Справа № 2-2327/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2011 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., при секретарі Нагірняк О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яким просив визнати недійсним укладений з відповідачами під впливом обману договір купівлі-продажу належної йому частини квартири АДРЕСА_1.

В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надав заяву на підтримку позову і проханням розглянути справу за його відсутності, відповідачі надали заяву в якій позов визнали, також просили розглянути справу без їх участі.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач та відповідачі на підставі свідоцтва від 25 січня 1999 р., виданого Миколаївською міської службою приватизації, отримали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2. Договором між ними, посвідченим нотаріально 12 грудня 2006 р., визначено частки на квартиру по 1/3 за кожним співвласником.

08 лютого 2007 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено договір за №92, відповідно до якого ОСОБА_1 продав належну йому 1/3 частку квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які,в свою чергу, прийняли її по ? частці кожна. Договір зареєстрований у БТІ 27 березня 2007 р., кожен з відповідачів є власником ? частини квартири.

Всупереч зазначенню у договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 р. (п. 4), що ціна належної позивачу частки сплачена йому в повному обсязі у день укладання договору покупцями порівну по 7500 грн., в позові ОСОБА_1 стверджує, що йому взагалі не передавалися кошти за продаж квартири.

Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідачі визнали обставини позовних вимог, то ці твердження позивача судом доказуванню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до встановлених обставин, відповідачі ввели позивача в оману, шляхом замовчування відсутності наміру розплатитися за куплене у того нерухоме майно, а тому позов підлягає задоволенню шляхом односторонньої реституції через визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Відповідно до ст.. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все що вона одержала на виконання цього правочину, в звязку з чим для відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,208,209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 08.02.2007 року між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з другого боку, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим №92.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення набирає законної сили через десять днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та у порядку, передбачені ст.. ст.. 294,296 ЦПК України.

Суддя З.М. Сухаревич