Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-13/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мельника 1.1.

секретаря - Матейко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерногого товариства УкрСиббанк, третіх осіб: ОСОБА_2, приватного нотаріуса Тисминецького районного нотаріального округу ОСОБА_3, Національного банку України про визнання кредитного договору недійсними, -

встановив:

ОСОБА_1 в листопаді 2009 року звернувся до Галицького районного суду з позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк третіх осіб: ОСОБА_2, приватного нотаріуса Тисминецького районного нотаріального округу ОСОБА_3, Національного банку України і просить визнати недійсним з моменту його вчинення договір про надання споживчого кредиту № 0 від

10.01.2008року, укладений між ним і комерційним інноваційним банком УкрСиббанк в особі відділення № 143 Івано-Франківського управління ЗРД АКІБ УкрСиббанк.

Визнати недійсним з моменту його вчинення договір іпотеки від

10.01.2008року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк в особі відділення № 143 Івано-Франківського управління ЗРД АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрований в реєстрі за № 15.

Визнати недійсним з моменту його вчинення договір поруки № 0-П від 10.01.2008 року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк в особі відділення № 143 Івано- Франківського управління ЗРД АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2.

Зобов'язати приватного нотаріуса Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 зняти заборону відчуження нерухомого майна, зареєстровану 10.01.2008 року в реєстрі за № 16 та внести запис про

припинення іпотеки до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Зобовязати відповідача повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно: обєкт незавершеного будівництва готовністю 95 %, що розташований за адресою с. Підлужжя, вул. Незалежності, 8, Тисменицького району Івано-Франківської області та на майнові права на земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,1011га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд і розташована в с. Підлужжя по вул. Незалежності, 8, Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:002:0090, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_3М 10.01.2008 року по реєстру № 8 та зареєстрованому в Івано-Франківському ОБТІ в книгу № 2 запису 373, номер за РПВН: 20937167, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно видано Івано-Франківським ОБТІ 10.01.2008 року за № 17319447.

Стягнути з відповідача в його користь судові витрати в сумі 37 грн. за сплату ІТЗ та 2000 грн. витрати на правову допомогу.

18.10.2010 року представник позивача подав до суду доповнення до позовної заяви про зміну позовних вимог і просить суд визнати п.1.1. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.01.2008 року в частині надання коштів у валюті в розмірі 130 000 доларів США недійсним та таким, що вчинений з метою приховання іншого правочину, якими є договір позики коштів у національній валюті України в розмірі 656 500 грн.

Зобовязати ПАТ УкрСиббанк привести у відповідність до чинного законодавства договір про надання споживчого кредиту № 0 від

10.01.2008року та додатки до нього: додаток № 1 Графік погашення кредиту та додаток № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту в частині надання та сплати кредитних коштів у доларах США, які є недійсними та провести перерахунок вказаних графіків, виходячи з розміру кредиту в національній валюті - гривні.

Згідно з вимогами Закону України Про акціонерні товариства № 514- VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ УкрСиббанк, відповідно до яких нове повне найменування банку стало Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк.

В судовому засіданні представник позивача позов у зміненому вигляді підтримав і суду пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 10.01.2008 року 130 000 доларів США, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ дорівнювало еквіваленту 656500 грн.

Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на

території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає, для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи. Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функцій банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом Кабінету Міністрів україни Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно п.2 ч.І ст. 1 цього Декрету, до валютних операцій відносяться операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, до яких відноситься іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Тобто, при здійсненні операції по наданню кредиту за оспорюваним кредитним договором як у позичальника, так у кредитора був намір видати та отримати грошові кошти в національній валюті. Підтвердженням цього є те, що відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ України від 14.10.2044 року № 483, згідно якого використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється:

-якщо ініціатором або отримувачем валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями);

-у випадках, передбачених законами України.

Згідно п. 1.1 оспорюваного кредитного договору, позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті кредитного договору, для чого надає банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання. В даному випадку сторони погодили порядок видачі кредитних коштів. При цьому ініціатором вчинення валютної операції є позичальник, який звертається з кредитною заявкою до банку з проханням видати кредит.

