УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/2851/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра (далі Банк) на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2011 року у справі за позовом Банку до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року Банк звернувся до суду з позовом в якому, посилаючись на використання відповідачем у своїх особистих цілях грошових коштів у сумі 810 грн., які помилково працівником Банку були зараховані на рахунок ОСОБА_2 27.07.2007 року, просив постановити рішення про стягнення з відповідачки вище вказаної суми.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 19.09.2011 року у задоволенні позову відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду.

У поданій апеляційній скарзі Банк, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про сплив строку звернення до суду та безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. ст. 258 та 267 ЦК України.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не зявилися, у поданих до суду заявах (ОСОБА_2 у запереченнях проти апеляційної скарги) просять розглядати справу за їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, 26.03.2007 року між сторонами було укладено договір про комплексне банківське обслуговування за умовами якого клієнт (ОСОБА_2Г.) доручає, а Банк відкриває клієнту поточний картковий та накопичувальний рахунок для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжної картки (а.с.23, 25, 29-35). За заявою ОСОБА_2 про переказ 810 грн. готівки № 4846 від 27.07.2007 року (а.с.22) працівником Банку помилково зараховано на картковий рахунок відповідачки грошові кошти в сумі 1620 грн. Факт зарахування Банком надлишкових коштів на рахунок ОСОБА_2 підтверджується: даними із журналу операцій за день (27.07.2007 року а.с.21); змістом заяви відповідачки (а.с.22); матеріалами перевірки, проведеної Банком по цьому факту у 2010 році (а.с.13-17). 06.03.2008 року ОСОБА_2 через банкоматну мережу позивача отримала грошові кошти в сумі 18778 грн. 74 коп. (а.с.18), включаючи і 810 грн., отриманих нею від Банку без достатньої правової підстави.

Згідно п.1.23 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі, є наналежним отримувачем.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно.

За таких обставин, коли відповідачка безпідставно отримала від Банку грошові кошти в розмірі 810 грн. та відмовляється добровільно повернути їх власнику, позов Банку підлягає до задоволення шляхом стягнення вказаної суми з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду, передбачений ч. 1 ст. 258 ЦК України. Такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного. Вказана норма матеріального закону лише передбачає спеціальну позовну давність (скорочену або більш тривалу) порівняно із загальною позовною давністю у три роки (ст.257 ЦК). Пунктом першим частини другої вказаної статті закону встановлено позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), проте застосування цих положень закону до спірних правовідносин не можливе, оскільки предметом позову не є неустойка (штраф, пеня). Із матеріалів справи (а.с.13-17) вбачається, що про порушення свого права Банк дізнався у 2010 році, а тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням, в порядку ст. 309 ЦПК України, нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2011 року скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра (ідентифікаційний код 20025456) 810 (вісімсот десять) гривень 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів, 51 грн. сплаченого судового збору на 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді