Справа №22-ц-3341/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія45Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

7 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку та стягнення компенсації,

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Яготинського районного суду з вказаним позовом про визнання права власності на частину будинку та стягнення компенсації, посилаючись на те, що від березня 2004 року вона разом з відповідачем вирішила створити сім'ю та з цією метою почали проживати разом. На цей час відповідач мав на праві власності недобудований будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: вулиця Степова, 38 в місті Яготин Київської області.

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 квітня 2003 року по справі про розділ майна між ОСОБА_3 та його першою дружиною ОСОБА_4 за ОСОБА_3 було визнано право власності на недобудований будинок готовністю 47,8% та вартістю 22850 грн., який знаходиться за адресою: вул. Степова, 38 в місті Яготин Київської області та на будівельні матеріали вартістю 5590 грн. За рішенням суду стан готовності недобудованого будинку та вартість будівництва було визначено відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи.

28 січня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. За період від березня 2004 року до лютого 2007 року вона (позивачка) за рахунок своїх доходів та заощаджень погасила всі борги відповідача на загальну суму 18000 грн.

Враховуючи її участь у спорудженні домоволодіння, та вважаючи, що у неї виникло право власності на 1/2 частку у цьому домоволодінні, просила визнати домоволодіння, що знаходиться по вулиці Степовій, 38 в місті Яготині Київської області, об'єктом її з відповідачем спільної сумісної власності і визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння та стягнути судові витрати.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку та стягнення компенсації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги, визнати домоволодіння обєктом спільної з відповідачем сумісної власності і визнати право власності на Ѕ частину домоволодіння.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 квітня 2003 року за ОСОБА_3 визнано право власності на недобудований будинок готовністю 47,8%, який знаходиться по провулку Степовому, 38 в місті Яготині Київської області та на будівельні матеріали.

Сторони уклали шлюб 28 січня 2005 року.

З технічного паспорту на будинок та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що даний будинок належить ОСОБА_3

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Згідно з висновком №6 судової будівельно-технічного дослідження від 19 листопада 2010 року, вартість домоволодіння та господарських споруд, належних ОСОБА_3, станом на березень 2004 року становила 84795 грн. Вартість даного домоволодіння станом на вересень 2010 року становить 384205 грн. У період від 2004 -2006 років були проведені будівельно-монтажні роботи по добудові житлового будинку.

Відповідно висновку №20 від 25 лютого 2011 року додаткового судово -експертного будівельно-технічного дослідження видно, що дійсна вартість будівельних матеріалів, вказаних у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 квітня 2003 року, які знаходилися на будівельному майданчику біля будинку №38 по провулку Степовому, 38 в місті Яготин (з урахуванням їх зносу на той час) становила біля 31107 грн.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що дійсно після розлучення з першою дружиною у 2003 році на праві власності за відповідачем визнано недобудований будинок з господарськими будівлями готовністю 47,8%. Шлюб сторони уклали у 2005 році. Сторони не заперечували того факту, що почали проживати спільно з 2004 року, а тому даний факт відповідно до ст.61 ЦПК України доведенню не підлягав. Сторони також підтвердили, що завершення будівництва будинку завершилося і він був введений у експлуатацію в 2006 році.

Разом з тим, в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження пояснень позивачки, що виключно за її кошти було здійснено будівництво будинку, оскільки вона працювала та отримувала доходи, а відповідач не працював.

Як видно з наведених вище матеріалів справи, відповідач у період від 2004 до 2010 років також працював з невеликими перервами та отримував дохід. Про те, що будівництво будинку проводили знайомі та друзі відповідача безоплатно, у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім того, на будівництво даного будинку були використані матеріали, залишені відповідачу після розподілу майна з першою дружиною і вартість яких складала 31107 грн. Позивачкою не надано жодного письмового доказу того, що саме вона купувала для будівництва будинку, за які роботи вона платила, скільки та кому. Також, позивачка не вказала, які саме роботи виконувала саме вона у будівництві будинку.

Як вірно вказав суд, не можуть слугувати доказами по справі твердження позивачки, що вона оплатила борги відповідача у сумі 18000 грн., так як дана сума боргу в матеріалах справи нічим не підтверджена.

З довідок, виданих відділом Державної виконавчої служби, вбачається, що саме відповідач є тією особою, яка погасила свої боргові зобов'язання.

Як видно із зазначеної вище постанови Пленуму ВСУ майно, належне відповідачу, не відноситься до спільного сумісного майна подружжя. З матеріалів експертного дослідження №6 вбачається, що вартість домоволодіння збільшилась на 149680 грн. Однак, як видно з пояснень сторін та свідків, на будівництво будинку було витрачено будівельні матеріали, належні відповідачу до початку спільного проживання з позивачкою.

З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав вважати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя, а відповідно суд не мав підстав вважати, що позивачка має право власності на 1/2 частину домоволодіння.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Олійник В.І.

ОСОБА_9