справа № 2-2683/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

10 серпня 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:

адвоката позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи Південної Товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток

встановив:

У червні 2011 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів та третьої особи про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30.05.1996 між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_8, з однієї сторони, та ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4369, а саме квартири АДРЕСА_1. Право власності на квартиру набули позивач та її син ОСОБА_8, частки кожного з них при укладенні договору купівлі-продажу визначені не були.

20.12.2010 ОСОБА_8 помер. Після його смерті позивач в установлений строк звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, але їй було відмовлено оскільки договір нотаріально не посвідчений та не визначено частки співвласників.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі надали до суду письмові заяви про визнання позову та здійснення розгляду за їх відсутності.

Заслухавши адвоката позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.05.1996 між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_4 та ОСОБА_8, з другої сторони, на Південній Товарній біржі укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 4369, який нотаріально не посвідчувався.

Із довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2011 № 5967 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.1996 № 4369, без визначення часток співвласників.

20.12.2010 помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 133807.

Як пояснила адвокат позивача та вбачається із змісту позову, після смерті сина позивач звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових справ, але їй було відмовлено через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та не визначенням часток співвласників.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено в травні 1996 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частиною першою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-XII встановлено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності таких умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до частини другої цієї статті, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому даним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

На момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення.

За таких обставин доводи позивача щодо необхідності визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, суд вважає обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1261 наведеного України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Оскільки, за життя ОСОБА_8 частки між співвласниками визначені не були, що перешкоджає позивачу оформити спадкові права на квартиру, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", частини другої статті 372 Цивільного кодексу України, в силу розяснень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 174, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.05.1996 № 4369, укладеного через Південну Товарну біржу та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.06.1996 за номером 16670, відповідно до якого ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_4, ОСОБА_8 купили квартиру № 71 у будинку за № 2-В по провулку Полярному у м. Миколаєві.

Визначити за ОСОБА_4 та за життя ОСОБА_8 по ? частки за кожним в праві спільної власності на квартиру № 71 у будинку за № 2-В по провулку Полярному у м. Миколаєві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко