Справа № 1519/2-347/11
МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
__________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-347
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2011 року м.Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря Тітової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ Укрсиббанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ Укрсиббанкпро визнання договору недійсним, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2009 року АКІБ Укрсиббанкзвернулось з позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 15.12.2006 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за яким банк надав йому грошові кошти у розмірі 140.000 доларів США з правом банку вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості за кредитом.

За договором поруки від 15.12.2006 року між банком та ОСОБА_3, остання взяла на себе зобовязання позичальника, які витікають з умов вищезазначеного кредитного договору.

Посилаючись на порушення відповідачами умов кредитного договору та договору поруки банк просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку наявну заборгованість по кредитного договору у розмірі 1.444.445 грн. 98 коп.

Крім задоволення позовних вимог, позивач просив присудити на свою користь понесені судові витрати: на оплату судового збору 1700 грн. та ІТЗ розгляду справи 120 грн.

В процесі розгляду справи судом до спільного розгляду з первісним позовом прийнятий зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, зобов'язання банку прийняти суму залишкової заборгованості у певному розмірі як наслідок визнання договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 послався одночасно на різні підстави визнання договору недійсним.

Водночас, його представник за довіреністю в судовому засіданні, підтримавши зустрічний позов послався на те, що спірний договір суперечить Закону України Про Національний банк України, Закону України Про банки та банківську діяльність, Закону України Про захист прав споживачівта декрету КМУ від 19.02.1993 р. Про систему валютного регулювання та валютного контролю, оскільки банк не мав права без відповідної ліцензії та дозволу укладати договір в іноземній валюті.

Крім того, після укладення договору курс долара значно змінився, що істотно порушило баланс інтересів сторін та фінансові можливості повернення кредиту. В процесі розгляду справи судом в порядку ст. 37 ЦПК України було залучено до участі у справі правонаступника позивача АКІБ Укрсиббанк - АТ Укрсиббанк.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав, зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав, стверджуючи, що банк має ліцензію НБУ України на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті, а також відповідний дозвіл; що стосується підвищення курсу долара, то укладаючи кредитний договір, сторони брали на себе певні ризики, в тому числі на випадок зміни курсу валюти, тому зустрічний позов є необґрунтованим.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 первісний позов не визнав, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав.

Зясувавши обставини, на які сторони послались як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов АТ Укрсиббанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, а підстави для задоволення зустрічного позову відсутні з наступних підстав:

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

15.12.2006 року між АКІБ Укрсиббанкта ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту за № 0.

На виконання умов кредитного договору банк надав відповідачеві грошові кошти у сумі 140.000 доларів США, що визнавалось представником ОСОБА_2 в процесі розгляду справи.

Відповідно до пунктів 1.2.1 та 1.3.1 договору кредит наданий строком до 15.12.2027 року зі сплатою за користування ним з розрахунку 11, 3% річних.

За договором ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання по поверненню кредиту згідно графіку погашення кредиту (п.1.2.2 договору).

ОСОБА_2 зобовязався здійснювати погашення заборгованості за договором у певному порядку, а саме спочатку сплачувати прострочені комісії, строкові комісії, прострочені проценти, строкові проценти, прострочену суму основного боргу, потім строкову суму основного боргу та штрафні санкції (п.1.6 договору).

За п. 1.3.4 договору сплата відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі відсотки.

За порушення строків повернення суми кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, ОСОБА_2 на виконання п. 7.1 договору зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, 0,5% за кожен день прострочки.

Пунктом 4.6 договору банку надано право вимагати дострокового погашення відповідачем заборгованості за кредитом, відсотків за користування ним, комісій у випадку порушення термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць.

ОСОБА_2 розділом 8 спірного договору засвідчив, що здатен виконувати умови договору, що повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором та погоджується з ними.

Крім того, 15.12.2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 76696, за яким вона поручилась перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за кредитним договором.

Як вбачається з договору поруки (п.п. 1.2, 5.1 договору) ОСОБА_3 повністю розуміла умови кредитного договору та договору поруки та наслідки підписання договору поруки були їй відомі.

Сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобовязань (п. 1.4 договору поруки).

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники відповідно до ст. 554 ЦК України, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя договором поруки не встановлена.

Відповідачі, однак, в порушення вимог договорів взятих на себе зобовязань не виконали.

07.08.2009 року до подання позовної заяви до суду банк письмовою вимогою повідомив їх про необхідність дострокового погашення грошових зобовязань за кредитним договором.

Вирішуючи спір суд виходить також з того, що відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 зазначеного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. вч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на теперішній час такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначені.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Враховуючи велику кількість в провадженні судів України аналогічних справ, наявність у АТ Укрсиббанкліцензії, виданої НБУ та дозволу, які діяли на час укладення договору є обставиною, яка відповідно до ст. 61 ЦПК України є загальновідомою та не потребує доказування.

Як вбачається з пояснень представника ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначена обставина є йому також відомою.

При таких обставинах АТ Укрсиббанк має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Не можуть бути підставою для відмови у первісному позові та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 його твердження про визнанання кредитного договору недійсним в зв*язку із знеціненням національної валюти з таких підстав:

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України від 20 травня 1999 року Про Національний банк України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Частиною 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання та валютного контролю визначено, що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема: долару США, євро та швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, як ОСОБА_2, так і банк брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

У ОСОБА_2, відповідно, існувала в момент укладення договору можливість передбачення зміни курсу гривні відносно іноземних валют, ураховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні і її девальвації, та можливість отримання ним кредиту у національній валюті, однак він погодився отримати кредит в іноземній валюті.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_2 про те, що банком порушені вимоги Закону Про захист прав споживачівщодо проведення переддоговірної роботи, неможливості позивача вивчити текст договору, умисел банку приховати від клієнта умови договору, оскільки судом безспірно встановлений не тільки факт підписання ОСОБА_2 тексту договору, але й виконання його банком в частині надання йому грошових коштів, обумовлених договором, що свідчить про погодження сторні з умовами договору. Відповідно до п. 3 ст. 3 ЦК України та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно тексту укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені.

Станом на 16.10.2009 року через неналежне виконання відповідачами умов договорів існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 1.142.352 грн. 10 коп., яка складається з :

- основного боргу за кредитом 1.088.317 грн. 59 коп.

- заборгованості за простроченими відсотками 51.625 грн. 81 коп.

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 1.206 грн.02 коп.

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3.296 грн. 56 коп.

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане відповідачами належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, а підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, заборгованість по кредитному зобовязанню підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку у розмірі 1.142.352 грн. 10 коп.

Судові витрати: на оплату судового збору та ІТЗ розгляду справи, документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на його користь в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов АТ Укрсиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ Укрсиббанкв солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 0 від 15.12.2006 року у розмірі 1.142.352 грн. 10 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ Укрсиббанксудові витрати:

- судовий збір у розмірі 848 грн.

- витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 59 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ Укрсиббанксудові витрати:

- судовий збір у розмірі 848 грн.

- витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 59 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ Укрсиббанкпро визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя

26.04.11