Справа № 2-530/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"09" листопада 2011 р. м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 і фізичної особи- підприємця ОСОБА_2, який є головним редактором газети «Город»про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що в газеті «Город»в №20 від 20.05.2010р. буда опублікована стаття під назвою «Земля и хлеб-2». Автором цієї статі є директор ПП «ОСОБА_5 і Ко»ОСОБА_5 В цій статті автор зазначив наступне: «Прошло полгода, в течение которого она всячески пыталась повлиять на тех собственников земли, которые решили перейти ко мне ( к слову, по их рассказам делала она это черными методами угрожала физической расправой, обращением в суд и штрафами в размере 30 тысяч гривен»; «И в заключение хочу заверить своих пайщиков и всех, кто хочет к вам присоединиться, что, если вас и далее будут запугивать и шантажировать, вы всегда можете рассчитывать на защиту с моей стороны: и на моральную, и на экономическую, и на юридическую. Я смогу защитить вас от недобросовестных арендаторов». Вважає, що розповсюджена відповідачем інформація є наклепом, оскільки є недостовірною і негативною. Поширення цієї інформації ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. Вона є директором ТОВ «Сади Бердянська», має певні моральні та економічні зобовязанням перед засновниками та працівниками товариства. Відомості наведені та поширені в статті щодо моральних, професійних якостей позивача є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдають непоправної шкоди діловій репутації позивача. Такими діями відповідачів їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в подальшому ускладненні активного громадського життя, ускладненні стосунків із працівниками та пайщиками товариства, що негативно сприймають нібито вчинені неї дії і розповсюджену про неї інформацію. У звязку із цим вона зазнала нервових переживань, оскільки їй довелося пояснювати оточуючим людям, що викладена інформація є недостовірною. Моральну шкоду вона оцінює в 20000 грн. Просила суд визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність і ділову репутацію позивача відомості, які опубліковані у статті «Земля и хлеб-2»в газеті «Город»за №20 від 20.05.2010р. Визнати дії відповідачів наклепом. Зобовязати відповідачів спростувати поширені відомості шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію директора товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 інформація, яка була опублікована у статті «Земля и хлеб-2»та розповсюджена 20 травня 2010 року газетою «Город», №20, не пізніше 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили. Витрати, повязані із спростуванням відомостей, покласти на відповідачів. Стягнути з відповідачів моральну шкоду 20000 грн. та понесені нею судові витрати.

Позивач позов підтримала у повному обсязі. Суду додатково пояснила, що вважає, що вся опублікована стаття є негативною, оскільки в ній викладені неправдиві відомості про неї, як про орендатора, керівника товариства, а саме те, що вона погрожувала орендодавцям, які не хотіли переукладати з нею договори оренди, фізичною розправою, погрозами штрафів. В статті також автор стверджує, що вона є недобросовісним орендатором, що її поля заросли бурянами. Після публікації цієї статті деякі пайщики написали їй повідомлення про те, що вони не бажають укладати з нею договори оренди, і уклали договори з ПП «ОСОБА_5 і Ко», на підтвердження чого надала повідомлення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ( а.с.70-72). Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_3, позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що стаття «Земля и хліб-2»була написана ОСОБА_5 у відповідь на статтю ОСОБА_1 «Земля и хлеб», яка була опублікована 13.05.2010р. у тій же газеті в номері №19. Написанню цих статей передували події 2009-2010 років, коли орендодавці ТОВ «Сади Бердянська»отримавши Державні акти на землю відмовлялися укладати нові договори з ТОВ «Сади Бердянська». Однак такі дії людей були повязані не з опублікуванням статті «Земля и хлеб-2», як то стверджує позивач, а з тим, що ТОВ «Сади Бердянська»не виплачувало їм орендну плату, не обробляло орендовані поля. Деякі громадяни уклали договори оренди з ПП «ОСОБА_5 і Ко». Коли люди приходили укладати договори з ПП «ОСОБА_5 і Ко», то розказували, що ОСОБА_1 погрожувала їм, що в разі якщо вони не підпишуть договори оренди з нею, то вони повинні будуть сплатити їй штрафи у розмірі 30000 грн., вона буде звертатися до суду з позовами, виказувала інші погрози, які вони сприймали як погрози фізичною розправою. Тобто інформація, викладена у статті ОСОБА_5 є достовірною, оскільки в ній містяться відомості про події, які в дійсності існували, що підтвердили у судовому засіданні свідки. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач фізична особа - підприємець ОСОБА_2 позов не визнав. Суду пояснив, що стаття, яка була опублікована в газеті «Город»20.05.2010р., була фактично відповіддю ОСОБА_5 на виступ самої ОСОБА_1 в газеті «город»13.03.2010р. Стаття ОСОБА_5 «Земля и хлеб-2»- це його авторський матеріал, тому надрукований у лапках. Закон «Про інформацію»вимагає від ЗМІ надавати можливість висловлювати думку всіх сторін конфлікту. Тобто, якщо фізична або юридична особа забажають надрукувати свій відгук на публікацію, яка так чи інакше торкається її, то редакція повинна надати таке право, що і було зроблено на законну вимогу ОСОБА_5

За змістом вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає позов у межах заявлених вимог.

Позивач, заявляючи позов, посилався на такі норми матеріального права, як ст.16,23, главу 20, ст.ст.297,299 ЦК, ЗУ "Про інформацію", ЗУ «Про друковані засоби масової інформації».

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені).

Суд зауважує на тому, що ні ст. 16, ні ст. 277 ЦК України не передбачено такого способу захисту немайнових прав фізичної особи, як вибачення.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Європейський Суд з прав людини у справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії, справа № 47/1991/299/370)»зазначив: « що свобода вираження поглядів є однією з основоположних підвалин демократичного суспільства; відповідно до п.2 статті 10, вона стосується не тільки «інформації»чи «ідей», які сприймаються позитивно або вважаються необразливими чи нейтральними, а й «інформації»та «ідей», які викликають образу, обурення або збурюють. Свобода вираження поглядів, закріплена у статті 10, має ряд винятків, які все ж слід тлумачити досить вузько, і необхідність будь-яких обмежень має бути переконливо встановлена».

Стаття 10 Конвенції передбачає різницю між «інформацією»та «ідеями». З цього можна зробити висновок, що свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статті 10 поширюються не тільки на правдиву, тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням ст. 10 Конвенції.

За правилами ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Право фізичної особи на особисті немайнові права може бути порушено шляхом поширення про неї недостовірної інформації.

З цього випливає, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та зясовувати, вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом встановлено, що 13.05.2010р. у №19 (158) газети «Город» була опублікована стаття ОСОБА_9 «Земля и хлеб», в якій розповідалося про конфліктну ситуацію, яка виникла між директором ТОВ «Сади Бердянська»ОСОБА_1 і приватним підприємцем ОСОБА_5 внаслідок перепахування орендованих земель, засіяних пшеницею. В цій також наводилася субєктивна думка ОСОБА_1 щодо бачення цього конфлікту (а.с.46-47).

20.05.2010р. у №20 ( 159) тієї ж газети була опублікована стаття ОСОБА_5 «Земля и хлеб-2», в якій він висловив свою думку щодо конфліктної ситуації з орендованими землями (а.с.7).

В зазначеній статті зокрема автор зазначив «Прошло полгода, в течение которого она всячески пыталась повлиять на тех собственников земли, которые решили перейти ко мне ( к слову, по их рассказам делала она это черными методами угрожала физической расправой, обращением в суд и штрафами в размере 30 тысяч гривен»; «И в заключение хочу заверить своих пайщиков и всех, кто хочет к вам присоединиться, что, если вас и далее будут запугивать и шантажировать, вы всегда можете рассчитывать на защиту с моей стороны: и на моральную, и на экономическую, и на юридическую. Я смогу защитить вас от недобросовестных арендаторов».

Позивач вважає, що зазначена вище інформація є наклепом, оскільки є недостовірною і негативною. Позивач стверджує,що вона нікому ніколи не погрожувала фізичною розправою. Крім цього зазначила,що договорами оренди, які укладалися з орендодавцями, передбачено її право на компенсацію матеріальних збитків, проте вона не вимагала ні у кого платити їй 30000 грн. Також зауважує, що вона має право звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Після виходу цієї статті багато пайщиків перейшло від неї до ОСОБА_5, на підтвердження чого надала заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ( а.с.70-72).

У судовому засіданні було допитано ряд свідків як з боку позивача, так і з боку відповідача.

Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що працювала головним бухгалтером в ТОВ «Сади Бердянська»у 2004 - 2009 роках, мала земельний пай, який здавала в оренду ТОВ «Сади Бердянська». У грудні 2008 року отримала державний акт на землю і звернулася до ОСОБА_5 з приводу працевлаштування та передачі в оренду земельної ділянки. ОСОБА_5 спитав її чому вона хоче передати йому в оренду свою землю, на що вона відповіла, що її не влаштовує орендна плата і її виплата Після того як вона працевлаштувалася до ОСОБА_5, ОСОБА_1 приїхала на роботу до її матері ОСОБА_11 і сказала їй що вона зітре мене у порошок, я надовго запамятаю її, що я винна заплатити їй штраф 30000 грн., вона затаскає мене по судам. Вона розцінила це як погрозу фізичною розправою. Крім цього після звільнення наприкінці січня 2009 року з ТОВ «Сади Бердянська»їй не була виплачена заборгованість по зарплаті. У телефонному режимі вона неодноразово дзвонила весною 2009 року до ОСОБА_1 з приводу виплати зарплати, вона їй сказала, що спочатку вона повинна заплатити їй 30000 грн., а потім вона подумає виплатити зарплату чи ні. Казала також, що вона докладе всіх зусиль, щоб вона запамятала її надовго. Вона сприйняла це також як погрозу.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що статтю «Земля і хлеб-2»читав. Суду пояснив, що у грудні 2008 року, після отримання ним державного акту на землю, він відмовив ОСОБА_1 підписати пустий бланк договору оренди землі. Тоді ОСОБА_1 сказала йому: «якщо не підпишете договір, я затягаю вас по судах, ви відшкодуєте мені збитки у розмірі 30000 грн.». Договір оренди землі з ПП «ОСОБА_5 і Ко»він уклав у червні 2009 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до нього.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що статтю «Земля і хлеб-2»читала. Може пояснити, що на початку 2009 р. вона отримала державні акти на землю. ОСОБА_1 дала їй пустий бланк договору оренди землі, який вона відмовилася підписувати. Тоді ОСОБА_1 сказала їй, що якщо вона іде від них, то винна сплатити спочатку 30000 грн. за те, що вона обробляла ці земельні ділянки, також говорила, що подасть на неї в суд. Під час отримання орендної плати, ОСОБА_1 сказала їй, що якщо вона не хоче підписувати з нею договір оренди, то вона «виділить їй землю на цвинтарі». Вона сприйняла це як погрозу фізичною розправою. Під час укладання договору оренди землі з ПП «ОСОБА_5 і Ко»вона про ці факти розповідала ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що у грудні 2008 року отримала державний акт на землю. ОСОБА_1 примушувала її підписати новий договір оренди, але вона відмовилася. Тоді ОСОБА_1 запросила її до себе у кабінет і сказала, що якщо вона відмовиться підписувати новий договір оренди землі з ТОВ «Сади Бердянська», то вона повинна сплатити ОСОБА_1 30000 грн. Якщо не підпише договір, то вона буде діяти «іншими методами», що потім «пожалкую». Ці слова вона сприйняла як погрозу. Пізніше ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Свідок ОСОБА_15 суду показала,що з 2004 року працювала в ТОВ «Сади Бердянська». ОСОБА_1 почала створювати їй такі умови, щоб вона звільнилася і у липні 2008 році вона звільнилася. У неї було два пая. ОСОБА_1 попередила її, що якщо вона їх забере, то повинна буде сплатити їй 30000 доларів, також говорила їй, що вона її «знищить». Коли відмовилася укладати договір оренди землі з ОСОБА_1 о.Б. і уклала договір оренди з ПП «ОСОБА_5 і Ко», позивач подала на неї позов до суду.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що дійсно писав ОСОБА_1 повідомлення про те, що 22.05.2010 року він підписав з ПП «ОСОБА_5 і Ко»договір оренди земельної ділянки. Статтю у газеті не читав, тільки чув, що була така стаття. Договір оренди уклав з ПП «ОСОБА_5 і Ко»не через опублікування цієї статті, а через те, що ОСОБА_1 несвоєчасно оплачувала орендну плату, сади заростали бурянами, тому і пішов від ОСОБА_1 Зараз є справа у суді за позовом ОСОБА_1 до нього.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що статтю «Земля и хлеб-2»не читала. Ця стаття ніяким чином не впливала на її рішення про передачу 24.05.2010р. своєї земельної ділянки в оренду ПП «ОСОБА_5 і Ко». Причини були зовсім інші, не виплачувалася орендна плата, земля була захаращеною. ОСОБА_1 їй особисто ніколи не погрожувала.

