У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Демянчук С.В., Шимківа С.С.,

при секретарі Сеньків Т.Б.

з участю позивачів - ОСОБА_2,ОСОБА_3,

представника позивачів - ОСОБА_4,

відповідачки - ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та стягнення вартості 1/5 частини квартири,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 03 грудня 2010 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим і незаконним, постановленим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням матеріального права, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу. Стверджують, що суд першої інстанції проігнорував надані ними докази в обгрунтування своїх позовних вимог. Судом не взято до уваги встановлених заочним рішенням Рівненського міського суду від 29.10.2007р. обставин, які підтверджують, що договір купівлі-продажу від 25 травня 1998 року є мнимою угодою, а, отже, повинен бути визнаним недійсним договір з моменту укладення, як того вимагають норми ст.58 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. В звязку з тим, що на даний час власниками спірного майна є добросовісні набувачі ОСОБА_11В та ОСОБА_12, апелянти не претендують на повернення майна в натурі, а наполягають на виплаті компенсації вартості належної їм 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 в м Рівне в сумі 58887,20 грн., яка визначена висновком будівельно-технічної експертизи. Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

____________________________________________________________________________________________

Справа № 22-616/2011р. Головуючий у І інстанції Доля В.А.

Категорія: 19, 21 Доповідач Ковальчук Н.М.

Відмовляючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що мнимість угоди купівлі-продажу спірної квартири від 25.05.1998р. не доведена доказами по справі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 був укладений ОСОБА_13 25 травня 1998 року.

Частиною 1 ст. 48 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону.

Мотивуючи свої позовні вимоги про недійсність угоди від 25 травня 1998 року за якою ОСОБА_13 відчужив належну йому 1/5 частину квартири, позивачі вказували, що оспорюваний ними договір купівлі-продажу є мнимою угодою, такою, що вчинена без наміру створення правових наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦК УРСР (1963 року) недійсною є та угода, яка укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Сторонами в спірному договорі купівлі-продажу були продавці ОСОБА_5,ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_9 д.М., ОСОБА_13, покупцем ОСОБА_6 Ніякого відношення до цього договору позивачі не мали. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторонами в договорі не були, договір не укладали, тому цією угодою не могли приховати іншу угоду.

До часу своєї смерті - 17 березня 2008 року, ОСОБА_13 жодним чином не оспорив вказаний правочин, з чого слідує висновок про те, що угода була направлена саме на досягнення передбаченого результату, а саме на відчуження належної йому частки.

Про дійсність угоди свідчить також і та обставина, що ОСОБА_13, проживаючи у спірній квартирі, не оскаржував дій нових власників по переобладнанню квартири та добудови мансардного поверху.

Доводи апеляційної скарги про те, що зменшення ціни предмета угоди є одним із доказів мнимої угоди на увагу не заслуговують.

Виходячи з цього, висновок суду першої інстанції про законність договору купівлі-продажу від 25.05.1998р. є обґрунтованим, всебічним і постановленим з врахуванням усіх доказів.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення частини вартості спірної квартири є похідною від вимоги про встановлення недійсності договору, то є законним рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Викладені в апеляційній скарзі мотиви не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_14

підпис ОСОБА_15

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1