АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: договірні інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Бурлака І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21»листопада 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Гопко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ПроКредит Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року Публічне акціонерне товариство ПроКредит Банк (на теперішній час Акціонерне товариство ПроКредит Банк) звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством ПроКредит Банк (на теперішній час - Акціонерне товариство ПроКредит Банк) та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду № 6665, на підставі якої та кредитного договору № 1 про надання траншу № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року ОСОБА_2 надано кредит на суму 130000,00 доларів США з процентною ставкою 15% річних строком на 72 місяця. 08.02.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1 про внесення змін до Договору траншу № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року, згідно якого в період з 09.02.2010 року по 09.08.2010 року включно за вказаним договором процентну ставку встановлено в розмірі 0,5 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. 09.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 6665-ІД-01, предметом якої являється двокімнатна квартира АДРЕСА_1. 10.08.2009 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки. 21.12.2008 року ОСОБА_5 померла, у звязку з чим ОСОБА_2 надано дозвіл на зняття заборони на спірну квартиру для прийняття ним спадщини. Вказав, що відповідач умов кредитного договору не виконав, у звязку з чим загальний строк прострочення погашення кредиту становив 792 дня. 15.10.2010 року позивач надіслав відповідачу вимогу щодо дострокового погашення кредиту, яку отримано ним 18.10.2010 року та надіслав ОСОБА_4 вимогу щодо невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, яку отримано ОСОБА_4 21.10.2010 року. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року у розмірі 1683667,51 грн.: заборгованість за основним кредитом в сумі 997488,25 грн.; заборгованість за процентами 112494,02 грн., проценти за фактичне користування простроченим кредитом 25269,72 грн., пеня 481451,25 грн. та комісія за управління кредитом 66964,27 грн.; звернути стягнення шляхом реалізації з прилюдних торгів на квартиру АДРЕСА_2 та судові витрати в сумі 1820,00 грн.; надати позивачу право на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження, а також усіх інших документів, які необхідні для укладання договору купівлі-продажу; зобовязати ОСОБА_2 забезпечити вільний вхід та доступ представникам банку та передати банку оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникло право користування спірною квартирою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2011 року та додатковим рішенням від 04 жовтня 2011 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року у розмірі 1683667,51 грн.; в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року в розмірі 1683667,51 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці банку відповідно до № 6665-ІД-01 від 29 липня 2008 року, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 50,4 кв.м., реєстраційний номер 22401303, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_5 шляхом надання банку (ідентифікаційний номер 21677333) права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі покупцю за ціною, яка буде визначена субєктом оціночної діяльності не раніше, ніж за 30 календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу ; надано банку право на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1 для відчуження, а також всіх інших документів, які будуть необхідні для укладання договору купівлі-продажу даної квартири між банком та будь-якою особою-покупцем; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь банку солідарно державне мито в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, відмовити в задоволенні позову банку. При цьому посилався на порушення норм процесуального права. Вказав, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_2, не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема письмовим поясненням ОСОБА_2, в яких він зазначив, що за усною домовленістю кредит повинен був погашати ОСОБА_4; суд не звернув увагу на те, що вимога щодо сплати суми процентів за фактичне користування простроченим кредитом в розмірі 25269,72 грн. являється незаконною; а також на те, що оскільки позивач не ставив вимоги щодо розірвання кредитного договору, немає правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення суду змінити з наступних підстав.

Задовольняючи позов ПАТ ПроКредит Банк (на теперішній час АТ ПроКредит Банк) та стягуючи на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 1683667,51 грн. та звертаючи в рахунок часткового погашення заборгованості стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці банку, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з вимог закону і обставин справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог ЦК.

Судом встановлено, що 09.07.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду № 6665, згідно якої позивач зобовязався здійснювати кредитування ОСОБА_2 шляхом укладення договорів про надання траншу кредитних договорів.

Як вбачається з кредитного договору № 1 про надання траншу № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року ОСОБА_2 надано кредит на суму 130000,00 доларів США з процентою ставкою 15% річних строком на 72 місяця, що підтверджується меморіальним ордером № 3058146 від 09.07.2008 року, тобто строком до 25.10.2010 року.

Із кредитного договору № 1 від 08.02.2010 року про внесення змін до Договору траншу № 2.27954/6665 від 09.07.2008 року вбачається, що в період з 09.02.2010 року по 09.08.2010 року включно за вказаним договором процентну ставку встановлено в розмірі 0,5 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

Як вбачається з матеріалів справи з метою забезпечення виконання зобовязань 09.07.2008 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 6665-ІД-01, згідно якого в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та 10.08.2009 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Із п.2.1. вказаного договору поруки вбачається, що ОСОБА_4 поручається перед банком за виконання усіх зобовязань ОСОБА_2 у їх повному обсязі як солідарний з ОСОБА_2 боржник.

Із змісту п.3.3. договору іпотеки вбачається, що іпотекою забезпечується виконання всіх основних зобовязань та вимог іпотекодержателя, а також вимог, які відповідно до законодавства можуть бути задоволені за рахунок предмета іпотеки.

З умовами договорів як боржник, так і поручитель ознайомлені належним чином, про що свідчать їх підписи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 повинен щомісячно на конкретну дату сплачувати кредит та проценти, однак умов кредитного договору він не виконав та допустив прострочення погашення кредиту на 792 дня. У звязку з чим заборгованість за кредитним договором склала 1683667,51 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.п.8.2.,8.3. рамкової угоди у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи повідомлення про виникнення заборгованості ОСОБА_2 отримав 18 жовтня 2010 року, а ОСОБА_4 21 жовтня 2010 року, (а.с.25, 30).

В суді апеляційної інстанції представник АТ ПроКредит Банк пояснив, що до теперішнього часу заборгованість не погашено.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія обгрунтовано керувався тим, що банком вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договорів кредиту, іпотеки та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин.

Посилання ОСОБА_2 та його представника на те, що на підставі домовленості між ним та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором повинен сплачувати один ОСОБА_4, судовою колегією не приймаються, оскільки відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а наведені в апеляційній скарзі доводи не були предметом спору в суді першої інстанції, тому не можуть розглядатися і в суді апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_2 та його представника стосовно того, що оскільки позивач не ставив вимоги щодо розірвання кредитного договору, тому немає правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, судовою колегією також не приймаються, оскільки відповідно до ч.1 ст. 20 ЦК та ст. ст. 3, 4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Твердження ОСОБА_2 та його представника стосовно того, що вимога щодо сплати суми процентів за фактичне користування простроченим кредитом в розмірі 25269,72 грн. являється незаконною, судовою колегією також не приймаються, оскільки вказаний вид відсотків визначено сторонами в договорі рамковій угоді № 6665 від 09.07.2008 року, а саме в п.4.4 рамкової угоди, з яким відповідачі належним чином ознайомлені.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суми боргу за кредитним договором в розмірі 1683667,51 грн. та в рахунок часткового стягнення заборгованості звернув стягнення на предмет іпотеки, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 порушено умови договору, а ОСОБА_4 являється поручителем і відповідає перед банком щодо сплати ОСОБА_2 суми кредиту, процентів, комісії, пені та інших витрат.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судових витрат, вважає за необхідне в цій частині рішення суду змінити і виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача по 850,00 грн. судового збору з кожного та по 60,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення з кожного.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3.ч. 1 ст. 307, ст. 313, ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2011 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства ПроКредитБанк (Публічного Акціонерного Товариства ПроКредит Банк) по 850,00 грн. судового збору та по 60,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Судді: