Справа № 22-ц-3975/11 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г. Б.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ПАТ КБ НадраОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку Надра, третя особа ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 травня 2011 року у вищезазначеному позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується із рішенням, оскільки судом не в повному обсязі зясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права. Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ПАТ КБ НадраОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявленням вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ КБ Надрабуло укладено кредитний договір № 302/МБ-ЦВ, згідно якого перша отримала від ОСОБА_6 кредит в сумі 300000,00 (триста тисяч) гривень зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 18,5 % річних, з кінцевим терміном його погашення 05 березня 2013 року (а.с. 5-6).

В забезпечення виконання зобовязань за цим договором, цього ж 27 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ Надра, у відповідності до ст. ст. 553, 554 ЦК України, було укладено договір поруки, за яким (п. 1.1.) позивач поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобовязань, що виникають з кредитного договору № 302/МБ-ЦВ від 27 лютого 2008 року, в тому числі:

повернути до 05 березня 2013 року кредит в сумі 300000,00 (триста тисяч) грн.;

сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 18,5 % річних;

сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Згідно п.п. 1.2., 1.3. цього договору поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому (а.с. 7).

Як вбачається з вимоги № 59/6076 від 29.09.2010 року ОСОБА_6 до ОСОБА_2, всупереч вимогам Кредитного договору ОСОБА_5 не виконує зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту. Станом на 17.09.2010 року загальна заборгованість позичальника по кредитному договору становить 267 913,33 грн. Отже, ОСОБА_6 підставно став вимагати від поручителя ОСОБА_2 виконати взяті на себе зобовязання за Договором поруки від 27.02.2008 року (а.с. 8).

Наведене вище спростовує посилання ОСОБА_2 на те, що Договором не встановлений строк основного зобовязання.

Також не заслуговує на увагу посилання позивача, як на підставу задоволення його позову, на те, що Банк не звертався до суду з позовом до нього як поручителя після спливу одного року з дня укладення договору поруки,- оскільки така підстава ним надумана і не відповідає ні договорам кредиту, поруки, ні закону, в т.ч. і ст. 554 ЦК України, на яку посилається позивач.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 за безпідставністю, районний суд вірно зазначив, що, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України та беручи до уваги те, що строк виконання основного зобовязання ще настав, підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 не представлено як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_7