АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (Ш) Водопянов С.М.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондарі Ю.А.

за участю: представника відповідача Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Донченко Ольги Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 17.01.2007 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45%, а також третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 200000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., а також - на користь держави 200 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вставленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які зазнає позивач внаслідок втрати працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи.

Зокрема, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України замість положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, судом не проведено огляду МСЕК для його встановлення, не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоров'я. Також судом не враховано ступінь вини в спричиненні шкоди РУ ім. Комінтерна, де працював хворий, не перевірено причин пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, відповідач вважає, що судом неправомірно стягнуто судовий збір в сумі 200 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ВАТ «Кривбасзалізрудком» - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу, впродовж 28 років 3 місяців, виконував роботи в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, працюючи на посадах слюсаря, підземного електрослюсаря, черговим та по ремонту обладнання ВКБ РІ ім. Комінтерна, тресту «Кривбасшахтобуд» та ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 05.10.2006 року у ОСОБА_4 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв. плечелопаткового періартрозу, ПФС 2 ст., дефартрозу ліктьових і колінних суглобів, ПФ 1-2 ст.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07.11.2006 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання - робота протягом тривалого часу в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, що виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 17.01.2007 року первинно ОСОБА_4 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45%, а також третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 22.01.2008 року при переогляді ОСОБА_4 підтверджено незмінність ступеню втрати профпрацездатності та групи інвалідності й встановлено безстроково, починаючи з 01.02.2008 року.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07.11.2006 року (а.с. 7-8) причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є робота впродовж 28 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці, параметри якої перевищували нормативи, що виникло у зв'язку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2007 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_4, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 17.01.2007 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 9), питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ВАТ «Кривбасзалізрудком» про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ВАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 17.01.2007 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Необґрунтованими вважає колегія суддів й доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом першої інстанції ступеню вини в спричиненні моральної шкоди РУ ім. Комінтерна, де працював хворий, оскільки вказане було враховано ним при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача що відповідає положенням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У зв'язку з вищевикладеним, доводи відповідача щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

З урахуванням вищевикладеного спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги представника позивача - ОСОБА_5 про невідповідність визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди вставленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які зазнав позивач внаслідок втрати профпрацездатності.

Не погоджується й колегія суддів з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів зважує на доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного визначеного судом розміру судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до п.п. «д» п.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93 ставка державного мита із позовних заяв немайнового характеру становить 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян й складає 8,50 грн.

Згідно Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 825 від 05.08.2009 року, по справі з розгляду позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, розмір витрат становить 15 грн.

Однак, стягуючи з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував й стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 200 грн. й витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача - ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ВАТ «Кривбасзалізрудком» - частковому задоволенню, рішення ж суду - зміні в частині визначення розміру судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2010 року в частині визначення розміру судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - змінити, зменшивши розмір судового збору, стягнутого з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 200 грн. до 8,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - зі 120 грн. до 15 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: