РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2011 року Справа № 2-3956/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Щербини-Почтовик І.В.,

при секретарі Штонді О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1

за участі представника відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3

за участі представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про узаконення самовільних будівель та визнання права власності на будівлі, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_4 про узаконення самовільних будівель та визнання права власності на будівлі, ОСОБА_2 міська рада, залучена судом в якості відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначала, про те, що згідно свідоцтва про право власності їй належить в домоволодінні №47 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську 52/100 частини від всього домоволодіння. Відповідачці по справі належить 1/5 зазначеного домоволодіння. Як зазначила позивачка, вона своїми зусиллями переобладнала у житловій кімнаті1-2 кваритири№2 житлової кімнати розміром 5.7 м2., було дві житлових кімнати, вона зробила одну, крім вказаного було збудовано гараж на земельній ділянці Л, також було збудовано сарай З, дані будівлі самовільно збудовані та до теперішнього часу не узаконені. Відповідно до викладеного, позивачка просила суд прийняти рішення, яким узаконити самочинно побудований на земельній ділянці по вул. Манкевича №47 у м. Дніпропетровську гараж Л, вартістю 11.923 грн., сарай К, вартістю 1.622 грн. та переобладнану житлову кімнату 1-2 житловою площею 5.7 м2. В житловому будинку А-1 квартири №1 та визнати право власності на зазначені будівлі.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача, підтримала позовні вимоги позивача не заперечувала проти їх задоволення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позивних вимог з посиланням на те, що у позивачки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку де розташований будинок №47 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника ОСОБА_2 міської ради, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 січня 1987 року зареєстрованого в реєстрі за №2-40 та зареєстрованого у ОСОБА_2 міжміському бюро технічної інвентаризації за №332-96, ОСОБА_1 належить 52/100 частини домоволодіння №47 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську (а.с.15).

Як вбачається з Акту ідеальних часток складеного 09.04.2011 року фахівцем Комунального підприємства ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації, було обстежено домоволодіння №47 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську та встановлено, що ОСОБА_1 належить 52/100 частини домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 74/100 частини домоволодіння (а.с.6-7)

Згідно з п.п. 6 п. б ч. 1 ст. 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Українівирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою у ч.2 передбачене загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво лише у випадках, передбачених ч.3,5 ст.376 ЦК України, а саме : за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб.

Крім зазначеного, статтею 126 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом; право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Крім зазначеного, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, крім вказаного, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, зазначене встановлено нормами ст. 125 Земельного Кодексу України.

З огляду на викладене та як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять рішення про отримання ОСОБА_1 в установленому порядку земельної ділянки, де знаходиться будинок №47 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську.

Крім зазначеного, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак звертаючись до суду, позивачем не надано суду доказів з приводу того, яким чином та які його права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачем.

Таким чином, оскільки позивачка не надала суду доказів,того на якій правовій підставі вона користується земельною ділянкою по фактичному розміщенню будинку №47 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську, а саме не надала документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10,11,57-60,209,212, 214-215, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 міська рада, про узаконення самовільних будівель та визнання права власності на будівлі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста ОСОБА_2. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: