Апеляційний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого: Одинака О.О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про переведення прав та обовязків покупця, визнання права власності, скасування державної реєстрації спільної часткової власності на нерухоме майно, третя особа без самостійних вимог Новоселицьке комунальне бюро технічної інвентаризації, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2011 року,

встановила :

В березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- припинити право спільної сумісної власності на 8/100 частин нежитлового приміщення магазину, що знаходиться по вулиці Чапаєва, 25а в місті Новоселиця Чернівецької області;

- визнати за позивачкою право власності на частину магазину 41-1 площею 95,9 кв.м., вартістю 250 438 гривень, комору 41-10 площею 1,2 кв.м., вартістю 3 134 гривні, комору 41-11 площею 1,1 кв.м., вартістю 2 872 гривні, комору 41-12 площею 1,2 кв.м., вартістю 3 134 гривні, комору 41-13 площею 1,1 кв.м., вартістю 2 872 гривні, коридор 41-14 площею 4,0 кв.м., вартістю 10 446 гривень, кімнату 41-15 площею 20,50 кв.м., вартістю 53 534 гривні, кімнату 41-16 площею 12,4 кв.м., вартістю 32 382 гривні, кімнату 41-17 площею 6,7 кв.м., вартістю 17 496 гривень, коридор 41-18 площею 4,5 кв.м., вартістю 11 751 гривня, комору 41-19 площею 3,0 кв.м. вартістю 7 834 гривень, склад 41-28 площею 32,4 кв.м., вартістю 84 610 гривень, склад 41-29 площею 8,8 кв.м. вартістю 22 980 гривень, коридор 41-30 площею 27,1 кв.м. вартістю 70 770 гривень, кімнату 41-33 площею 6,5 кв.м. вартістю 16 974 гривні, а всього приміщень площею 161 кв.м., вартістю 421 222 гривень.

Посилалася на те, що згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 2002 року позивачка та ОСОБА_3 купили в рівних частках 8/100 частин нежитлового приміщення магазину, що знаходиться по вулиці Чапаєва, 25а в місті Новоселиця Чернівецької області.

Домовленість щодо спільного користування спірним нерухомим майном у сторін відсутня. ОСОБА_3 одноособово користується вказаним приміщенням та від поділу майна в натурі відмовляється.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом.

Просив:

-перевести права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу 8/100 частин нежитлового приміщення магазину, що знаходиться по вулиці Чапаєва, 25а в місті Новоселиця Чернівецької області від 12 грудня 2002 року з ОСОБА_1 на ОСОБА_3;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 8/100 частин нежитлового приміщення магазину;

-скасувати державну реєстрацію права спільної часткової власності на вищевказане спірне нерухоме майно.

Посилався на те, що в порушенні умов договору-купівлі продажу нерухомого майна розрахунок за вказаним договором позивач здійснював за власні кошти. Весь тягар по утриманню спірного майна, оплаті комунальних послуг, обладнання магазину всім необхідним для його роботи також здійснював ОСОБА_3.

ОСОБА_1 без відома ОСОБА_3 подала заяву до Новоселицького комунального бюро технічної інвентаризації про реєстрацію за сторонами права власності на магазин. Про проведення 27 липня 2008 року вказаної реєстрації позивач дізнався тільки в 2009 році.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 у власність комору 41-9 площею 1,2 кв.м., вартістю 3 134 гривні, комору 41-10 площею 1,2 кв.м., вартістю 3 134 гривні, комору 41-11 площею 1,1 вартістю 2 872 гривні, комору 41-12 площею 1,2 кв.м., вартістю 3 134 гривні, комору 41-13 площею 1,1 кв.м. вартістю 2 872 гривні, коридор 41-14 площею 4,0 кв.м. вартістю 10 446 гривень, кімнату 41-15 площею 20,50 кв.м. вартістю 53 534 гривні, кімнату 41-17 площею 6,7 кв.м., вартістю 17 496 гривень, коридор 41-18 площею 4,5 кв.м., вартістю 11 750 гривень, комору 41-19 площею 3,0 кв.м., вартістю 7 834 гривні, склад 41-28 площею 32,4 кв.м., вартістю 84 610 гривень, склад 41-29 площею 8,8 кв.м., вартістю 22 980 гривень, склад 41-30 площею 27,10 кв.м., вартістю 70 770 гривень, кімнату 41-33 площею 6,40 кв.м., вартістю 16 974 гривні, а всього приміщень площею 131,70 кв.м. на загальну суму 343 923 гривні.

