Справа № 2-784- 2011 року
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2011 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі ПОЛІЩУК Л.П.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 24 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем було укладено договір № СSIPG100000131, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 50 960 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 червня 2027 року.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено договір іпотеки № СSIPG100000131 від 24 червня 2007 року. Згідно даного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідач свої зобовязання за кредитним договором виконує не належним чином, що полягає в несвоєчасному погашенні кредиту та відсотків за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 12 липня 2010 року складає 45 256,71 доларів США.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.
Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства, а також Законом України „Про іпотеку.
Як встановлено в судовому засіданні, 24 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем було укладено договір № СSIPG100000131, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 50 960 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 червня 2027 року.
В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено договір іпотеки № СSIPG100000131 від 24 червня 2007 року. Згідно даного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.
В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки.
Станом на 12 липня 2010 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 45 256,71 доларів США, яка складається з наступного: 41 481,75 долари США заборгованості за кредитом, 1 484,10 долари США заборгованості по процентам за користування кредитом, 83,27 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом, 22,41 долари США пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 31,61 долари США штраф (фіксована частина) та 2 153,58 долари США штраф (процентна складова).
Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку»право звернення стягнення на Предмет іпотеки до строку погашення кредиту у випадках порушення зобов'язань за Кредитним договором, виникає у Іпотекодержателя (Позивача) в момент настання терміну виконання зобов'язань по Кредитному договору.
Стаття 7 Закону України «Про іпотеку»передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред»явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов Іпотечного договору.
Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку»суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», тобто продажу Іпотекодержателем (Позивачем) Предмета іпотеки будь-якому покупцеві за ціною, визначеною за згодою між Іпотекодавцем (відповідачами) і Іпотекодержателем (Позивачем) або на підставі оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості відповідача перед банком є цілком правомірною, обґрунтованою на законі та такою, що підлягає до задоволення.
З-приводу позовної вимоги про виселення відповідача з спірного житлового приміщення, суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержатель вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Разом з тим, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
В ч. 2 та ч. 3 ст. 40 цього ж закону визначено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, на момент звернення позивача з даним позовом до суду відсутні виконання приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, в зв»язку з цим позовна вимога про виселення відповідача не може бути задоволена, оскільки на даний момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданих представником позивача квитанцій розмір судового збору складає 1 708 грн. 50 коп., а розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме до звернення стягнення заборгованості відповідача перед банком на предмет іпотеки, тобто квартиру АДРЕСА_2, а також стягнення з відповідача на користь банку понесених останнім всіх судових витрат по справі. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 1054, 1055 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. 33, 36, 37 Закону України „Про іпотеку, суд
Позов задоволити частково.
Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності для погашення загальної заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк»по Кредитному договору № СSIPG100000131 від 24 червня 2007 року в сумі 45 256,71 доларів США та застосувати спосіб реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк»з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». а саме з правом укладання договору купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення такого продажу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»1 708 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1 828 грн. 50 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: