Справа № 2- 210/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

2 лютого 2011 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки та піклування опікунської ради у Фрунзенському району міста Харкова про визнання договору дарування частки квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування частки квартири недійсним, а саме дарування частини квартири укладений 16 березня 2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_3, який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 та відповідно до якого вона подарувала ? частини своє квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог вона стверджує, що договір було укладено з порушеннями вимог ч.1 ст. 229 та ст.230 ЦК України, відповідно до яких вчиняючи правочин, вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, та інша сторона правочинну навмисно ввела її в оману щодо обставин вказаного правочинну. Відповідно позовних вимог, позивач працює вчителькою у школі. До неї звернулася мати її учня ОСОБА_6, яка просила позивач оформити на свої імя кредит, якій потрібен ОСОБА_6 для лікування хворої дитини та престарелої матері, на що позивач надала свою згоду, та оформила понад десяті кредитних договорів. Згодом, до позивача почали поступати повідомлення з банку з вимогами про повернення кредиту, позивач звернулась до ОСОБА_6, та остання запропонувала закласти частину квартири позивача, розрахуватися з боргами, а потім квартира буде їй повернута. 16 березня 2009 року у нотаріуса був укладений договір дарування квартири, але позивач вважала, що це тимчасова угода, яка буде розірвана через три місяці. На договорі були присутні позивач, відповідач, ОСОБА_6, ОСОБА_5 Останні після підписання договору написали один одному розписки, зміст яких позивачу невідомий. Через 3 місяці позивач звернулася до ОСОБА_6, ОСОБА_5 з вимогою про розірвання договору дарування, але їй стало відомо, що право власності на частину квартири вже зареєстровано у бюро технічної інвентаризації. ОСОБА_5 пояснив позивачу, що ОСОБА_6 повинна сплатити йому 6200 доларів США, та якщо позивач поверне гроші замість ОСОБА_6, він поверне їх частину квартири. 1 березня 2010 року позивач віддав ОСОБА_5 зазначену суму, але квартиру їй не повернули, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, та просили їх задовольнити. Також позивач зазначила, у квартирі крім неї також мешкають її неповнолітні діти. Позивач не зверталася до органу опіки та піклування, та розпорядилася своєю власністю без згоди органу опіки та піклування, оскільки вважала, що договір згодом буде розірваний.

Представник позивача ОСОБА_7, позов підтримала у повному обсязі, вважаючи що він є таким що підлягає задоволенню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, вважаючи позов таким, що не підлягає задоволенню. Надав суду заперечення відповідно до яких вважає, що пропущенні строки для подачі позову до суду, що є підставою для відмові у задоволені позову. Також вважає, що при укладені спірного договору від 16 березня 2009 року були дотримані усі вимоги діючого законодавства, відповідач є добросовісним набувачем майна. Усі умови договору були розяснені та зрозуміли сторонам, з боку відповідача при укладені та підписані договору ніякого обману не було. Розписки, надані позивачем, стосуються договору позики між позивачем та третєю особою, а не договором дарування між позивачем та відповідачем.

Третя особа по справі приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вважаючи спірний договір дарування частинки квартири таким, що повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Сторонами за вказаним договором були ОСОБА_2 та ОСОБА_3, інші особи при укладені договору дарування присутніми не були та сторонами за вказаним договором не є. 16 березня 2009 року вона як нотаріус посвідчила вказаний договір. При його укладені договору сторонам він був розяснений та повністю зрозумілий. ОСОБА_2 при підписанні договору стверджувала що він не порушує інтересів інших осіб та неповнолітніх, малолітніх та непрацездатних дітей (пункт 7 договору), та саме вона на полягала на посвідчені саме договору дарування, я не іншого договору. При укладені договору надала довідку КП Жилкомсервісдільниця №52 від 12.03.2009р. за №1362 стосовно якої у визначеній квартирі вона проживала сумісно з матірю ОСОБА_8, діти у вказаній квартири не зареєстровані. Також нотаріус пояснив, що позивачу розяснювались можливості укладання інших угод, та позивач наполягала саме на укладання договору дарування.

Третя особа по справі орган опіки та піклування опікунської рада у Фрунзенському району міста Харкова у судовому засіданні присутніми не були, надали суду заяву стосовно розгляду справи без їх участі. Вважили що позов підлягає задоволенню у звязку з тим, що при укладені договору дарування частини квартири були порушені права неповнолітніх дітей позивача, оскільки остання не зверталася до органу опіки та піклування з вимогою про надання згоди на відчуження квартири.

Третя особа по справі ОСОБА_5, проти задоволення позову заперечував та надав суду заяву стосовно розгляду справи за його відсутністю.