Виділено ОСОБА_3 у власність тамбур 41-32 площею 4,0 кв.м., вартістю 10 446 гривень, приміщення магазину 41-1 площею 125,50 кв.м. вартістю 327 737 гривень, контору 41-4 площею 14,20 кв.м. вартістю 37 082 гривні, комору 41-5 площею 3,5 кв.м. вартістю 9 140 гривень, тамбур 41-6 площею 3,70 кв.м. вартістю 9 662 гривень, коридор 41-7 площею 9,10 кв.м. вартістю 23 764 гривні, склад 41-8 площею 10,30 кв.м., вартістю 26 898 гривень, коридор 41-30 площею 5,10 кв.м. вартістю 13 318 гривень, а всього приміщень площею 175,40 кв.м. на загальну суму 458 047 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю в частках в сумі 57 062 гривні.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Посилається на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а також допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору купівлі-продажу, предметом якого є 8/100 частин нежитлового приміщення магазину, що знаходиться по вулиці Чапаєва, 25а в місті Новоселиця Чернівецької області, не передбачено будь-яких обовязків ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як покупців, один перед одним.

ОСОБА_3 виконав всі зобовязання перед продавцем та має право на відшкодування понесених витрат на купівлю частки ОСОБА_1 за вищевказаним договором.

Боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою лише під час виконання зобовязання та за згодою кредитора.

ОСОБА_3 бажав отримати у власність першу частину нежитлового приміщення магазину за другим варіантом розподілу, зазначеному у висновку будівельно-технічного дослідження № 2307. ОСОБА_1 погодилась з даним варіантом та не заперечувала проти отримання компенсації різниці в частках нерухомого майна.

Оскільки право власності сторін зареєстровано по 4/100 частці нежитлового приміщення за кожним, то правові підстави для припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнання часткової власності за ними відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Положеннями ст. 367 ЦК України регулюються питання поділу майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом згідно договору купівлі продажу від 12 грудня 2002 року Новоселицька районна спілка споживчих товариств продала, а ОСОБА_1 т ОСОБА_3 купили в рівних частках 8/100 частин нежитлового приміщення „магазин, яке знаходиться в м. Новоселиця Чернівецької області по вулиці Чапаєва, 25/32 (а.с. 11).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який виданий Новоселицьким комунальним бюро технічної інвентаризації 29 липня 2008 року вищевказане нерухоме майно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Вказаним співвласникам належить по 4/100 частки в цьому майні( а.с.10).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції повно зясував обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які відповідають цим обставинам.

Однак ухвалюючи рішення в частині поділу спірного майна суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме ст. ст. 355 ч. 1, 356 ч. 1 , 367 ч. 2 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2011 року слід змінити, а саме доповнити його мотивувальну частину посиланням на вищевказані норми матеріального права.

В решті рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був задовольнити позов ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України

Так, відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 істотно не порушувала умови договору. Зокрема під час укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна ОСОБА_3 розраховував отримати у власність 4/100 частки цього майна. В результаті укладення та виконання умов договору від 12 грудня 2002 року ОСОБА_3 отримав у власність саме 4/100 частки спірного майна.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2011 року змінити доповнивши його мотивувальну частину посиланням на ст.ст. 355 ч. 1, 356 ч. 1 , 367 ч. 2 ЦК України .

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: