Справа № 2018/2-3837/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2011

Київський районний суд м. Харкова:

Головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства "ВТБ Банк" в особі Харківської філії ВТБ Банк, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки. В своїх доводах посилається на те, що 11.06.2008 року в забезпечення виконання кредитних зобов*язань своєї матері ОСОБА_2 , між нею та ПАТ "ВТБ Банк" в особі Харківської філії ВТБ Банк, укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов*язань щодо повернення кредиту. Договір поруки від моменту укладання не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки вона не мала можливості виконувати обов*язки за цим договором, про що знав відповідач, відсутнє її вільнє волевиявлення про укладення договору. ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 запевняли її, що договір поруки є суто формальним, ніякої реальної відповідальності вона не нестиме, та прямим підтвердженням є відсутність в неї на момент укладання договору поруки грошових коштів та майна, необхідних для забезпечення договору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Третя особа в не з`явилася, про день та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справ в її відсутності не надавала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до Договіру поруки №117Ф-ІК-400/z2 від 11 червня 2008 року укладеного між ВАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , поручитель ( ОСОБА_3 ) поручається перед банком за виконання позичальником кредитних зобов*язань встановлених Кредитним договорм №117Ф-ІК-400 від 11 червня 2008 року. Відповідно до п.4 Договору поруки у разі невиконання зобов*язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідно до п. 8 Договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов*язків, а інша -намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним.

Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні позивач не надала підтвердження, що Договір поруки був укладений без наміру саме всіх сторін створити правові наслідки.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки КП «ХБТІ`від 28.09.2011 року на її і*ям право власності на об*єкти нерухомого майна в м. Харкові в бюро не зареєстровано, однак виконання поручителем своїх обов*язків перед банком можливо не тільки за рахунок нерухомості, а й іншого майна.

Також позивач вказує, що ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 11.06.2008 року в забезпечення виконання кредитного договору уклали іпотечний договір на житловий будинок, оцінений в 69463,06 доларів США. Разом з тим, ПАТ "ВТБ Банк", здійснюючи свою господарську діяльність, на власний розсуд обирає види забезпечення виконання зобов`язання та їх кількість.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 234, 553, 554 ЦК України, ст. 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства "ВТБ Банк" в особі Харківської філії ВТБ Банк, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки - відмовити у зв*язку з недоведеністю.

Повний текст Рішення виготовлено 9 листопада 2011 року

Головуючий -