Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 2-304/1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2011 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Кравець С.В.

за участю: секретарів Гезели Л.Р., Кульчицької І.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

у липні 2011 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 17.10.1997р. по 21.06.2011р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 20.06.2006р. ними придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Партизанській, 5 в с. Сахнівщина Машівського району. Проживання в спільному будинку є неможливим через різні характери, а тому вона має намір будинок продати та купити собі інше житло. У звязку з наведеним на підставі ст. ст. 70 ч.1, 60 Сімейного кодексу України позивач просить поділити спільний з відповідачем будинок та визнати за кожним з них право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Партизанській, 5 в с. Сахнівщина Машівського району Полтавської області і стягнути з відповідача судові витрати.

В судому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, при цьому зазначила, що вони з відповідачем з 1990 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу і 30.06.1991р. у них народився син. Спільно з відповідачем у 1991 році за спільні кошти ними було придбано зазначений будинок в якому вони і зареєструвалися, а вже шлюб між собою зареєстрували у 1997р.

Відповідач та його представник позов не визнають, при цьому відповідач зазначив, що дійсно спільно з позивачкою наприкінці 1990 року перебралися у зазначений будинок. У 1991 році вказаний будинок вони придбали за спільні кошти і цього ж року у них народився син. Лише у 1997 році зареєстрували шлюб, оскільки до цього часу позивачка перебувала у шлюбі з іншим чоловіком.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1997р. по 21.06.2011р., що стверджується копіями свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу ( а.с. 4-5 ).

20.06.2006р. на імя відповідача ОСОБА_2 виконавчим комітетом Сахнівщинської сільської ради видане свідоцтво про право власності на житловий будинок з рядом господарських будівель та споруд по вул. Партизанській, 5 в с. Сахнівщина Машівського району Полтавської області. Реєстрація права власності проведена 02.10.2006р. (а.с. 6-12). Зі змісту свідоцтва про право власності убачається, що воно видане взамін договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом даної сільської ради від 17.08.1993р. за № 28.

Сторонами не заперечується, що спірний будинок ними придбано за спільні кошти у колишньому колгоспі в 1991 році, а оформлено у 1993 році.

Виходячи з викладеного суд вважає безпідставними посилання позивача на ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, оскільки він набрав чинності з 01.01.2004р., після виникнення спірних правовідносин, а саме придбання будинку, а тому вважає, що до виниклих правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на той час, а саме Кодекс про шлюб та сімю ( далі КпШС ).

Частиною 1 ст. 22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Так, згідно довідки Сахнівщинської сільської ради № 326 від 29.08.2011р., ОСОБА_2, відповідач по справі, сплачував державне мито за посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, що видно з журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Сахнівщинської сільської ради за № 28 від 17.08.1993р. ( а.с. 28 ).

Статтею 227 ЦК, 1963 року, яка діяла на час придбання відповідачем будинку, передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин та підлягає державній реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що визначена діючим на час купівлі будинку процедура відповідачем була дотримана, а тому проведення реєстрації зазначеної нерухомості в органах БТІ 02.10.2006р., тобто приведення її у відповідність до діючого на даний час законодавства, не свідчить про відсутність права власності на спірний будинок за відповідачем в період з 1993 по 2006р.

Натомість як видно з копії актового запису про розірвання шлюбу № 46 від 15.09.1997р. в період з 17.11.1982р. по 15.09.1997р. позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який був розірваний на підставі рішення Машівського районного суду від 27.07.1997р. ( а.с. 33-36 ).

Таким чином, доводи позивача про те, що спірний будинок є спільним майном подружжя є безпідставними, оскільки на час його придбання вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, хоча фактично і проживала з відповідачем, а тому до вказаних правовідносин не можуть застосовуватися положення ст. 22 КпШС, щодо режиму спільного майна подружжя.

Це випливає і з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжяяким передбачено, що при поділі майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних стосунках судам необхідно враховувати, що зазначене правило не застосовується, коли чоловік та жінка перебувають в будь-якому іншому шлюбі.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд визнає безпідставними вимоги позивача про те, що житловий будинок з рядом господарських будівель та споруд по вул. Партизанській, 5 в с. Сахнівщина Машівського району Полтавської області, набутий нею з відповідачем спільно як майно подружжя, оскільки хоча вони разом і проживали, але на час придбання будинку відповідачем у 1993р. позивачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, а тому суд вважає, що вона не має права на частку у ньому як подружжя, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати стягненню на її користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, ст. 227 ЦК, 1963 року, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: ( підпис)

Копія вірна:

Суддя Машівського районного суду Кравець С.В.