РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-1251/11

провадження у справі № 2/616/1647/11

30 листопада 2011 року м. Новоград-Волинський

при секретарі Лось Н.О.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок і визнання права власності на ? частину житлового будинку, -

встановив:

Позивачка звернулася із позовом до відповідача про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності від 21 грудня 1993 року, видане на ім'я ОСОБА_2, в частині що стосується ? частини житлового, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за нею право на ? ідеальну частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки свої вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав, вважає його необґрунтованим з наступних підстав. 08.04.1992 року йому був наданий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а 12.12.1993 року Новоград-Волинською радою народних депутатів було видано на його ім'я свідоцтво про право власності на даний будинок. 18 квітня 1995 року шлюб між ним та позивачкою був розірваний. На протязі трьох років після розірвання шлюбу позивачка не ставила питання про поділ майна будинку, хоч мала на це можливість, переїхала проживати в іншу місцевість, в будинку не проживала в зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на житлове приміщення і судом були задоволені його позовні вимоги. В зв'язку з тим, що позивачкою були забрані документи на даний будинок і на його неодноразові прохання повернути йому документи позивачка на протязі десяти років не реагувала він змушений був в 2009 році звернутися з заявою в Гульську сільську раду про видачу йому дубліката свідоцтва про право власності на будинок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 08.04.1992 року, на підставі рішення виконкому Гульської сільської ради, Новоград-Волинського району від 17 березня 1992 року № 11, на сім'ю ОСОБА_2, з двох чоловік, відселену з с. Ноздрище, Народницького району, що зазнало радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, згідно акту передачі (а.с. 5), було передано в особисту власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

18.04.1995 року шлюб між подружжями було розірвано, про що сторони у судовому засіданні не заперечували.

01.09.2004 році позивачка повторно вийшла заміж, змінивши своє прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3.

Згідно заочного рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.02.2011 року позивачку було визнано такою, що втратила право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17). Зазначене рішення ОСОБА_4 не оскаржувала.

Частиною 3 ст. 368, та ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки спірна будинок був наданий подружжю за час шлюбу, позивачка має право на 1/2 частку будинка.

Разом з тим, ч. 3 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час розлучення подружжя, встановлено, що до вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Шлюб між сторонами розірвано 18.04.1995 року. З позовом про поділ спірного майна позивачка звернулася до суду 03.08.2011, тобто після спливу строку встановленого ч. 3 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Підстав для поновлення вказаного строку суд не вбачає, оскільки поважність причин пропуску строку суду не доведено.

Відповідач ОСОБА_2 наполягає на застосуванні строку позовної давності.

Посилання позивачки на положення ст. 72 Сімейного кодексу України є помилковим, оскільки він набрав чинності 01.01.2004 року.

Відповідно до положень ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 - 60, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок і визнання права власності на ? частину житлового будинку - відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошена його вступна і резолютивна частини у судовому засіданні 30.11.2011 року.

Повний текст рішення складено 05.12.2011 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Коцюба