РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2011 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Вайсенштейн А.М.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства Державного Агенства рибного господарства України (далі Головрибвод) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15 квітня по 16 травня 2011 року у сумі 3674,56 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17 травня по 31 травня 2011 року у сумі 1722,45 грн.

Позивач вказував на те, що на підставі рішення суду від 14 квітня 2011 року його поновлено на посаді державного інспектора відділу оперативної роботи Головрибводу та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 26 525,83 грн. та моральну шкоду у сумі 300 грн.

Наказом відповідача від 17 травня 2011 р. його було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Посилаючись на те, що відповідач незаконно не виплатив йому належних сум при звільненні у встановлені законом строки, а також взагалі не виплатив заробітну плату за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили про його задоволення у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що рішення суду про поновлення позивача на роботі було виконано в добровільному порядку в той день, коли ОСОБА_4 особисто приїхав в м. Київ. Раніше наказ про поновлення його на роботі виданий бути не міг, оскільки посадова інструкція державного інспектора відділу оперативної роботи передбачає обов`язковий інструктаж з техніки безпеки перед випуском на рейд, отже особиста присутність працівника для допуску його до роботи є обов`язковою. Крім того, з 15 квітня по17 травня 2011 року позивач не працював, своїх посадових обов`язків не виконував, в табелі робочого часу не відмічено про його присутність на робочому місці, отже заробітну плату за цей час виплачувати не належить. Що стосується затримки розрахунку при звільненні, то їх вини у цьому немає. Так Колективним договором Головрибвод передбачено, що заробітна плата працівникам виплачується два рази на місяць 16 числа та 2 числа наступного місяця. Вони є бюджетною організацією, кошти отримують через Державне казначейство України, отже не мають можливості отримувати кошти за відомостями заробітної плати в інші дні.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2011 року ОСОБА_3 був поновлений на посаді державного інспектора відділу оперативної роботи Головрибводу, стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26525,83 грн., 300 грн. моральної шкоди, розподілені судові витрати. При цьому в рішенні суду встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача складає 2411,44 грн., а середньоденна 114,83 грн. При оголошенні рішення суду був присутній представник відповідача, що ним не заперечувалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Згідно положень ст.. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, йому належить виплатити середній заробіток за час затримки.

21 квітня 2011 року відповідач отримав від позивач заяву про добровільне виконання рішення суду про поновлення на роботі.

На підставі наказу начальника Головрибводу № 61 від 17 травня 2011 р. ОСОБА_3 було поновлено на посаді державного інспектору відділу оперативної роботи з 14 травня 2010 року, наказано перерахувати на його користь 26525 грн. 83 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачем з 15 квітня по 17 травня 2011 року було затримано виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке підлягало негайному виконанню вже з 15 квітня 2011 року , про що було достовірно відомо відповідачу. Крім того, в зазначеному наказі від 17 травня 2011 року чітко зазначено про поновлення ОСОБА_3 на посаді державного інспектору відділу оперативної роботи з 14 травня 2010 року, отже з того часу і по день видання Наказу позивач фактично перебував у трудових відносинах з відповідачем.

При цьому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду. При визначенні середньої заробітної плати, суд виходити з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями).: 2411,44 грн. + 229,66 грн. (один місяць та 2 робочі дні в період з 15 квітня по 16 травня 2011 року)= 2641, 10 грн. без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Розрахунок, наданий позивачем, суд не може прийняти до уваги, оскільки він суперечить наведеним нормативним актам.

При цьому суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача, що неможливо було видати наказ про поновлення позивача на роботі до того часу, доки він особисто не зявився до Головрибводу, оскільки ОСОБА_3 повинен був пройти інструктаж з охорони праці перед фактичним допуском до роботи. Так, по-перше, закон не пов`язує видання наказів при обов`язковій присутності працівника. По-друге, вимоги Наказів № 158 від 06.12.1999 року та № 7 від 14.04.2009 року розповсюджуються на державних інспекторів при підготовці до проведення рибоохоронних рейдів, але ніяким чином ні при прийнятті на роботу , тим більше при поновленні на роботі працівників.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність на роботі ОСОБА_3 в період з 14.04.2011 р. по 17.05.2011 р., оскільки при відсутності наказу про його поновлення на роботі, у останнього не було законних підстав приступати до виконання своїх посадових обов`язків.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач був звільнений за наказом 17 травня 2011 року на підставі власноручно підписаної заяви за угодою сторін. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником та власником підприємства або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП договір припиняється у строк, визначений сторонами.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст. 117 цього Кодексу визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці`установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав зробітну плату за час вимушеного прогулу 31 травня 2011 року (платіжне доручення № 123) в сумі 26725,83 грн. згідно рішення суду. Відповідно до умов п.4.3 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Головрибводу, виплата заробітної плати здійснюється двічі на місяць: аванс 16 числа, остаточна виплата 2 числа наступного за поточним місяцем.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, Головрибвод є державним органом, отже всі розрахунки по заробітній платі відбуваються за рахунок бюджетних коштів через відділення Державного казначейства України. Отже, оскільки позивач звільнився після 16 числа (день авансу) , а саме з 17 травня 2011 року, то й кошти на виплату йому заробітної плати не могли бути перераховані на його рахунок раніше, ніж в термін, встановлений в Колективному договорі для остаточної виплати заробітної плати працівникам,

Оскільки відповідальність власника або уповноваженого ним органу за ст. 117 КЗпП настає лише за умови його вини у затримці вилати розрахунку при звільненні, але наведені обставини виключають вину відповідача , то у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

Твердження представника позивача про те, що відповідач достовірно знав про намір ОСОБА_3 звільнитися за власним бажанням у день поновлення на роботі, належними доказами не підтверджено, крім того, спростовується заявою самого ОСОБА_3 від 21.04.2011 року про добровільне поновлення його на роботі, де він просив допустити його до роботи.

За такого, керуючись ст. 116, 117, 235, 236 , 237-1 КЗпП України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215, 225, 226 ЦПК України, суд В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства Державного Агенства рибного господарства України на користь ОСОБА_3 2641 (дві тисячі шістсот сорок одна) грн. 10 коп. за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства Державного Агенства рибного господарства України на користь держави судовий збір у розмірі 200 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А