Третя особа по справі ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином до суду не зявилася, причину не явки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

16 березня 2009 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено договір дарування ? частини квартири №63 у будинку 46, розташованому по вулиці Рибалка у місті Харкові. Договір було підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №619 від 16.03.2009р.

На час укладання угоди, позивач була власником ? частини квартири №63 у будинку 46, розташованому по вулиці Рибалка у місті Харкові відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухому майно виданого КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації в за №22159683 від 16.03.2009р. позивачу на праві приватної власності належить ? вказаної квартири, з яких ? частина на підставі договору дарування від 03.06.2008р. та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.03.2008р.

Згідно з вимогами ст.ст. 317, 319 ЦК України, позивач мала право володіти, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до довідки дільниці №52 Комунального підприємства Жилкомсервіс№1362 від 12.03.2009р., у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 сумісно з матірю ОСОБА_8, у складі сімї два чоловіка.

Вказана довідка була надана приватному нотаріусу позивачем по справі для здійснення дій що до посвідчення договору дарування.

Згідно з статтею 7 договору дарування частини квартири позивач, як Дарувальник стверджувала, що договором не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобовязаний утримувати за законом або договором, про що свідчить довідка КП Жилкомсервіс №1362 від 12.03.2009р.

Позивачем під час слухання справи була надана довідка КП Жилкомсервісдільниця № 52 від 07.12.2010 року, відповідно якої у квартирі також зареєстровані неповнолітні діти позивача. Оскільки спірна частина квартири належала позивачу на підставі договору дарування та на підставі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позивач діяла відповідно до ст. 176 СК України.

Таким чином, при укладені договору саме позивач стверджувала про відсутність порушення прав інших осіб при його укладанні.

Відповідно до змісту ст.8 та ст.11 договору Дарувальник та Обдарований стверджуємо, що договір цей не приховує іншу угоду і відповідає дійсному наміру сторін створити для себе юридичні наслідки. Однаково розуміють значення і умови цього договору, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочинну.

Згідно з статтею 19 договору дарування частини квартири сторони підтверджують, що вони володіють українською мовою, текст договору їм зрозумілий, відповідає дійсним намірам сторін.

Крім того, за змістом договору від 16 березня 2009 року позивачу було розяснено про посвідчення заповіту, договору довічного утримання, але вона наполягала саме на посвідчені договору дарування.

Таким чином з тексту договору вибачається що сторони при підписані договору були повністю усвідомлені стосовно усіх суттєвих умов договору та він був зрозумілий сторонам.

Позивачем не надано суду доказів стосовно того, що позивач помилялася стосовно обставин укладання вказаного договору та його наслідків, не визначені суттєві умови були порушені, у чому мала місце її помилка при укладання договору або які саме дії відповідача по справі мали намір ввести її в обман.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація, здійснюється відповідним на то органом Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації. Вказаний договір дарування частини квартиру було зареєстровано в державному реєстрі. Власником ? частини квартири, що знаходиться у АДРЕСА_3, є відповідач на праві приватної власності про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий 03.11.2009року Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризаціїза №24327687.

Таким чином с боку відповідача по справі виконані дії що до державної реєстрації договору, що свідчить про його намір на настання юридичних наслідків за договором.

Надані позивачем боргові розписки свідчать про наявність між позивачем та третею особою боргових зобовязань. Відповідно до розписки від 16.02.2010р. ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_5 суму 6200 доларів США, які зобовязалася повернути до 16.08.2010р. Відповідно до запису 01.03.2010р. ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 7000 доларів США в рахунок повернення боргу.

Відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є договором позики грошових коштів.

З розписки вибачається, що відповідач по справі ОСОБА_3 не є стороною за договором позики грошових коштів, а у свою чергу ОСОБА_5 не був стороною за договором дарування частини квартири.

Розписку про позику коштів було укладено 16.02.2010р. , а договір дарування частини квартири було укладено 16.03.2009р. в різницею в 11 місяців та між різними сторонами за договорами дарування та позики. З розписки не вибачається цілі та використання взятих у борг грошових коштів. Таким чином, зазначена розписка свідчить про наявність боргових зобовязань між позивачем та Риндя с. В., якій ні є стороною договору дарування.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

З договору дарування від 16.03.2009р. не вибачається зобовязання відповідача оплатити отримане майно.

Відповідно до ч.2 ст. 719 Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З визначеного вибачається, що з боку сторін по справі та приватного нотаріуса не були порушені вимоги діючого законодавства України при укладені, підписані та нотаріальному посвідченню договору дарування частки квартири від 16.03.2009року.

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, передбачені ст. ст. 258, 728 ЦК України, які судом не застосовуються, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог по суті.

За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст.10, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 182, 219, 230, 258, 267, 317, 319, 717, 719, 728, 1046, 1047 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: