РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 2-325/11

12 серпня 2011 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Коцюби О.М.

при секретарі Лось Н.О.,

за участю представника військової прокуратури Житомирського гарнізону Раздобарова П.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Атаманенка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі у розмірі 85252 грн. 11 коп.,

встановив:
26.01.2011 року Військовий прокурор Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі у розмірі 85252 грн. 11 коп. мотивуючи тим, що на початку вересня 2007 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 на ОСОБА_1 було покладено виконання обов`язків бухгалтера-касира військової частини НОМЕР_1 , яка 03.09.2007 року прийняла касу. У зв`язку з цим ОСОБА_1 являлась матеріально-відповідальною особою за ввірені їй грошові кошти. Однак, відповідач до виконання обов`язків віднеслась недбало, внаслідок чого були спричинені зазначені збитки державі. Так, 27.09.2007 року, всупереч вимог законодавства, видала за недійсним документом видатковим касовим ордером від 27.09.2001 року без номеру та підпису начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , без проведення відповідних розрахунків, за нотаріально-завіреними довіреностями, що втратили свою дію, грошові кошти на суму 354135 грн. 69 коп. внаслідок чого перевиплата склала 85252 грн. 11 коп..

Зазначена шкода являється істотною, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 425 КК України. Проти ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу. 09.02.2010 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до військового прокурора Житомирського гарнізону з проханням направити кримінальну справу відносно неї до суду з постановою про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із актом амністії.

19.02.2010 року постановою військового місцевого суду Житомирського гарнізону ОСОБА_1 була звільнена від кримінальної відповідальності.

Станом на 10.01.2011 року ОСОБА_1 не відшкодувала військовій частині НОМЕР_1 заподіяні нею збитки у розмірі 85252 грн. 11 коп., тому змушені звернутися до суду з даним позовом.
У судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 та представник відповідачки ОСОБА_2 позов не визнали у повному обсязі, та додатково пояснили наступне.

ОСОБА_1 ніколи не була наказом командиру назначена на посаду бухгалтера-касира, договору про повну матеріальну відповідальність не укладала. Пояснили, що дійсно відповідачка 27.09.2007 року видавала кошти, а саме надбавку за безперервну службу, передбачену Указом Президента України № 389/2003 від 05.05.2003 року. Кошти видавалися згідно видаткового касового ордеру та роздавальної відомості, які були підписані і командиром військової частини і начальником фінансової служби. Зазначили, що вона не займалася розрахунком за яким видавалися кошти, і, згідно законодавства, не повинна ним займатися та перевіряти. Пояснили, що відповідачки видала стільки коштів і в таких межах, що передбачені розрахунками, тобто виконувала лише технічну роботу.

Щодо подання зави про застосування щодо відповідачки акту амністії відповідачка пояснила тим, що у неї на утриманні знаходиться малолітня дитина, що дану заяву вона подала під психологічним тиском слідчого, слідчий її запевнив, що дана справа буде закрита і ніхто коштів стягувати не буде. Внаслідок своєї необізнаності вона написала заяву. Однак у заяві вона не зазначила, що визнає свою вину.
Суд, заслухавши представника прокуратури, відповідачку ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 09404013, давши їм належну оцінку прийшов до наступного висновку.

Ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У матеріалах цивільної справи та матеріалах кримінальної справи № 09404013 відсутній вирок, що набрав законної сили, про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вчинення нею злочинно-караного діяння. Натомість є постанова про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії.

Аналізуючи вищезазначену статтю, яка має вичерпний перелік випадків, коли обставини, що досліджені у кримінальній справі є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, суд дійшов висновку, що постанова про звільнення особи від кримінальної відповідальності не є обов`язковою для звільнення від доказування.

Крім цього, аналізуючи норму спеціального закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, № 660-VI, амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Зазначений вирок суду чи рішення суду про покладання такого обов`язку на ОСОБА_1 відсутній.
У судовому засіданні встановлено, що розрахунки надбавок за безперервну військову службу військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 проводились громадянином ОСОБА_3 . Висновком «Акту фінансово-економічного дослідження правильності нарахування та виплати надбавки за безперервну військову службу та компенсації на недоплачену надбавку за безперервну військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до рішень судів» від 31.03.2009 року № 272 встановлено, що громадянином ОСОБА_3 розрахунки виплати за безперервну службу в ЗСУ здійснено не вірно (КС т. 1 а.с. 50-52).

З матеріалів кримінальної справи та з показів відповідачки встановлено, що ОСОБА_1 дійсно 27.09.2007 року видавала військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 надбавку за безперервну службу 354135 грн. 69 коп., що підтверджується оригіналом видаткового касового ордеру № 158 від 27.09.2007 року та роздавальною відомістю, що підписані командиром військової частини та начальником фінансової служби, підставою видачі була роздавальна відомість (КС т.1 а.с. 149). Сума у видатковому касовому ордері № 158 збігається із сумою, що підсумована у роздавальній відомості, а саме 354135 грн. 69 коп..

Аналізуючи дану ситуацію судом зроблено висновок, що ОСОБА_1 діяла правомірно, і не могла знати про невірно проведені ОСОБА_3 розрахунки. ОСОБА_1 видала військовослужбовцям надбавку за безперервну військову службу у такому розмірі, що відповідає видатковому касовому ордеру № 158.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 , не належно виконуючи свої обов`язки, видала за недійсним документом видатковим касовим ордером від 27.09.2007 року без номеру та підпису начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 спростовується дослідженням у судовому засіданні самого видаткового касового ордеру від 27.09.2007 року, яким має і номер і підпис як командира частини так і начальника фінансової служби, крім цього, зазначений доказ знаходиться у кримінальній справі № 09404013 (КС т. 1 а.с. 149).

Також спростовується і посилання позивача на те, що з відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність касира. У матеріалах кримінальної справи знаходиться договір про повну матеріальну відповідальність бухгалтера ОСОБА_1 (КС т. 1 а.с. 45). Жодного іншого доказу на підтвердження того, що між командиром військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 укладався договір про повну матеріальну відповідальність, як з касиром, позивачем не надано.

Крім цього слід зазначити, що згідно повідомлення Управління військової контррозвідки Служби безпеки України у Центральному регіоні в ході здійснення оперативно розшукових заходів встановлено, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 , а саме командир військової частини ОСОБА_4 , та начальник фінансово-економічного відділення військової частини Середніков О.О., зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, здійснили замовлення грошових коштів по КЕКВ 1112 в сумі, що більше ніж у двічі перевищує середньомісячні витрати. Внаслідок чого вищезгаданими військовими службовими особами незаконно переплачено грошових коштів та заподіяно державі збитків на загальну суму понад 80 тис. грн.(КС т. 4 а.с. 152).
Відповідно до розділу 3.1.3 Клас 3. Кошти, розрахунки та інші активи «301 «Каса в національній валюті» Положення з бухгалтерського обліку в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.06.2007 року № 363, встановлено, що готівку військові частини отримують безпосередньо з реєстраційних рахунків органів Державного казначейства України, відкритих в установах уповноважених банків. Отримання коштів здійснюється за оформленими органами Державного казначейства України чеками, що видаються на підставі наданої військовою частиною заявки та інших документів на видачу готівки. Чеки на одержання готівки з установ банку виписуються на ім`я касира або особи, з якою укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Готівка, одержана військовими частинами, повинна витрачатися суворо за цільовим призначенням відповідно до кошторисів.

Також зазначеним Положенням встановлено, що касир відповідно до чинного законодавства несе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх прийнятих ним цінностей. Після видання наказу про призначення касира на роботу, командир військової частини зобов`язаний під розписку ознайомити його з порядком ведення касових операцій, після чого з касиром укладається договір про повну матеріальну відповідальність. У військових частинах, що мають одного касира, у разі потреби тимчасової його заміни виконання обов`язків касира покладається на іншого працівника за письмовим наказом командира військової частини. З цим працівником укладається договір на час виконання ним обов`язків касира.
Співставляючи норми зазначеного положення з дослідженими у судовому засіданні обставинами справи, можна прослідкувати наступне. З показів ОСОБА_1 видно, що вона дійсно, згідно усного наказу командира військової частини НОМЕР_1 , отримала кошти призначені для виплати надбавки військовослужбовцям. Відповідно до листа СБУ випливає, що заявку на отримання готівки було зроблено керівництвом військової частини НОМЕР_1 (лист СБУ досліджено вище). Наказу про призначення ОСОБА_1 касиром командиром військової частини не видавалося. Аналогічно і договору про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_1 не укладалося, що є порушенням вищезгаданого Положення. Однак, ОСОБА_1 , навіть не будучи службовою особою касиром, належним чином виконала службові обов`язки касира та видала кошти військовослужбовцям згідно видаткового касового ордеру та роздавальної відомості, без переплати. ОСОБА_1 при видачі коштів військовослужбовцям не знала та не могла знати про невірно проведені розрахунки. Згідно досліджених у судовому засіданні документів видаткового касового ордеру та роздавальної відомості, переплату ОСОБА_1 не здійснила. Збитки державі завдані внаслідок невірно проведеного розрахунку та здійснення керівництвом військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завищеного замовлення грошових коштів у фінансово-економічному Управлінні Сухопутних військ ЗС України.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, дослідивши справу та зробивши відповідні висновки, судом встановлено, що шкода завдана державі в особі військової частини НОМЕР_1 у розмірі 85252 грн. 11 коп. завдана не з вини ОСОБА_1 , тому у задоволені позовних вимог військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 79-81, 88, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:
У задоволенні позовних вимог Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі у розмірі 85252 грн. 11 коп. відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошена його вступна і резолютивна частини у судовому засіданні 12.08.2011 року.

Повний текст рішення складено 16.08.2011 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Коцюба