КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-1539/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Непши О.І.,

при секретарі - Піроженко А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів на утримання дитини,

встановив:

20 квітня 2011 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4 201, 30 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 17 756, 31 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17 грудня 2008 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина стягнуті аліменти у розмірі 213 грн. щомісячно, на виконання рішення виданий виконавчий лист. Внаслідок часткової сплати відповідачем суми аліментів станом на 20 квітня 2011 року утворилася заборгованість по атіментах, яка складає 4 201, 30 37 грн. Через це позивачка нарахувала відповідачу пеню, виходячи з 1 % за кожний день прострочення від суми заборгованості, яка склала 17 756. 31 грн.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, обставини, які викладені у позові, підтвердила. Пояснила, що у 2011 році позивач взагалі не сплачував аліменти, в 2010 році сплачував їх лише частково. Позивачці невідомо, чи працює позивач, вона припускає, що позивача утримує його мати.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, тільки на суму заборгованості по аліментах, в частині стягнення з нього пені просив у позові відмовити. Суду пояснив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, перебуває у пошуках роботи; у 2008-2009 роках перебував на обліку у центрі зайнятості, проте допомогу по безробіттю не одержував; перебуває на утриманні матері, яка працює і одержує пенсію; аліменти сплачує лише тоді, коли сам отримує доход від тимчасових заробітків; близько одного разу на два місяці купує дитині речі, інколи бере дитину на вихідні до себе додому. Більшу допомогу поки надавати не в змозі через вкрай скрутне матеріальне становище, що і потягло виникнення заборгованості.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

12 січня 2009 року Корабельним районним судом м.Миколаєва виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина у розмірі 213 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

З розрахунків заборгованості по аліментах, виконаних державним виконавцем, слідує, що станом на 01 березня 2011 року заборгованість відповідача по аліментах за період з листопада 2008 року по лютий 2011 року складає 4 201, 30 грн. Відповідачем аліменти сплачені частково у розмірі 1 713, 00 грн. (а.с. 15). Протягом 2011 року відповідач аліменти не сплачував (а.с.12).

Заслухавши пояснення позивачки і відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд приходить до таких висновків.

Як визначає ч.І ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Виходячи зі змісту вказаної норми, закон пов`язує можливість стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, якщо заборгованість виникла виключно внаслідок винних, і більш того, на думку суду, умисних дій платника аліментів, про що можуть свідчити часті зміни місця проживання чи роботи, укриття доходів та їх джерел, приховування майна тощо.

В той же час відповідач, чого не заперечувала і сама позивачка, хоча й нерегулярно, надає їй кошти на утримання сина; більше того крім сплати аліментів, влітку 2010 року, як пояснювала позивачка, надав кошти у розмірі 130 грн. для придбання самокату, в лютому 2011 року на день народження дитини надав позивачці 300 грн.

Зазначене свідчить, що відповідач хоча й частково, але добровільно виконує рішення суду, і в жодному випадку не ухиляється від утримання дитини.

За викладених обставин суд вважає, що позивачкою не доведено, що заборгованість по аліментах виникла саме внаслідок винних (умисних) дій відповідача, відтак вимоги про стягнення неустойки (пені) слід визнати безпідставними, а позов залишити без задоволення.

Так само слід визнати необгрунтованими вимоги позову в частині стягнення заборгованості за аліментами, тому що згідно із ч.2 ст.194 СК України аліменти мають бути сплачені за весь минулий час, лише якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном. Втім таких обставин у справі не встановлено, а вже наявна заборгованість має стягуватися органами державної виконавчої служби, а не на підставі судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат суд зауважує таке. Позивач ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України звільнена від оплати судового збору за позовами, що випливають із стягнення аліментів, тому при відмові у позові такі витрати залишаються на рахунок держави. Разом з тим, відповідно до п.4 ч.З ст.81, ст.88 ЦПК України після розгляду справи, предметом якої є стягнення аліментів, з позивача у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258, в доход держави належить стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сума яких складає 120 грн.

Керуючись ст.ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів на утримання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 29 серпня 2011 року.

Суддя: О.І.Непша