Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2011 року м.Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі Дьоміновій О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали та витребуванні будівельних матеріалів,

встановив:

позивачка, посилаючись на те, що вона, згідно договору дарування від 12.12.1994 року є власником житлового будинку з дворовими побудовами, розташованому в. м Лисичанську, вул. Макаренко, 167, з 21.11.1998 року зареєстрована, а в серпні 2011 року переїхала на постійне місце проживання в зазначений будинок. Відповідачами безпідставно використовується належний їй гараж розміром 6,25мх4,60 м та чиняться перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном, встановлений замок на ворота гаражу, що унеможливлює підтримання його в належному стані та використанні за своїм розсудом. Просила визнати за нею право власності на гараж, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю - гаражем та зобова»язати відповідачів звільнити від належного їм майна гараж - розміром 6,25мх 4,60 м., стягнути судові витрати.

У зустрічному позові про визнання права власності на будівельні матеріали та витребуванні будівельних матеріалів, ОСОБА_3 , посилаючись на те, що між ним та колишнім власником вищевказаного будинку ОСОБА_6 був укладений договір безстрокової оренди земельної ділянки розміром 6,25м х 4,60 м. для будівництва капітального гаражу на території присадибної ділянки за адресою м. Лисичанськ, вул. Макаренко, 167, що підтверджується доданої до позовної заяви розписки. За оренду були передані гроші в сумі 250 рублів. У 1983 році він за власні кошти на орендованій земельній ділянці побудував гараж, на будівництво якого ним було витрачено 384 руб.74 коп., що підтверджується наданими чеками. В теперішній час вартість гаражу с оновить 10 000грн. Він пропонував ОСОБА_1 демонтувати гараж та забрати будівельні матеріали, на що вона погодилась, а потім відмовилась та заборонила розбирати гараж. Тому він просить стягнути з ОСОБА_1 вартість витрат на будівництво гаража в сумі10 тис. грн.. тв. Стягнути з неї судові витрати.

У судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 підтримала свою позовну заяву, просила задовольнити позов у повному обсязі. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Зустрічний позов не визнала і просила відмовити у його задоволені.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що позивачка відповідно договору дарування набула право власності на законних підставах. Договір дарування набрав чинності, невизнаний не чинним, а тому все майно, перелічене у даному договорі належить позивачці. До будівельних матеріалів позивачка не має ніякого відношення, вони їй не передавались. У задоволені зустрічного позову просить відмовити.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 у судовому засідання позов не визнав зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі, пояснивши суду, що з ОСОБА_6 у нього були дружні відносини і той запропонував йому місце під гараж на своїй присадибній ділянці, за що він передав ОСОБА_6 250 рублів. Договір оренди з ОСОБА_6 не укладався. Завіз будівельні матеріали та почав будувати гараж. ОСОБА_6 запропонував внести гараж в план, що і було зроблено. Побудувавши гараж, користувався ним до травня 2011 року, коли позивачка подзвонила і запропонували залишити гараж. Він забрав з гаража машину, пропонував їй віддати будівельні матеріали, але вона відмовилась. В теперішній час вартість гаража оцінює на суму 10000грн. Він не перешкоджає позивачці користуватися гаражем, оскільки звільнив гараж від своїх речей. Позивачка не приймала від нього ні яких будівельних матеріалів, оскільки, будувався гараж у 1983 році. Свій позов просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1, пояснивши, що право власності на гараж у позивачки встановлено договором дарування. Можливо у неї є сумнів стосовно права власності на гараж , тому звернулась з таким позовом. Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість витрат на будівництво гаража, побудованого на земельній ділянці будинку 167 по вул. Макаренко в м. Лисичанську.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що його батько ОСОБА_3 побудував гараж на земельній ділянці, яка належала ОСОБА_6 та з його згоди. Він розмовляв з чоловіком позивачки про викуп тієї частини земельної ділянки, де розташований гараж. Вони на це не погоджуються, а у травні 2011 року позивачка стала вимагати залишити гараж. Повертати гроші за будівельні матеріали на гараж відмовляється.

Суд досліджує надані докази: копія паспорту позивачки, копія свідоцтва про одруження, копія договору дарування, копія державного акту на право власності на земельну ділянку, копія технічного паспорту на будинок, будівельний паспорт на будівництво господарських будівель, копія рішення міської ради, копія розписки, копії чеків на буд. матеріали, копії квитанцій на оплату юридичних послуг.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він допомагав ОСОБА_3 будувати гараж в 80-х роках, адресу не пам»ятає. Допомагав мішати цементний розчин, будували стіни, потім крили дах. На чиїй садибі будували гараж сказати не може. ОСОБА_6 був присутній при будівництві гаражу, але участі не приймав. В гаражі стояла машина ОСОБА_3. При ньому ОСОБА_3 передавав гроші ОСОБА_6 , можливо це гроші за земельну ділянку, про яку вони вели розмову.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала суду, що будувати гараж ОСОБА_3 допомагала бригада людей, будівельні матеріали належали ОСОБА_3. Будували гараж по вул. Макаренко , на земельній ділянці де проживали люди похилого віку. Чоловіка звал ОСОБА_3, по батькові не пам»ятає. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що гараж він будує для себе з дозволу цих людей. Хто завозив будівельні матеріали, їй невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала суду, що їй відомо, що по вулиці Макаренко проживали ОСОБА_10. ОСОБА_3 та його дружина ходили до ОСОБА_10 по празниках, зустрічались там. На місті спиляної груші, ОСОБА_3 для себе почали будувати гараж, коли завозили будівельні матеріали не бачила. Після смерті ОСОБА_10, на їх садибі проживала жінка похилого віку ОСОБА_11. Бачила, що саме ОСОБА_3 будував гараж, хазяїв садиби не бачила там.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала суду, що ОСОБА_6 подарував будинок та все своє майно ОСОБА_1, коли почав хворіти. Працівники БТІ робили план і внесли в нього все, що була на земельній ділянці. ОСОБА_1 тоді була неповнолітньою, тому при оформлені договору, вона була її опікуном. Хто будував гараж їй невідомо, вона не приймала участі в його будівництві. ОСОБА_6 не говорив їй, що гараж не належить йому. Як би це був не його гараж він, би про це повідомив працівників БТІ. ОСОБА_3 користувався електроенергією в гаражі, але не платив за не, про це говорив їй ОСОБА_6, говорив, щоб ОСОБА_3 вигнали з гаража.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13, показав суду, що ОСОБА_3 будував гараж на садибі у ОСОБА_14, прізвище якого він не знає. Він допомагав йому крити дах. Гараж будували для ОСОБА_3. ОСОБА_14 до гаражу не підходив, ніяких вказівок не давав. Проживав він разом з дружиною, більше ніхто в будинку не проживав. Гаражем користувався ОСОБА_3, в ньому стояла його машина. Коли будували цей гараж на території земельної ділянки був вже побудований гараж. Коли крили дах, прийшов ОСОБА_14 і ОСОБА_3 при всіх передав йому гроші. За чиї гроші будували гараж йому невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав суду, що він бачив, як ОСОБА_3 будував гараж, привозив будівельні матеріали. Допомагали йому будувати люди.

Він участі у будівництві не приймав, нічого не підписував. Пам»ятає, що ОСОБА_14 виділив місце під грушею, оскільки там нічого більше не росло.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав суду, що від бачив, як ОСОБА_3 завозив гіпсоблок, заливав бетон, будував стіни, ставив ворота на гараж. Рядом був присутній ОСОБА_14. У будівництві ОСОБА_3 допомагали інші люди. Гараж будували для ОСОБА_3, оскільки у ОСОБА_14 вже був побудований гараж з іншої сторони. ОСОБА_16 будував з дозволу ОСОБА_14 на яких умова йому невідомо.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов первинний таким, що підлягає частковому задоволенню. У задоволені зустрічного позову слід відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що договором дарування від 12.12.1994 року ОСОБА_6 та ОСОБА_12, що діяла від імені неповнолітньої ОСОБА_17, уклади договір про те, що ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_17 прийняла у дар житловий будинок з дворовими побудовами, який знаходиться в м. Лисичанську, вул. Макаренко, будинок 167, що міститься на земельній ділянці На цій земельній ділянці розташовані житловий будинок, дерев»яний, обкладений цеглою, сарай дерев»яний, гараж гіпсоблочний, гараж цегляний, погріб кам»яний, спорудження 1, огородження. Житловий будинок належить дарителю ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.1962 року ( а.с.7). Таким чином встановлено, що позивачка є власником будинку з дворовими побудовами, що розташований за адресою вул. Макаренко, 167 в м. Лисичанську, де значиться і гараж гіпсоблочний. Цей договір набрав чинності, не відмінений, тому визнавати за позивачкою ще раз право на гараж не має підстав і в цій частині позову суд вважає позиваці слід відмовити.

Оскільки договором дарування від 12.12.1994 року встановлено право позивачки на гараж, розташований за адресою вул. Макаренко, 167, в м. Лисичанську, відповідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 312 ч.1,2 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку встановлених законом. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном підлягають задоволенню.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Позивачка володіє гаражем на законній підставі. Посилання ОСОБА_3 на розписку від 05.06.1983 року , в якій ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договорились про безстрокову оренду, суд не може взяти до уваги, оскільки вважає, що вона не має юридичної сили, бо 12.12.1994 року був укладений ОСОБА_6 договір дарування, де вказаний гараж внесений як власність ОСОБА_6 ОСОБА_18 по зустрічному позову не надано доказів того, що будівельні матеріали передавались ОСОБА_1, або перебували у її володінні, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості витрат на будівництво гаражу.

На підставі ст..ст. 312, ч.ч.1, 2, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 - гаражем розміром 6,25 мна 4,60 м, розташованим за адресою м. Лисичанськ, вул. Макаренко, 167. Зобов»язати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнити від належного їм майна гараж розміром 6,25 м на 4, 60 м, розташованого за адресою м. Лисичанськ, вул. Макаренко, 167.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати судовий збір в сумі 17грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. в сумі 54 грн. по 27 (двадцять сім) грн. з кожного.

В частині позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж розміром 6,25 м на 4,60 м, розташованого за адресою м. Лисичанськ, вул.. Макаренко, 167 відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали та витребуванні будівельних матеріалів відмовити за небгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: