АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8798/11 Справа № 22ц-7249/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Максюти Ж.І., Костюченко Н.Є.,

при секретарі - Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Автопромінь»

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Автопромінь» про скасування наказу, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2011 року позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ в.о. голови правління ВАТ «Автопромінь» ОСОБА_3 № 137-к від 05.10.2009 року про звільнення ОСОБА_2 із посади водія автотранспортних засобів ВАТ «Автопромінь». Зобов'язано ВАТ «Автопромінь» внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів ВАТ «Автопромінь».

Стягнуто із ВАТ «Автопромінь» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 2120,59 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 15877 гривень, на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

В задоволені позовних вимог про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі - відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць, а саме у сумі 981,33 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходив із того, що наказом в.о. голови правління ВАТ «Автопромінь» № 6-к від 02.02.2010 року ОСОБА_2 було звільнено з 02.02.2010 року на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Суд встановив, що відповідачем були складені акти про відмову позивача від дачі пояснень та про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин із 16.09.2009 року по 30.09.2009 року та із 01.12.2009 року по 31.12.2009 року. При цьому, на зазначених актах підписи позивача про ознайомлення відсутні.

Графік виходу водіїв на роботу у ВАТ «Автопромінь» відсутній.

Врахувавши надані докази, суд виходив із того, що для звільнення працівника з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про наявність законних підстав для його звільнення є з'ясування поважності причин його відсутності. Надані відповідачем докази суд вважав недостатніми для висновку про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин.

Зокрема, суд критично оцінив акти про відмову від дачі пояснень та відсутність позивача на робочому місті без поважних причин. Так відповідно до наданого відповідачем путьового листа № 038750 водія ОСОБА_2, ( а.с. 198 ), останній відпрацював з 8.09.2009 року по 14.09.2009 року включно. Відповідно до наданого путьового листа № 038752 напарника позивача - ОСОБА_4, ( а.с. 199) останній відпрацював на закріпленому за ним та позивачем автобусі з 16.09.09 року по 24.09.09 року, після чого повинен був працювати ОСОБА_2 ОСОБА_5 24.09.2009 року, позивачу як і іншим водіям було доведено, що вони звільнені за прогули. Коли ОСОБА_2 звернувся у ВАТ «Автопромінь» за трудовою книжкою, йому сказали, що він у відпустці, при цьому як вказав позивач відповідної заяви він не писав, а заява яку надав представник відповідачів написана не ним, а іншою особою. З наказом про відпустку його ознайомлено не було.

За таких обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження доводів, що саме позивач повинен був працювати з 16.09.2009 року по 30.09.20 09 року, та з 01.12.2010 р. по 31.12.2009 року, оскільки графіки виходу на роботу водіїв у ВАТ «Автопромніь» відсутні. Суд критично оцінив наданий представником відповідача графік технічного огляду за вересень місяць 2009 року, оскільки із наданого графіку не зрозуміло, хто із водіїв і в який період повинен виходити на роботу. Також критично суд сприйняв і табель обліку робочого часу за вересень 2009 року, оскільки із нього незрозуміло ким він складався, з вказаним графіком жоден з водіїв не ознайомлений, немає підпису особи яка його склала, із наданого графіку не можливо встановити з яких підстав водіям зараховувалися прогули.

Суд врахував і те, що між керівництвом ТОВ «Автопромінь» та працівниками склалась конфліктна ситуація, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 01.10.2009 року із якої вбачається, що 21.09.2009 року заступник директора ТОВ «Автопромінь» ОСОБА_6 звернулась із заявою про те, що 21.09.2009 року близько 14.10 годин ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_5, які працюють у ВАТ «Автопромінь» водіями не повертають на підприємство автобуси ПАЗ д/н НОМЕР_1, ВН 3971 АК. В той же день, вищевказані автобуси водіями були доставлені до Солонянського РО УМВС України в Дніпропетровській області.

Як вбачається із довідки про нарахування заробітної плати (а.с. 57-58 ) нарахована заробітна плата позивача за останні два місяці до звільнення становила 640 грн. та 341,33 грн. Тому середня заробітна з розрахунку (640+341:2) складає 981,33 гривень у місяць та (981,33:21,2) = 46,23 грн. у день.

А середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2010 року по 22.03.2011 року становить 15877,47 грн.

Суд зазначив, що ця сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

При виплаті стягнутої судом суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 15877,47 грн. відповідач до проведення фактичної виплати зобов'язаний нарахувати й утримати з цієї суми прибутковий податок та інші обов'язкові платежі, оскільки такий обов'язок по їх нарахуванню покладений на підприємство, а не на суд, який під час ухвалення рішення не може вираховувати та утримувати ці платежі.

Судом також частково задоволені і позовні вимоги про стягнення заробітної плати, за фактично виконану роботу на підставі Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України.

Суд не врахував доводи відповідача про отримання позивачем заробітної плати, оскільки у платіжній відомості за липень-листопад 2008 року підписи від імені позивача виконані іншою особою, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи.

Також обґрунтованими є висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконного звільнення позивачу були спричинені душевні страждання, ним втрачені нормальні життєві звязки, він був вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. А тому суд визначив розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди у 2000 гривень із врахуванням терміну заподіяння шкоди, розміру заробітної плати позивача, що не суперечить вимогам ст..237-1 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини у справі, надані докази, а також порушив норми матеріального права є безпідставними.

Так враховуючи надані документи щодо виплати заробітної плати, а також висновок експертизи про відсутність в цих документах підпису позивача суд обґрунтовано вказав на наявність заборгованості підприємства по заробітній платі перед позивачем. Такі висновки суду відповідають вимогам ст.ст. 116, 235 КЗпП України.

Також безпідставними є твердження про вчинення позивачем прогулів без поважних причин, оскільки надані відповідачем докази є суперечливими. Графіки виходу на роботу водіїв у ВАТ «Автопромніь» відсутні. Крім того, 24.09.2009 року позивачу, як і іншим водіям було доведено, що вони звільнені за прогули. Коли ОСОБА_2 звернувся у ВАТ «Автопромінь» за трудовою книжкою, йому сказали, що він у відпустці, при цьому як вказав позивач відповідної заяви він не писав, а заява яку надав представник відповідачів написана не ним, а іншою особою. З наказом про відпустку його ознайомлено не було.

Вказані обставини встановлені судом першої інстанції, а відповідач ці обставини ніякими достовірними та належними доказами не спростував.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду, передбачені ст.309 ЦПК України, у звязку із чим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309,315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автопромінь» відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді