АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 32 (3)Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:- ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю: позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

представників відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

представника 3 особи ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», представника 3 особи ОСОБА_9 - ОСОБА_10, позивача ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», 3 особа ОСОБА_9, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

20 травня 2008 року позивач ОСОБА_5 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізорудком»), 3 особа ОСОБА_9, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Після неодноразових уточнень в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19 квітня 1994 року ОСОБА_9 керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належав автобазі ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізорудком» і у кабіні якого знаходились він та його матір ОСОБА_11, заснув за кермом і не впоравшись з керуванням допустив зіткнення. В результаті ДТП ОСОБА_11 загинула, а він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Висновком МСЕК від 1995 року його визнано інвалідом 2 групи, а висновком МСЕК від 28.05.1997р. встановлена 3 група інвалідності безстроково.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 21.12.1995р. ОСОБА_9 було засуджено до 4 років позбавлення волі за ч.2 ст. 215 КК України.

Вважає, що в результаті ДТП він втратив матеріальний заробіток та йому заподіяна моральна шкода, оскільки він пересувається на милицях і не має можливості самостійно виконувати будь-яку роботу і працювати, що зменшує його самооцінку, викликає переживання, страх перед майбутнім, через каліцтво його залишила жінка, що викликає у нього постійні депресії.

Неодноразово уточнюючи і змінюючи свої позовні вимоги просив суд стягувати з відповідача на його користь щомісяця кошти у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3401грн. починаючи з 01.11.2010р., стягнути з ПАТ «Кривбасзалізорудком» матеріральну шкоду за період з 11.11.2009р. по 31.10.2010р. у розмірі 37762,50грн., стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 188200грн., 712,88грн. витрат на придбання підлокітників та виїзд на консультацію у м. Київ, стягнути на рахунок спеціалізованого протезно-ортопедичного підприємства ОСОБА_12 вартість протезування в сумі 327012грн.;. витрати в сумі 1100грн. за надання правової допомоги, 1221,63грн. витрат за проведення судово-медичної експертизи, 30грн. за проїзд на експертизу та 12,22грн. за банківські послуги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізорудком» на користь позивача щомісяця кошти у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3401грн. з 01.11.2010р. до зміни обставин, що тягнуть їх перерахунок, стягнуто: у відшкодування матеріальної шкоди за період з 11.11.2009р. по 31.10.2010р. в сумі 37762,5грн., у відшкодування моральної шкоди 2500грн., 712,88грн. витрат на придбання підлокітників та виїзд на консультацію до м. Києва , стягнуто з відповідача на рахунок спеціалізованого протезно-ортопедичного підприємства ОСОБА_12 вартість протезування в сумі 327012грн. та судові витрати - витрати на правову допомогу в сумі 1100грн., витрати на проведення судово-медичної експертизи в сумі 1221,63грн., за банківські послуги 12,22грн., проїзд на експертизу 30грн., а всього 2333,85грн.

Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізорудком» судовий збір в сумі 1700грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до 188200грн., оскільки судом не враховано, що він не може працевлаштуватися у звязку з відсутністю нижньої кінцівки, пересування на милицях і відновлення його здоровя не можливо.

ПАТ «Кривбасзалізорудком» в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог у звязку із порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, суд не звернув уваги, що позивач звернувся до суду через 14 років після ДТП і в позові зазначав норми ЦК 2003 року, хоча правовідносини виникли до набрання чинності новим ЦК України; судом не застосовано строк позовної давності згідно ст. 71 ЦК в редакції 1983р.; неправомірно судом застосовано ст. 1197 ЦК України.

Крім того, судом не взято до уваги, що позивач неодноразово звертався із заявами до відповідача про оплату його протезування, проте жодного разу необхідних документів до заяви не надавав; позивачем не доведено необхідність придбання підлокітників та протезування саме з матеріалів фірми «ОттоБок» в ТОВ ПОП «А.Є. Брік» та заподіяння моральної шкоди.

Представник 3 особи ОСОБА_9 ОСОБА_10 також звернувся із апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення рішення про відмову у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з недотриманням вимог матеріального і процесуального права, а саме: позивач звернувся із позовом через 14 років після ДТП; суд помилково до спірних правовідносин, які виникли у 1994 році, застосував норми ЦК України від 01.01.2004р.; позивачем не зазначено поважність причин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Також суд не взяв до уваги, що підприємство не заперечувало у негайному перерахуванні коштів на протезування у Дніпропетровському протезно-ортопедичному підприємстві.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» та апеляційна скарга представника 3 особи ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а апеляційну скаргу позивача слід відхилити виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 1994 року ОСОБА_9 керуючи закріпленим за ним автомобілем КАМАЗ-5320, держномер 5882 ДНО, що належав автобазі ВО «Кривбасруда», в наступному ВАТ «Кривбасзалізорудком», нині ПАТ «Кривбасзалізорудком», скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пасажири автомобіля: ОСОБА_5, позивач по справі, отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні в момент спричинення, а його мати, ОСОБА_11 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 1995 року, який вступив в силу, водій ОСОБА_9, 3 особа по даній справі, визнаний винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та засуджений за ч.2 ст. 215 КК України (в редакції 1963р. а.с. 8-12). З 1995 року позивач ОСОБА_5 визнаний висновком МСЕК інвалідом 2 групи, а з 1997 року інвалідом 3 групи безстроково.

Висновком судово-медичної експертизи від 11.11.2009р. позивачу ОСОБА_5, в наслідок ДТП, встановлено: 65% втрати загальної працездатності та 75% професійної працездатності на безстроковий термін, та те що ОСОБА_5 потребує протезування правої нижньої кінцівки, періодичного побутового нагляду, придбання спеціальних засобів пересування, а саме автомобілю з ручним керуванням (а.с. 71-79).

Раніше, тобто до проведення судово-медичної експертизи, питання щодо встановлення позивачу втрати професійної та загальної працездатності не вирішувалось, і на думку колегії, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що право позивача на відшкодування шкоди на стягнення втраченого заробітку та протезування виникло з моменту встановлення судово-медичної експертизи позивачу стійкої втрати працездатності, тобто з 11 листопада 2009 року і обґрунтовано застосував при розгляді справи норми Цивільного кодексу в редакції 2003 року, тому доводи апеляційних скарг представників відповідача та третьої особи про неправильне застосування судом до спірних правовідносин норм матеріального права та пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду, - безпідставні.

Частина 1 ст. 1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

А згідно ч.1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Виходячи з вимог зазначених ст. ст. 1195, 1197 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 за період з 11 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року у відшкодування матеріальної шкоди 37762,50грн. та 3401грн. щомісяця починаючи з 01 листопада 2010 року до зміни обставин, що тягнуть їх перерахунок.

Колегія вважає необґрунтованими доводи в апеляційних скаргах відповідача та представника третьої особи про те, що стягненням матеріальної шкоди судом неправомірно застосовано ст. 1197 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 в трудових відносинах з відповідачем не перебував. Але ст. 1197 ЦК України передбачає визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, а як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 на час дорожньо-транспортної пригоди працював в ПП Виробничо-будівельна фірма «Діловий альянс», відкіля 16.11.1994р. був звільнений у звязку з виходом на інвалідність (а.с. 7), тобто позивач ОСОБА_5 дійсно працював на іншому підприємстві, але за трудовим договором, тому судом обґрунтовано при вирішенні спору застосовано ст. 1197 ЦК України і виходячи із середньомісячного заробітку, який у ОСОБА_5 до звільнення складав 2400000крб., тобто 24грн. (а.с. 13) судом зроблено правильний розрахунок відшкодування матеріальної шкоди, при цьому суд, враховуючи те, що середньомісячна зарплата ОСОБА_5 за 3 місяця до ДТП була менше ніж пятикратний розмір мінімальної заробітної плати з часу встановлення судово-медичною експертизою втрати позивачем професійної працездатності, обґрунтовано для обчислення розміру відшкодування шкоди взяв пятикратний розмір мінімальної заробітної плати, який згідно Закону України від 20 жовтня 2009 року «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» станом з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року складав 744 грн., з 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 року 869 грн., з 01 квітня 2010 року по 30 червня 2010 року 884 грн., з 01 липня 2010 року по 30 вересня 2010 року 888 грн., з 01 жовтня 2010 року по 30 листопада 2010 року 907 грн.

Колегія не погоджується з доводами апеляційних скарг відповідача та представника третьої особи про недоведеність задоволення позову ОСОБА_5 також в частині стягнення на його користь 327012грн. за протезування саме протезом, що надається спеціалізованим протезно-ортопедичним підприємством «А.Є.Брік» за технологією та з матеріалів фірми «Отто Бок».

Судом першої інстанції при задоволенні позову в цій частині правильно зазначено, що згідно ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 ЦК України може бути здійснено наперед у межах строків встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплати проїзду, оплати спеціальних транспортних засобів тощо).

При цьому суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що право позивача на відшкодування шкоди як на стягнення визначеного заробітку так і на протезування виникло за висновком судово-медичної експертизи №161 від 11 листопада 2009 року, відповідно до якої: «п. 2 ступень втрати працездатності визначений на час проведення судово-медичної експертизи; п. 4 на теперішній час потерпілий потребує протезування правої нижньої кінцівки, періодичного побутового нагляду, придбання спеціальних засобів пересування, а саме автомобіля з ручним керуванням».

Потрібність протезування позивача саме протезом з матеріалу фірми «Отто Бок» спеціалізованим протезно-ортопедичним підприємством «А.Є.Брік» підтверджується висновком консультанта головного травматолога м. Кривого Рогу, який зазначив у висновку, що ОСОБА_5 потребує протезування з використанням технології фірми «Отто Бок» із суглобом С-Log (а.с. 120), рахунком-фактури спеціалізованого протезно-ортопедичного підприємства ОСОБА_12 про вартість протезу 327012грн. (а.с. 103).

Про можливість протезування позивача в іншому закладі та за іншу суму відповідач та представник третьої особи, всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надали і виходячи із всього вище викладеного колегія вважає, що суд обґрунтовано стягнув з відповідача 327012грн., вартість протезування ОСОБА_5 на рахунок спеціалізованого протезно-ортопедичного підприємства ОСОБА_12.

Колегія погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 витрат в сумі 2333,85грн., а саме 1100грн. витрат на правову допомогу, що підтверджено квитанціями про оплату (а.с. 5, 98, 99), 1221,63грн. за проведення судово-медичної експертизи та за проїзд до неї 30грн., та 12,22грн. за банківські послуги, що підтверджується квитанціями (а.с. 100), що спростовує посилання відповідача в апеляційні скарзі на недоведеність вказаних витрат.

Не є обґрунтованими доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо не застосування судом першої інстанції строку позовної давності відносно відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю і ця категорія потерпілих, як вбачається з вимог п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не обмежена тільки потерпілими на виробництві, як на це посилається в апеляційній скарзі відповідач.

Колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2500грн. у відшкодування моральної шкоди виходячи із вимог ст. 1167 ЦК України та наявності моральних страждань у позивача внаслідок одержаних у ДТП травм, втрати професійної працездатності, що призвело до зміни його життєвих звязків та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія погоджується із стягнутим на користь позивача розміром моральної шкоди, а саме 2500грн. враховуючи, що зазначений судом першої інстанції у відшкодування моральної шкоди розмір відповідає розумності, виваженості та справедливості, та вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди», тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо збільшення розміру моральної шкоди стягнутої з відповідача колегія вважає безпідставним, враховуючи і те, що ставлячи питання в апеляційній скарзі щодо збільшення розміру моральної шкоди, позивач в більшій частині скаржиться на додаткові матеріальні затрати, а саме по обслуговуванню будинку, послуги соціального робітника додаткового стороннього догляду.

Виходячи із наведеного колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_5

Але колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок витрат на придбання підлокітників та виїзд на консультацію в м. Київ суми 712,88грн., в яку входить, як вбачається з матеріалів справи, 100грн. за консультацію лікаря, 195грн. вартість підлокітників, 417,88грн. вартість проїзду із супроводжуючим залізничним транспортом 23-24 лютого 2010р. з ОСОБА_13 до Києва та з Києва до ОСОБА_13, - суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи. Задовольняючи та стягуючи з відповідача 712,88грн. в цій частині, суд не звернув увагу на те, що всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довів необхідність придбання ним підлокітників вартістю 195грн., потреба в яких не зазначена і у висновку судово-медичної експертизи від 11 листопада 2009 року №161 (а.с. 71-79). Крім того, товарний чек про вартість підлокітників в матеріалах справи (а.с. 105) не є доказом розрахунку ОСОБА_5 за придбання підлокітників, як і товарний чек на суму 100грн. за консультацію по протезуванню (а.с.104). Доказів про те, що поданими позивачем проїзних квитків на проїзд залізничним транспортом до Києва та назад до ОСОБА_13 користувався саме ОСОБА_5, позивачем не надано, особистого супроводжуючого позивачем не зазначалось і ніякими доказами зазначений позивачем проїзд не доведений.

Тому відповідно до п. 1 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 712,88грн. витрат на придбання підлокітників та виїзд на консультацію до м. Києва підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в цій частині позову.

В іншій частині рішення суд залишити без змін

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариств «Кривбасзалізрудком» та представника 3 особи ОСОБА_9 - ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 лютого 2011 року в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», на користь ОСОБА_5 712,88грн. витрат на придбання підлокітників та виїзд на консультацію в м. Київ скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в цій частині позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: