Справа № 2- 36/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

4 лютого 2011 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним договору дарування та скасування правової реєстрації частки квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові - недійсним та скасування правової реєстрації зазначеного договору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала наступне: 11 квітня 2007 рлку приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 у неї дома було посвідчено договір дарування ? частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові, між нею та її онукою, ОСОБА_3, яка відразу зареєструвала своє право власності на частину квартири. Посвідчення договору проходило у позивача дома, оскільки вона 6 квітня 2007 року отримала травму від падіння, після чого позивач стала нерухомою, прикутою до ліжка. Завжди їй допомагав її син, ОСОБА_2, якому на той час не було відомо про її стан здоровя. На той час близькими людьми у місті були тільки її онука, відповідач по справі, а також її мати. Оскільки ОСОБА_2 знаходилась у скрутному становищі, іі стан здоровя був таким, що вона не могла сама впоротися з своїми проблемами, колишня невістка та онука вмовили її оформити на онуку договір дарування за умови повної, необхідної матеріальної та фізичної допомоги з боку онуки. ОСОБА_2 під час підписання договору дарування розуміла, що підписувала договір довічного утримання. Позивач зазначала, що вона не мала на меті відчуження своєї частки квартири, оскільки раніш вона склала заповіт на все своє майно на свого сина, кому вона і бажала залишити все своє майно, оскільки у них гарні стосунки, він їй постійно допомагав, тоді як з відповідачкою ОСОБА_2 спілкувалася дуже рідко, їй відношення не були близькими. Також ОСОБА_2 зазначала, що на наступний день після укладання договору відповідач перестала приходити до неї, піклуватися про неї, ОСОБА_2 допомагали сусіді. Таким чином, ОСОБА_2 зазначала, що вона не розуміла правову природу договору, оформила договір на край невигідних для неї умовах, внаслідок чого втратила частину своєї власності.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 та просила їх задовольнити.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 169614 ОСОБА_2 померла 21 квітня 2008 року.

По справі, ухвалою суду, був допущений правонаступник померлої її син ОСОБА_2, якій у повному обсязі підтвердив підставі позовних вимог, а також заявив позовні вимоги про визнання договору дарування частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові - недісйним та скасування правової реєстрації зазначеного договору.

У судовому засіданні ОСОБА_5, його представник, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, при цьому зазначивши, що померла ОСОБА_2 на мала не меті подарувати своє житло, оскільки іншого житла у неї не було. Договір був оформлений в період коли ОСОБА_2 знаходилась у скрутному становище внаслідок її хвороби та відсутності інших близьких осіб, які б мали можливість оказати їх допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 не погодилась з позовними вимогами, та предявила зустрічний позов, якій уточнювала у процесі розгляду справи, відповідно якого, просила визнати дійсним договір дарування частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові та визнати право власності на ? частину квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові за нею. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 її рідна бабуся, яка від щирого серця подарувала їй частину квартири, пояснюючі при цьому що це подарунок до закінчення навчання у музичному училищі та подарунок до дня народження, якій у неї 3 травня. Договір відповідає діючому законодавству. ОСОБА_3 дар прийняла та зареєструвала своє право власності у КП Харківському міському БТІ. У літку ОСОБА_2 запропонувала онуці продати квартиру, оскільки ОСОБА_2 бажав забрати її до свого місця мешкання у Новокузнецьк. Але, договор купівлі-продажу не відбувся, оскільки ОСОБА_2 відмовився від нього. ОСОБА_3 зазначає, що бабуся подарувала частину квартири не ставлячи ніяких умов щодо догляду за неї, оскільки вона розуміла, що ОСОБА_3 навчалась, готувалась до вступу в іншій учбовий заклад у іншому місці, ніде не працювала і тому не мала ніякої можливості оказувати як матеріальну так і фізичну допомогу. Необхідну допомогу їй надавали співробітники Фрунзенського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів. Також ОСОБА_3, звертає увагу на той факт, що ОСОБА_2 подарувала їй тільки частину двокімнатної квартири, що ніяким чином не ускладнювало користування квартирою з боку бабусі.

У судовому засіданні ОСОБА_3, її представник підтримали заявлений зустрічний позов, заперечували проти задоволення первісного позову. Також представник відповідача зазначила, що зазначений договір дарування, як його пояснювала померла ОСОБА_2, був даром на окінчення навчання онуці, ніяких зобовязань по Договору ОСОБА_3 на себе не брала.

Третя особа нотаріус ХМНО ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно посвідчувала договір дарування частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові. Договір укладався дома у ОСОБА_2 Нотаріус пояснила, що договір дарування був укладений на підставі діючого законодавства, при посвідченні договору дарування вона розясняла наслідки, зачитувала вголос договір, надавала читати сторонам по справі, крім того, вона розяснювала позивачці про можливості укладання договору довічного утримання, але позивачка пояснювала, що їй відомо про наслідки укладення договору дарування та вона бажає укласти саме цей договір. Ніяких умов при посвідченні договору дарування між сторонами не обговорювалось. Таким чином, третя особа заперечувала проти вимог про визнання договору дарування недійсним, оскільки вважала що він укладений відповідно до вимог діючого Законодавства України.

Представник КП Харківське міське БТІдо судового засідання не зявився. Про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначили, що вони є сусідами ОСОБА_2 Їм відомо, що за нею постійно доглядав син. Також ОСОБА_2 їм говорила про то, що вона помилкова підписала договір дарування своєї частини квартири на свою онуки, вважаючи при цьому, що підписує договір довічного утримання або заповіт. Свідки допомагала ОСОБА_2 по господарству, оскільки остання сильно хворіла.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила, що вона є подругою ОСОБА_2 В червні 2007 року ОСОБА_2 сказала їй, що вона помилково підписала договір дарування замість договору довічного утримання, про що сильно шкодує, оскільки ні онука, ні колишня невістка не допомагають їй, як обіцяли при підписанні договору. Свідку відомо, що ОСОБА_2 допомагали як сусіді, так і з центу допомоги пенсіонерів.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що вона є ріелтором агентства нерухомості Харків. До неї звертались ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для продажі квартири, але як відомо свідку, договір купівлі-продажу не відбувся внаслідок виникнення проблем з виїздом ОСОБА_2 до Росії. Свідку відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зверталися до інших агентств нерухомості.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначили, що вони навчалися у музичному училищі разом з ОСОБА_3 Їм відома, що ОСОБА_3 мешкала разом з матірю, підтримувала гарні стосунки з ОСОБА_2, з бабусею, з батьком відносини не підтримувала. Як зазначили свідки, на час навчання, вони разом з ОСОБА_3 отримували стипендію близько 100 грн.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні зазначив, що він є рідним дядьком ОСОБА_2 Йому відомо, що за ОСОБА_2 постійно доглядав її син ОСОБА_2 ОСОБА_2 йому говорила, що вона помилково підписала договір дарування квартири, усвідомлюючи при цьому що підписує договір довічного утримання.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначив, що вона є особистим лікарем ОСОБА_2 Г, доглядає за нею з 2003 році, приходила один раз на місяць. У квітні 2007 року у ОСОБА_2 різко погіршився стан здоровя, вона знаходилась у лікарні. Про договір дарування їй нічого відомо.

Будучі допитаний в якості свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що він є сином ОСОБА_2 На початку квітня йому стало відомо, що мати погіршилося здоровя, вона впала, 19.04.2007 року він приїхав до Харкова, оскільки мешкає в Росії. По приїзду, він поклав матір у лікарню, у неї було погане самопочуття, сахарний діабет, була запалена пятка. Згодом йому стало відомо, що матір підписала договір дарування та подарувала ОСОБА_3 частину належної їй квартири. Свідок зазначає, що ОСОБА_2 була впевнена що підписує або договір довічного утримання, або заповіт, та під умовою постійного догляду за неї з боку ОСОБА_3 та її матері.

Суд вислухавши сторони по справі, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного:

11 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування ? частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові, якій був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстровано у реєстрі № 1036.

Спірна квартира складається з двох кімнат житловою площею 30,3 кв.м., загальною площею 44,6 кв.м., ізольована. ? частини квартири належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12-ю ХДНК 09.11.1995 року за № 4-8376, зареєстрованого у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації22.11.1995 року за № П-8-544, та ? частина цієї квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.06.1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за № 8-93-8413, зареєстрованого у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації19.07.1993 року за № П-8-544.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі украдається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, судом встановлено, що угода щодо відчуження частини квартири була укладена у відповідності з вимогами закону: у письмовій формі, нотаріально посвідчена, зареєстрована в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_2, її правонаступник позивач ОСОБА_2, зазначають підставами для визнання договору дарування частин квартири від 11.04.2007 року ті обставини, що ОСОБА_2 під час підписання договору не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок хворобливого стану, на край невигідних для неї умовах, була введена в оману відповідачем, правочин був здійснений під впливом помилки щодо його юридичних наслідків.

Відповідно п. 1 зазначеного Договору ОСОБА_2, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючі значення своїх дій та діючи добровільно, передала, а ОСОБА_3 прийняла у власність ? частку спірної квартири.

Відповідно п. 5 Договору дарування сторони свідчать, що в момент вчинення цього правочину вони: усвідомлювали значення своїх дій і керували ними; мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин, укладений не під впливом тяжкої для них обставини і не вкрай невигідних умовах; правочин, вчинений не під впливом помилки, обману, або насильства; правочин вчинений без наміру приховати будь-які інші правочини, не є фіктивним, удаваним, не суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд не вважає пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8, ОСОБА_13 та позивача належними доказами на підтвердження того, що позивачка неправильно сприймала істотні умови угоди або помилився щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки зазначені свідки не були присутніми при укладанні договору дарування частини квартири, обставини укладення оспорюваного договору відомі свідками зі слів ОСОБА_15

Також не знайшло свого підтвердження посилання позивача на ту обставину, що підписуючи договір купівлі-продажу вона була впевнена, а відповідач зобовязалася матеріально та фізично підтримувати позивача. Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами по справі, відповідач на час укладання договору дарування від 11.04.2007 року навчалася у Харківському музичному училищі ім.. ОСОБА_16 та одержувала стипендію у розмірі 100 грн, відповідно до пояснень свідків, ніде не працювала. Таким чином, оказувати матеріальну допомогу не мала можливості.

Також під час судового розгляду встановлено, що на час укладання договору дарування за позивачем доглядали робітники Фрунзенського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та самотніх непрацездатних громадян, про що надані договори та записи робітників Центру.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Під час слухання справи встановлено, що при укладанні оскаржуваного договору сторони розуміли наслідки договору, предмет та умови договору. Договір дарування відповідає вимогам ст.. 717-720 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З визначеного вибачається, що з боку сторін по справі та приватного нотаріуса не були порушені вимоги діючого законодавства України при укладені, підписані та нотаріальному посвідченню договору дарування частки квартири від 11.04.2007 року.

Пояснення представника позивача, позивача про те, що під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 погано почувалася не є підставами вважати фізичний та психічний стан останньої таким, що не дозволяв усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З дослідженої судом медичної документації щодо стану здоровя ОСОБА_2 вбачається, що остання протягом тривалого часу, як до укладання договору, так і після, позивачка страждала на ряд захворювань, які не є психічними розладами.

Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач під час укладення договору купівлі-продажу була визнана недієздатною, або через стан здоровя чи інші обставини не усвідомлювала значення своїх дій, на що вона посилається, як на підставу визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючі зазначене, суд приходить до висновку , що договір дарування частини квартири від 11.04.2007 року укладений відповідно до вимог діючого законодавства, відповідав дійсним намірам сторін і тому у задоволені позовних вимог про визнання договору дарування від 11.04.2007 року недійсним слід відмовити.

Зустрічні позовні вимоги про визнання договору ? частини квартири № 84 у будинку № 102 по Салтівському шосе у м. Харкові від 11.04.2007 року дійсним задоволенню не підлягають, оскільки зазначений договір на час розгляду справи судом є дійсним, право власності відповідача зареєстровано належним чином.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, , ст. ст.. 229, 638, 651, 717-720 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