_____________________________________________________________________________
Справа№2-4047/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2011 року,

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді - Куриленко О.М.

за участю секретаря - Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Київська районна адміністрація про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

Встановив:

15.04.2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача грошову компенсацію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і виплати у сумі 271125гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 14 908 грн. та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.11.2008 року Київським районним судом була затверджена мирова угода по справі №2-1200/08р. за позовом ОСОБА_1 до нього про розподіл майна подружжя, згідно умов якої ОСОБА_1 була зобов`язана у строк до 1 червня 2009 року сплатити йому грошову компенсацію у розмірі еквівалентному 29000 доларів США по курсу НБУ на день сплати, після чого він визнає за останньою право власності на квартиру АДРЕСА_1, корп.1 у м. Одесі та звільняє вказану квартиру. Однак, до теперішнього часу ОСОБА_1 обумовлені в мировій угоді грошові кошти позивачу не сплатила, що і стало підставою для звернення до суду.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 65672,8грн. в порядку, передбаченому ст.230 ЦК України за застосування ним обману при укладанні мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 20.11.2008року, та моральну шкоду, спричинену даним обманом, яку позивач оцінила в 20 000 гривень.

Свої вимоги мотивувала тим, що зазначеною мировою угодою порушувались права неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_2 Дар`ї. Крім того, позивачу стало відомо про те, що на момент укладання вказаної мирової угоди на належну ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, корп.1 у м. Одесі був накладений арешт, про що її колишньому чоловіку було відомо. Однак, відповідач за зустрічним позовом під час уладання мирової угоди приховав даний факт, чим ввів позивача в оману, спричинивши моральні та матеріальні збитки.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги не підтримав та, враховуючи ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2011 року, якою ухвала суду від 20.11.2008 року про затвердження мирової угоди була скасована за нововиявленими обставинами, просив залишити позов ОСОБА_2 без розгляду. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на його безпідставність.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2011 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про примусове виконання зобов`язання була залишена без розгляду.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 11.08.2000 року сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції, актовий запис №279.

Від вказаного шлюбу народилась донька, ОСОБА_2 Дар`я Олександрівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2007 року шлюб між сторонами було розірвано та місце проживання неповнолітньої доньки визначено з матір`ю (а.с.31, 35).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя була затверджена мирова угода, за умовами якої ОСОБА_4 визнає право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки „Опель Астра, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску; ОСОБА_2 визнає право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, корп.1 у м. Одесі після повної виплати йому грошової компенсації у розмірі еквівалентному 29 000 доларів США по курсу на день сплати в строк до 01 червня 2009 року; ОСОБА_2 зобов`язується звільнити квартиру АДРЕСА_1, корп.1 у м. Одесі не пізніше 01.06.2009 року або після повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо виплати йому обумовленої компенсації (а.с.8).

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що умови даної угоди ними виконані не були ОСОБА_1 у встановлений угодою строк грошові кошти у розмірі 29000 доларів США не сплатила, ОСОБА_2 спірну квартиру не звільнив.

Як вбачається з зустрічної позовної заяви, 08.06.2011 року, тобто вже після подачі первісного позову, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса у м. Києві з проханням перевірити, чи не накладався арешт на її частину квартири АДРЕСА_1, корп.1 у

м. Одесі. Після отримання витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що ще з 14.05.2007 року Ѕ частина вказаної квартири, що належить відповідачу, перебуває під арештом, що був накладений ДВС Приморського району м. Одеси.

У зв`язку з наведеним, 17.06.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд ухвали суду від 20.11.2008 року за нововиявленими обставинами, у якості яких вказувала на існування арешту Ѕ частини квартири, про який їй на час укладання мирової угоди відомо не було.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2011 року ухвала суду від 20.11.2008 року була скасована, справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.66).

Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що при укладанні мирової угоди не були враховані права неповнолітної дитини, так як відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.370 ЦК України частки співвласників майна, що перебуває в спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором, законом або рішенням суду.

Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленостями між ними або законом.

У відповідності ст.70 СК України у випадку розподілу майна, частки майна подружжя є рівними.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач неправомірно заволодів майном подружжя автомобілем „Опель Астра, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску та в подальшому продав його, так як ОСОБА_5 мав право власності на спірний автомобіль на підставі ухвали суду від 20.11.2008 року, яка сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Крім того, посилання позивача на те, що відповідач навмисно зменшив обсяг майна, що підлягає розподілу, є також, на думку суду, безпідставними, так як питання розподілу майна подружжя у теперішній час знаходиться на вирішенні суду і позивач не позбавлена права звернутись до суду у тому процесі з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним чи стягнення грошових коштів.

Також суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити, так як неможливість проживання з відповідачем на одній житловій площі та його протиправна поведінка можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про виселення відповідача зі спірної площі та звернення з цього приводу до органів міліції.

Крім того, суд бере до уваги те, що до виконавчої служби з метою спонукання відповідача виконанти умови мирової угоди в частині виселення зі спірної квартири позивач не зверталась.

Також, на думку суду, факт того, що відповідачу на час укладання мирової угоди було відомо про те, що на його частину квартири був накладений арешт, у судовому засіданні доведений не був, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 70 СК України, ст. ст.230, 370, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Київська районна адміністрація про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя : Куриленко О. М.