КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-1033/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого у справі судді - Безпрозванного В.В.

при секретарі - Мізюн Р.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі відділення «Миколаївська регіональна дирекція» ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за заявою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2011року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 43139,03 грн. та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача у судовому засіданні вказувала, що між позивачем та відповідачем по справі - ОСОБА_3 1.1. 29 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № 16056-СПД, на підставі якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у сумі 30000,00 грн. із сплатою 25 відсотків річних та кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2009 року. Відповідачем не виконані взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору, у звязку із чим станом на 07.12.2010 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 43139,03 грн.

20.05.2011 року дружина відповідача - ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, в якій просила визнати недійсним кредитний договір № 16056-СПД від 29 листопада 2007 року, посилаючись на те, що вона, як дружина відповідача, в порядку ст.. 65 Сімейного Кодексу України не давала свого дозволу на укладення такого договору. Стверджувала, що спірний кредитний договір ставить у скрутне фінансове становище її сімю.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Заяву ОСОБА_5 просила залишити без задоволення.

Відповідач в судовому засіданні визнав факт отримання кредиту, наявність заборгованості, але був не згоден із штрафними санкціями у вигляді штрафу у розмірі 8627,81 гри., посилаючись на складний матеріальний стан та світову фінансову кризу. Крім того, пояснив, що кредитний договір уклав без згоди дружини, тому її позов визнає.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву ОСОБА_5, вказуючи на те, що кредитний договір є недійсним, оскільки він був укладений не в інтересах сімї відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватисьналежним чином і відповідно до умов договору.

Частина 1 ст. 1056 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 16056-СПД, на підставі якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у сумі 30000,00 грн. із сплатою 25 відсотків річних та кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2010 року. Відповідачем не виконані взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору у звязку із чим станом на 07.12.2010 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 43139,03 грн. Заборгованість складається з заборгованості по кредиту - 22038,18 грн.; заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 12473,04 грн.; штрафу - 8627,81 грн.

У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг та штраф за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом.

Разом з тим, на думку суду, штрафні санкції, що застосовуються до відповідача є надмірними та не співмірними із сумою заборгованості за кредитним договором з урахуванням часткової сплати по кредиту, тому суд вважає за можливе застосувати положення ч.З ст.551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій з 8627,81 грн. на 627,81 грн. При цьому суд засновує свою позицію щодо зменшення суми штрафу на тому, що вказана норма не обмежує право суду на застосування її приписів навіть якщо відповідач не заявляє відповідного зустрічного прохання під час розгляду справи. Визначаючи сум штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з принципів розумності та справедливості, передбаченими ст. З ЦК України. Суд також враховує, що відповідач не ухиляється від виконання своїх зобовязань та не сплачує борг за кредитним договором внаслідок скрутного матеріального становища.

Таким чином, враховуючи суму договірних зобовязань, що виникли між сторонами по справі, принцип співмірності, всі обставини по справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача штраф за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором у сумі 627,81 грн.

Оскільки вимоги позову у повному обсязі були заявлені позивачем обґрунтовано, однак задоволені частково, через зменшення розміру штрафу, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати при звернені до суду у повному обсязі, а саме понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на суму у розмірі 431,39 грн., та витрати по сплаті ІТЗ розгляду справи на суму у розмірі 120 грн.. оскільки є їх документальне підтвердження.

Щодо вимог ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним суд зазначає наступне.

Частиною 1 та 2 статті 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.З ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також стосовно цінного майна, згода другого з подружжя повинна бути подана письмово.

Тобто, при укладенні угод одним із подружжя презюмується, що він діє за згодою іншого. Згода іншого подружжя необхідна тільки на відчуження майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, а на отримання майна згода іншого подружжя не потрібна Отже, згода позивача на укладення спірного кредитного договору є не обов'язковою.

З кредитного договору № 16056-СПД від 29.11.2007 р. вбачається, що він не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором (відповідача). Умови цього кредитного договору є зобов'язальними тільки для його сторін та не створюють жодних наслідків для другого з подружжя (ОСОБА_3І.).

Таким чином, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору, положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту. Тобто, укладення одним із подружжя кредитного договору не потребує згоди на це іншого з подружжя.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього кодексу. Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зміст оспорюваного договору ні в якій частині не суперечить ні нормам Цивільного кодексу України, ні нормам інших актів цивільного законодавства, і при укладенні кредитного договору відповідачами не було порушено вимог закону, тому підстав для визнання даного договору недійсним не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд- ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі відділення «Миколаївська регіональна дирекція» ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі відділення «Миколаївська регіональна дирекція» ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитом в сумі - 35139,03 грн., судовий збір у сумі - 431,39 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120,00 грн., а всього - 35690 (тридцять пять тисяч шістсот девяносто) гривень 42 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі відділення «Миколаївська регіональна дирекція» ПАТ «Банк «Київська Русь» - відмовити.

В задоволенні заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору № 16056-СПД від 29 листопада 2007 року - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Безпрозванний