Згідно п. 6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління НБУ від 30.05.2007 року № 200, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках,

передбачених підпунктами «а», 2в» та «е» пункту 6.1 цієї глави, зокрема у разі: сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита і податків. Таким чином, відповідач не мав права видавати кредит у іноземній валюті через відсутність у нього відповідної індивідуальної ліцензії, а позивачу чинним законодавством не було надано права здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за спірним кредитним договором та внесення плати за користування кредитом на користь відповідача шляхом внесення в касу доларів США. Він також не міг використовувати отриману валюту як засіб платежу на території України за цільовим призначенням - споживчі цілі.

Виходячи з вищенаведеного вважає, що кредитний договір, укладений в іноземній валюті є прихованням дійсного правочину, яким є позика коштів в національній валюті України - гривні, тобто 656000 грн., як вказано в п.1.1 кредитного договору. Укладення такого удаваного кредитного договору порушує права позичальника тим, що через коливання курсу долара США до національної валюти України, він вимушений сплачувати значно більшу суму кредиту в гривнях, ніж фактично отримав від банку, та більші суми процентів в гривнях за користування кредитом, ніж фактично передбачено кредитним договором та додатками 1 та 2 до вказаного договору.

Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Крім того вважає, що окремі пункти кредитного договору містять умови, які є несправедливими, що суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду однієї із сторін. Частиною 5 ст. 18 вищевказаного закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. В звязку з цим, просив визнати недійсним положення п.1.1 кредитного договору про надання споживчого кредиту щодо встановлення розміру кредиту в іноземній валюті визнати недійсним.

Представник відповідача позовних вимог не визнав і пояснив, що укладений договір є змішаними договором, оскільки у ньому передбачено як умови кредитного договору, так і заставу і поруку, як забезпечення кредитного договору. Крім цього договори не суперечать нормам цивільного законодавства, підписані позивачем без будь-якого стороннього тиску, з власної волі і сторони погодилися з умовами договорів. Також у банку не було перешкод для укладення договору у іноземній валюті, на що були відповідні дозволи. В звязку з викладеним вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Тисменицького РНО ОСОБА_3 та представник Національного банку України в судове засідання не зявилися. При цьому ОСОБА_2 подаала суду заяву про те, що вона погоджується з позовними вимогами і просить розглядати справу без її участі.

Вислухавши в судовому засіданні доводи позивача та представника відповідача, дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги слід

/

задовольнити частково.

Судом встановлено, що 10 січня 2008 року між сторонами було укладено договір за № 0 про надання споживчого кредиту, згідно з яким банк зобов'язувався надати відповідачу грошові кошти в сумі 130000 доларів США, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ дорівнювало еквіваленту 656500 грн. з кінцевим терміном повернення 09 січня 2029 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12.9% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами також було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 15, згідно п.1.1 якого позивачем передано в іпотеку банку нерухоме майно: обєкт незавершеного будівництва готовністю 95 %, що розташований за адресою с. Підлужжя, вул. Незалежності, 8, Тисменицького району Івано-Франківської області та на майнові права на земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,1011 га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд і розташована в с. Підлужжя, вул. Незалежності, 8 Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер

:01:002:0090, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 10.01.2008 року по реєстру № 8 та зареєстрованому в Івано-Франківському ОБТІ в книгу № 2 запису 373, номер за РПВН: 20937167, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно видано Івано-Франківським ОБТІ 10.01.2008 року за № 17319447. Цього ж дня приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 накладена заборона відчуження нерухомого майна, зареєстрована в реєстрі за № 16.

10.01.2008року між ОСОБА_2, як поручителем та банком було укладено договір поруки № 0-П за умовами якого ОСОБА_2 зобовязалась нести солідарну- відповідальність перед банком за забовязаннями позивача, що виникли з кредитного договору.

Вважає кредитний договір таким, що суперечить вимогам чинного законодавства і є протиправним та підлягає визнанню недійсним.

Наведені обставини підтверджуються в судовому засіданні: поясненнями позивача та представника відповідача; копіями кредитного договору, іпотеки та поруки.

Умови та порядок розрахунків є суттєвими умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 192, 524 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня. Іноземна валюта може

використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом і зобовязання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ч. З ЦК України використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При цьому в п.1.1 договору зазначено, що кредитні кошти в іноземній валюті надаються в сумі 130000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 656500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, що сторонами не оспорюється.

Режим здійснення валютних операцій на території України, принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до ст. 1 п. 2 якого під валютними операціями розуміються операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, повязані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, повязані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Тому надання позивачем відповідачу кредиту в іноземній валюті та здійснення відповідачем виконання своїх обовязків, тобто проведення розрахунків за своїми зобовязанням по кредитному договору в іноземній валюті є валютною операцією.

Проведення розрахунків за спірним кредитним договором, в тому числі, оплата процентів, штрафних санкцій позивачем відповідачу в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України, виходячи з наступного, оскільки згідно із п. 1.4 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затвердженого Постановою Національного банку України від 14 жовтня 2004 року за № 483 під використанням іноземної валюти, як засобу платежу, розуміється використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобовязань або оплати товарів.

Наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) не звільняє сторони від обовязку отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів ст. 5 ч. 4 п. «г» вищевказаного Декрету Кабінету Міністрів України та не свідчить про законність укладеного кредитного договору, а самі положення щодо розрахунків за грошовими зобов'язаннями між сторонами в доларах США суперечить положенням ст. 99 Конституції України.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним, що передбачено ст. 227 ЦК України.

Не оспорюючи самого факту укладення кредитного договору, позивач змінив свої позовні вимоги і просив його первісний позов задовольнити частково та визнати п.1.1. договору про надання йому споживчого кредиту № 0 від 10.01.2008 року в частині надання коштів у валюті в розмірі 130 000 доларів США недійсним та таким, що вчинений з метою приховання іншого правочину, якими є договір позики коштів у національній валюті України в розмірі 656 500 грн. При цьому та зобовязати ПАТ УкрСиббанк привести у відповідність до чинного законодавства договір про надання йому споживчого кредиту та додатки до нього: додаток № 1 Графік погашення кредиту та додаток № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту в частині надання та сплати кредитних коштів у доларах США, які є недійсними та провести перерахунок вказаних графіків, виходячи з розміру кредиту в національній валюті - гривні.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином суд вважає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням вимог вищезазначених норм ЦК України.

Крім того, заслуговують на увагу доводи позивача щодо порушення відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», так як кредит є споживчим кредитом, про що зазначено в самому договорі. Предметом договору є надання відповідачем ОСОБА_1 системи послуг на придбання нерухомості.

Згідно Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», правовідносини у сфері споживчого кредитування регулюються і цим Законом України.

Як зазначено в п.п. 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.05.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих

судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.

Зокрема, відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної та своєчасної інформації про послуги, що надаються. При цьому під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків необхідно виходити із припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики послуг.

Сама процедура укладення договору та його умови є несправедливими, так як, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, споживача кредитних послуг.

Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, позивач, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, перекладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуги, через що слід погодитись, що згідно ст. 21 п. п. 1.2, 1.4, 1.5 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача є порушеними. Крім того, суд виходить із того, що позивач, як споживач кредитних послуг, не володіє спеціальними знаннями у сфері кредитування.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в зміненому вигляді є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Правомірним також є посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів».

З відповідача підлягають стягненню в доход держави судовий збір в порядку і розмірі, визначеному ст. З Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» №7 - 93 від 21 січня 1993 року.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 192, 202, 203, 215, 216, 220, 227, 524, 533, 548, 557, 1046 - 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та керуючись ст. ст. 88, 209, 213 -215, 223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Позов задовольнити частково.

Визнати п.1.1 договору про надання споживчого кредиту за № 0, укладений 10 січня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком (тепер публічним акціонерним товариством) УкрСиббанк в частині надання коштів у валюті в розмірі 130 000 доларів США недійсним (удаваним) - таким, що вчинений з метою приховання іншого правочину, яким є договір позики коштів у національній валюті України в розмірі 656 500 грн.

Зобовязати ПАТ УкрСиббанк привести у відповідність до чинного законодавства договір про надання споживчого кредиту за № 0 від 10 січня 2008 року та додатки до нього - додаток № 1 Трафік погашення кредиту та додаток № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту в частині надання та сплати кредитних коштів у доларах США, які є недійсними, та провести перерахунок вказаних графіків, виходячи з розміру кредиту в національній валюті - гривні.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в доход держави 17 гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду ОСОБА_5 - Франківської області потягом десяти днів з часу проголошення рішення через Галицький районний суд

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Галицький районний суд.

Суддя: ОСОБА_5