Справа № 2-2861/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 грудня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

при секретарі - Кулик М.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Рихтицької сільської ради про визнання нечинним рішення №49 виконавчого комету Рихтицької сільської ради, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Рихтицької сільської ради, в якому просить визнати нечинним рішення №49 від 20.05.2011 року. В обґрунтування позову посилається на те, що проживає в с. Рихтичі на вул. Українська, 65 в двохквартирному будинку і займає квартиру площею 67,7 кв. м. Зазначена квартира була надана їй на підставі наказу №232 від 18.08.1986 року, виданого радгоспом ім. 50-річчя Жовтня, в якому на той час працювала робітницею теплиці. З 08.01.2003 року звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату працівників. Зазначений будинок рішенням виконавчого комітету Рихтицької сільської ради був прийнятий на баланс сільської ради, як безгосподарне приміщення. Звернувшись у виконавчий комітет Рихтицької сільської ради з заявою про приватизацію квартири, їй було відмовлено з тих підстав, що, на думку відповідача, будинок потрібен громадськості села. Вважає таку відмову необґрунтованою та безпідставною, оскільки в будинок вона була заселена на законних підставах згідно рішення та ордеру, звільнена з роботи не за власним бажанням, а у звязку зі скороченням штату працівників та в будинку проживає з 1986 року.

В попередньому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та доповнила, що іншого житла у неї немає, а тому просить задоволити позов.

Відповідач Рихтицький сільський голова позов визнав та не заперечив проти його задоволення, оскільки матеріали справи вказують на його підставність.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних міркувань.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, а відтак доказуванню не підлягає, на підставі наказу №232 від 18.08.1986 року, виданого радгоспом ім. 50-річчя Жовтня, ОСОБА_1 було надано для проживання двокімнатну квартиру в житловому будинку №65 на вул. Українська в с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області. В даному будинку позивачка проживає вже тривалий час, підтримувала це житло у придатному для проживання стані, іншого житла у неї немає, а з роботи, у зв'язку з якою їй було надано відомче житло, була звільнена за скороченням штату працівників. Крім цього, на даний час будинок переданий на баланс Рихтицької сільської ради згідно рішення №34 від 20.05.2000 року.

Рішенням виконкому Рихтицької сільської ради за №49 від 20.05.2011 року позивачці відмовлено у передачі квартири в житловому будинку №65 на вул. Українській в с. Рихтичі у власність з тих підстав, що вказане житло необхідне для потреб церковної громади і було надане позивачці як тимчасове житло.

Однак, жодних доказів про те, що квартира в житловому будинку №65 на вул. Українській в с. Рихтичі була надана позивачці як тимчасове житло, відповідачем суду не представлено, як і не надано доказів щодо того, що будинок був збудований за кошти релігійної громади церкви ОСОБА_2.

При цьому, як вбачається з наказу №232 від 18.08.2986 року по радгоспу ім. 50-річчя Жовтня, вирішено надати у відомчому житловому будинку з жилого фонду радгоспу двокімнатну квартиру позивачці ОСОБА_1 Жодних доказів про те, що дане рішення не є чинним відповідачем суду не представлено.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 8 зазначеного вище Закону передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Крім цього, нормами статей 47-48 Конституції України задекларовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Таким чином судом встановлено, що позивачка вселилась на постійне проживання в спірне житло на законних підставах, тривалий (з 1986 року) час в ньому проживає ,а відтак має право на безоплатну його приватизацію.

З огляду на зазначене, суд вважає, що приймаючи оспорюване рішення, відповідач порушив право позивачки на житло та безоплатну його приватизацію, проти чого представник відповідача не заперечує, а тому таке рішення слід визнати нечинним.

Що стосується вимоги позивачки про зобовязання відповідача прийняти рішення про передачу позов вказаного вище житла у власність, суд вважає, що таку вимогу слід задоволити частково, зазначивши про обовязок відповідача у встановленому законом порядку прийняти розглянути заяву позивачки та прийняти відповідне рішення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 1, 2, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст. ст. 3, 47-48 Конституції України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати нечинним рішення №49 виконавчого комітету Рихтицької сільської ради "Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо передачі у власність квартири в житловому будинку №65 по вул. Українській в с. Рихтичі".

Зобовязати виконавчий комітет Рихтицької сільської ради розглянути у встановлений законом спосіб заяву позивачки про безоплатну передачу їй у власність квартири в житловому будинку №65 по вул. Українській в с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області та прийняти відповідне рішення з цього приводу.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя