АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/5223/11 Суддя доповідач Сілантьєва Е.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року Судова колегія судової палати у цивільних справа апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сілантьєвої Е.Є.,

суддів - Гальянової І.Г., Бородіна М.М.,

при секретарі - Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від ЗО червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до державного казначейства України, державної судової адміністрації України, Головного управління державного казначейства України в Харківській області, Лозівського міськрайонного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями суду, -

ВСТАНОВИЛА:

12 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовною заявою до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, Державної судової адміністрації України (далі за текстом - ДСА України), Головного управління Державного казначейства України в Харківській області (далі за тестом - ГУ ДКУ в Харківській області),' Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 20 серпня 2009 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області він був засуджений за ч.1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком один рік.

18 серпня 2010 року начальник Лозівського міськрайонного відділу кримінально- виконавчої інспекції в Харківській області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від покарання з іспитовим строком за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2009 року та направлення його в місця позбавлення волі у зв'язку з невиконанням покладених на нього судом обов'язків.

06 вересня 2010 року суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області Поповим О.Г. винесено постанову, якою задоволено подання начальника Лозівського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції в Харківській області. При цьому, відповідно до постанови суду від 06 вересня 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та його було взято під варту із залу суду.

На постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2010 року позивачем було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2010 року скасовано постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2010 року, матеріали справи було направленона новий розгляд в Лозівський міськрайонним суд Харківської області, ОСОБА_1 звільнено з-під варти в залі суду.

23 грудня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області винесено постанову про відмову в задоволенні подання начальника Лозівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції про скасування звільнення від відбуття покарання та направлення його в місця позбавлення волі.

Крім того ОСОБА_1 вказував, що суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області Поповим О.Г. недодержано вимог законодавства, в результаті чого він безпідставно утримувався під вартою більш ніж два місяці, а саме з 06 вересня 2010 року по 11 листопада 2010 року, чим йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки під час тривалого перебування під вартою погіршився стан його здоров'я, тяжка хвороба костоміліт (рак кості) прогресувала, адже він не мав змоги повноцінно лікуватися, він не мав можливості заробляти грошові кошти, необхідні для лікування. Після звільнення йому необхідно знову звертатися до лікарів, щоб відновлювати той стан здоров'я, який він мав до моменту незаконного тримання під вартою. Після звільнення з-під варти та повернення додому він відчув, що ставлення до нього оточуючих людей погіршилося. Його вважають злочинцем, адже він два місяці перебував під вартою. Він намагається відновити дружні зв'язки з оточуючими людьми, але все марно. Зазначені психологічні наслідки обмежують його життєдіяльність, тобто ушкоджують його особистість що завдає йому моральної шкоди.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області, Лозівського міськрайонного суду Харківської області на його користь 500000 (п'ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.

У судовому засіданні суду першої інстанції представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник ДСА України до суду першої інстанції надав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що ДСА України є неналежним відповідачем по справі. Також в запереченнях представник зазначав, що на позивача вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.08.2009 року було покладено обов'язки, які він не виконав та без поважних причин не повідомив кримінально-виконавчу інспекцію про причини неможливості виконання цих обов'язків, тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Також заперечення проти позову до суду першої інстанції були подані ГУ ДКУ в Харківській області, в яких воно просило відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2010 року, не були встановлені реабілітуючи обставини, а також у зв'язку не доведенням позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним зясуванням та недоведеністю обставин справи, що мають значення для справи, а також порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на обставини, викладені у позовних вимогах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як :а зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному рядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними у справі доказами. ОСОБА_1 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2009 року був засуджений за ст. 309 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та відповідно ст. 76 КК України на нього були покладені обовязки: не виїжджати на постійне місце мешкання за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично зявлятися в ці органи для реєстрації, пройти курс лікування від наркоманії.

06 вересня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області (головуючий по справі - ОСОБА_2Г.) винесено постанову, якою задоволено подання начальника Лозівського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції в Харківській області про скасування звільнення від покарання з іспитовим строком за - р жом Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2009 року та направлення його в місця позбавлення волі у зв'язку з невиконанням покладених на нього судом обов'язків. При цьому, відповідно до постанови суду від 06 вересня 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та його було взято під варту із залу суду, тобто 06 вересня 2010 року.(а.с.22).

На постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2010 року позивачем було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2010 року скасовано постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2010 року, матеріали справи було направлено на новий розгляд в Лозівський міськрайонним суд Харківської області, ОСОБА_1 звільнено з-під варти в залі суду.(а.с. 19-20).

23 грудня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області винесено постанову про відмову в задоволенні подання начальника Лозівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції про скасування звільнення від відбуття покарання та направлення його в місця позбавлення волі.(а.с.21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у позивача не виникло право на відшкодування шкоди, яка передбачена ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». З таким висновком погоджується і судова колегія.

Виходячи із положень зазначених законів суд при розгляді справи за позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, має встановлювати чи мали місце незаконні дії з боку зазначених органів та суду, факт заподіяння позивачу моральної шкоди та розмір або спосіб її відшкодування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог - незаконне обрання суддею Поповим О.Г. запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час вирішення питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, внаслідок чого, останній з 06 вересня 2010 року по 11 листопада 2010 року безпідставно тримався під вартою.

Відповідно до приписів ст. 148 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний. Звинувачений, підсудний, засуджений будуть намагатися ухилитися від слідства ісуду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Згідно ст. 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного

заходу крім обставин, зазначених у ст. 148 КПК України, враховується тяжкість злочину, в кого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоровя, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її

характеризують.

Відповідно до матеріалів справи, на час вирішення подання начальника Лозівського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції в Харківській області про скасування звільнення від покарання з іспитовим строком за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2009 року та направлення ОСОБА_1 в місця позбавлення волі у зв'язку з невиконанням покладених на нього судом обов'язків матеріали справи містили документально підтверджені докази неодноразової неявки позивача до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації без поважних причин, виписку із стоматологічного відділення про порушення лікарняного режиму (а.с.126), перебування у наркологічному відділенні Лозівської ЦРЛ на «Д» обліку з 1997 року з діагнозом «Синдром залежності від наркоманії», ухилення від проходження добровільного лікування від наркоманії, попередження про недопустимість невиконання покладених на нього судом обовязків (127,128), відсутності постійного місця роботи та реєстрації за місцем проживання, а також особисті пояснення ОСОБА_1, в яких він не заперечував факту порушенням покладених на нього судом обов'язків (а.с.122-125).

Таким чином, враховуючі надані до суду першої інстанції документи, судом першої інстанції з метою недопущення ухилення засудженого від виконання процесуальних рішень було обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою, що на час винесення такого рішення не суперечило чинному законодавству та відповідало сформований судовій практиці.

При цьому колегія зазначає, що при скасуванні постанови судді Попова О.Г. від 06 вересня 2010 року апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 без поважних причин не з'являвся на реєстрацію до Лозівського МВ КВІ 5 травня 2010 року, що потребувало додаткової перевірки.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не був доведений факт, що за час його перебування під вартою погіршився стан його здоров'я та він не мав змоги повноцінно лікуватися, оскільки ним не було надано відповідної медичної документації, яка б свідчила про негативні тенденції (погіршення) стану його здоровя у відповідний період, не доведено причинного звязку та того, що під час перебування під вартою він звертався за медичної допомогою, а йому було відмовлено в її наданні. Крім того посилання позивача на те, що після звільнення з-під варти він тривалий час не може влаштуватися на роботу, що призвело до порушення його нормальних життєвих завязків, також не знайшли свого підтвердження, оскільки на час взяття його під варту, так і на теперішній час він ніде не працював і не працює, розлучений, разом із сім'єю не проживає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та обєктивно встановлені дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам і постановлено законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304. 308, 313, 315. 317, 319 ЦПК України, судова колегія. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 червня 2001 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: