадку штраф накладається на розсуд Замовника. Позивач вважає, що сума штрафу повинна компенсувати її моральні переживання у зв'язку з некоректною поведінкою відповідача, та скласти 300 (триста) гривень.

Відповідно до статті 623 ЦКУ, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Так, фактично своїми діями відповідач спричинила позивачу збитки у вигляді сплаченої орендної плати за торгівельне місце, що розташовано за, адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська. № 25, у розмірі 100 (ста) гривень за 08.02.2010 року.

Таким чином, загальний обсяг штрафних санкцій та понесених збитків складає 1862 (одна тисяча вісімсот шістдесят дві) гривні.

Між позивачем та відповідачем додатково було укладено договір від 06.10.2009 року про нерозголошення комерційної таємниці, завданням якого була охорона комерційної таємниці позивача від неправомірного розповсюдження та недобросовісної конкуренції (а.с. 14), згідно якого відповідач з дозволу позивача мала доступ до певного обсягу інформації, яка становила комерційну таємницю (умови продажу товару, інформація про порядок ведення переговорів, маркетингові дослідження, та інше). Однак, як стало відомо позивачу, вже після 08.02.2010 року, відповідач використовувала довірену їй інформацію всупереч інтересам позивача (передавала її конкурентам позивача), тим самим порушила свої зобов'язання та спричинила певну шкоду. Позивач, враховуючи той факт, що доступ відповідача до інформації, яка становить комерційну таємницю позивача, потребувала певних знань а вмінь від відповідача, була вимушена самостійно проводити навчання та роз'яснення відповідачу, вважає, що розмір нанесеної їй шкоди дорівнює вартості навчального курсу, який проводиться Державною пробірною службою для суб'єктів господарювання всіх форм власності, які здійснюють операції з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням та виробами з них, та складає 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про інформацію» громадяни, юридичні особи, які володіють інформацією професійного, ділового, виробничого, банківського, комерційного та іншого характеру, одержаною на власні кошти, або такою, яка є предметом їх професійного, ділового, виробничого, банківського, комерційного та іншого інтересу і не порушує передбаченої законом таємниці, самостійно визначають режим доступу до неї, включаючи належність її до категорії конфіденційної, та встановлюють для неї систему (способи)захисту.

Однак суд не вбачає в зазначених діях відповідача порушення договору про нерозголошення комерційної таємниці 06.10.2009 року, оскільки до суду не надано жодних доказів на підтвердження зазначених фактів.

Одночасно суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про невиконання умов договору від 06.10.2009 року позивачем, щодо не надання жодних документів, які б підтвердили проведення розрахунків між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи (а.с.33-40,42-44, 60,74) наявні довідки про зворотне, а також про недійсність зазначеного договору у зв'язку з його невідповідністю ст. 1000 Цивільного Кодексу України, оскільки представник відповідача не звертався з такою вимогою до суду.

Під час судового розгляду встановлено, що договір від 06.10.2009 року підписано відповідачем. Таким чином договір укладено відповідно до волі сторін, у встановленій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦКУ).

Відповідно до статті 509 ЦКУ, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦКУ. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУ. інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦКУ, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що обумовлює настання наслідків, передбачених статтею 611 ЦКУ. згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги частково обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 171 гривень 00 коп.

Керуючись ст. ст. 509, 526. 610. 623, 638 Цивільного Кодексу України, ч. 5 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та ст. ст. 10.11, 59.60. 61,213-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір від 06.10.2009 року, укладений між фізичною особою-підгіриємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2).

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 1862 (однієї тисячі вісімсот шістдесят двох) гривень в рахунок штрафних санкцій та - понесених збитків передбачених договором від 06.10.2009 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 171 гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