Свідок ОСОБА_16, працівник ТОВ «Сади Бердянська», суду показала, що тривалий час працює і товаристві, особисто займалася укладанням договорів оренди з власниками земельних ділянок. Це відбувалося в той час, коли пайщики отримували на руки державні акти. Це було десь у травні 2009 року. ОСОБА_1 також була присутня при цьому. Вона нікого не примушувала підписувати договір, ніколи не погрожувала ні ОСОБА_10, ні ОСОБА_12, ні ОСОБА_15. Після виходу статті «Земля и хлеб-2»до них почали дзвонити пайщики. Питали їх чому ОСОБА_5 написав у статті, що він кращий, чи дійсно поля захаращені, чи дійсно вони не обробляються. Деякі з пайщиків після виходу цієї статті перейшли до ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_17, працівник ТОВ «Сади Бердянська, суду показала, що тривалий час працює в товаристві, займалася також укладанням договорів оренди з колишніми пайщиками. Договори оренди пропонувалося підписати одразу після видачі державних актів. Державні акти видавалися у декілька етапів. Видача державних актів і одночасно укладання договорів оренди землі відбувалося в одному приміщенні. Була також присутня ОСОБА_1, однак вона нікому з допитаних свідків ніколи не погрожувала і нікого не примушувала підписувати договір. Після виходу статті «Земля и хлеб-2»до них почали дзвонити пайщики, задавати питання: «що це за стаття, що відбувається, чи ми ще працюємо, чому ОСОБА_5 написав таку статтю?».

Позивач просила суд не приймати до уваги показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_15, оскільки ці свідки мають до неї неприязливі стосунки через їх проблемні звільнення з роботи, крім того проти ОСОБА_10, за заявою ОСОБА_1, була порушена кримінальна справа за ст. 366 ч.1 КК України.

Проте всі ці допитані свідки суду пояснили, що неприязливих стосунків до позивача вони не мають. Звільнені з роботи вони були за власним бажанням. Показання зазначені свідки давали під присягою, тому ставити під сумнів їх покази у суду не має підстав.

У судовому засіданні також були досліджені письмові докази, надані представником відповідача, а саме копії позовних заяв директора ТОВ «Сади Бердянська» ОСОБА_1, які предявлялися нею до суду у період 2010-2011 років, копії судових рішень у цих справах ( а.с. 91-188).

Також були досліджені копії актів управління Держкомзему в м. Бердянську щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства ТОВ «Сади Бердянська»та ПП «ОСОБА_5 і Ко»від 14.04.2011р., в яких зокрема зазначалося, що земельні ділянки ТОВ «Сади Бердянська» після збору злакових не оброблялися або не використовувалися приблизно 2 роки та заросли бурянами ( а.с. 86,87).

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивач під час спілкування зі своїми колишніми орендодавцями допускалася висловів, які ті сприймали як погрози, у тому числі і фізичною розправою.

Висловлювання ОСОБА_5 у статті «( к слову, по их рассказам делала она это черными методами угрожала физической расправой, обращением в суд и штрафам в размере 30 тысяч гривен)» були викладені ним зі слів колишніх орендодавців ТОВ «Сади Бердянська», які і повідомили йому про такі факти.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що інформація, яка викладена у статті, є достовірною.

Що стосується висловів «делала она это черными методами»; «И в заключение хочу заверить своих пайщиков и всех, кто хочет к вам присоединиться, что, если вас и далее будут запугивать и шантажировать, вы всегда можете рассчитывать на защиту с моей стороны: и на моральную, и на экономическую, и на юридическую. Я смогу защитить вас от недобросовестных арендаторов», то суд приходить до висновку що ці вислови є оціночним судженням самого автора статті, оскільки ці вислови не є інформацією в розумінні ЗУ «Про інформацію»та ст. 277 ЦК України, а є субєктивною думкою, оцінкою поведінки та дій позивача, висловлювання субєктивної думки автора щодо подій, які мали місце, а тому така інформація не підлягає спростуванню на підставі ст. 277 ЦК України, ст. 47 1 Закону України "Про інформацію".

Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів автора статті, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 10,15, 60, 208, 212-115 ЦПК України, ст. 275 ЦК України, ст. 10 Європейської Конвенції з прав людини, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при оголошенні рішення, - протягом 10 днів з дня його отримання.

Суддя: ОСОБА_18