АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 21 (I) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді Турік В.П.

Суддів Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.

При секретарі Алісовій Т.С.

За участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 від 08 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус 2-ої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним, повернення сторін у первісне положення та про визнання права власності на квартиру та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою та про виселення,

В с т а н о в и л а:

15.05.07 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 третя особа - державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що йому на праві власності належала АДРЕСА_1.

Він тривалий час зловживав спиртним напоями, не працював, гроші позичав та тратив їх на придбання спиртних напоїв. У січні 2006 року він познайомився із сім*єю ОСОБА_4, яка займалася оптово-рознічною торгівлею, де він став виконувати нерегулярну роботу різноробочого, за що йому сплачувала ОСОБА_4 10 грн. за день, або ж надавала деякі продукти та спиртні напої. Довівши таким чином його до запійного стану та коли він не міг керувати своїми вчинками, ОСОБА_4 зі своїм чоловіком в обмін на обіцянки його утримання в частині забезпечення спиртними напоями, запропонувала йому учинити відчуження його квартири шляхом дарування.

Він погодився, та договір було укладено у Другій Криворізькій державній нотаріальній конторі. Натомість йому ОСОБА_4 пообіцяла придбати будинок у сільській місцевості. Після виходу із запійного стану він звернувся до БТІ та дізнався, що його квартира належить відповідно договору дарування ОСОБА_4 Просив суд визнати договір дарування вказаної квартири недійсним, стягнути з відповідача судові витрати та витрати на ІТЗ.

21.11.2008 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування квартирою та про виселення, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4, не бажаючи повертати йому квартиру поселила в спірну квартиру відповідачів, які викинули його меблі, речі з квартири, та він залишився зовсім без майна. У змінених позовних вимогах просив визнати договір дарування квартири недійсним, привести сторони в первісне положення і визнати за ним право власності на зазначену квартиру, стягнути з ОСОБА_4 судовий збір 67,28 грн. та витрати на ІТЗ 30 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 08 листопада 2010 року позов задоволено.

Визнано договір дарування кв.№62 буд.№7 по бульвару М.Василевського у м. Кривому Розі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою 04.10.2006 року, недійсним.

Приведено сторони в договорі дарування АДРЕСА_2, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідченому 04.10.2006 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою у попередній стан.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір 67,28 грн. та на ІТЗ 30 грн.

Усунено перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою № 62 у буд. № 7 по бульвару М.Василевського у м. Кривому Розі.

Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із АДРЕСА_4.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову в позові. Вважає рішення необґрунтованим та незаконним, а саме, що суд безпідставно не задовольнив її клопотання та не призначив повторну судову-психіатричну експертизу, чим порушено її право, передбачене ст.ст.27,60 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 належала АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.02.1999 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р.№1-1241 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в реєстрову книгу 113П, стор.135, запис 135 12.03.1999 року та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.1995 року Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням Ж № 1102 від 17 липня 1995 року та зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстрову книгу 113П-135-135 (а.с.14-16).

04.06.2006 року ОСОБА_2 вказану квартиру подарував ОСОБА_4

Договір було посвідчено 04.10.2006 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-5614.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2007 року на квартиру АДРЕСА_6 було накладено арешт, після чого відповідач ОСОБА_4 поселила в спірну квартиру ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи за №52 від 30.03.2009 року Комунального закладу Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні встановлено, що ОСОБА_2 страждає хронічним стійким психічним розладом у формі органічного ураження головного мозку складного ґенеза (церебросклероз, наслідки багатократних травм головного мозку, хронічна алкогольна інтоксикація, гіпертонічна хвороба) з вираженими змінами психіки, та за своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_2 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. В період часу, а саме 04.10.2006 року ОСОБА_2 не розумів значення своїх дій і не керував ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи договір дарування квартири недійсним, суд першої інстанції виходив із висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно якої ОСОБА_2 на час вчинення договору дарування квартири, а саме: 04.10.2006 року не розумів значення своїх дій і не керував ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті- за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Аналогічні роз*яснення містить також п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно якого правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особи не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Як встановлено в апеляційному суді, ОСОБА_2 не визнаний судом недієздатним.

Однак, відповідно висновку судово-психіатричної експертизи на час вчинення правочину-дарування квартири 04.10.2006 року ОСОБА_2 не розумів значення своїх дій і не керував ними, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання договору дарування ОСОБА_2 АДРЕСА_7 недійсним.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про задоволення вимог про застосування наслідків недійсності правочину, оскільки такі висновки відповідають вимогам ч.1 ст.216 ЦК України відповідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов*язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов*язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано , за цінами, які існують на момент відшкодування.

Доводи відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, що судово-психіатрична експертиза ґрунтується на висновках, які необґрунтовані і викликають сумнів в їх правильності, та суд безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судово-психіатрична експертиза від 30.03.2009 року за № 52 була проведена за її ж клопотанням та підстав, які б викликали сумнів правильності висновку цієї експертизи, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвалене рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 від 08 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді