Ковпаківський районний суд м.Суми
справа № 1806/2-635/11
РІШЕННЯ

іменем України

29 липня 2011 року Ковпаківський районний суд м. Сум в особі судді Князєва В.Б., при секретарі Кучерявій Т.А., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колективного торгівельно-виробничого підприємства «Сумириба» про стягнення вартості частини майна, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона, є учасником колективного торгівельно-виробничого підприємства «Сумириба», яке створено внаслідок викупу державного майна цілісного майнового комплексу орендованого підприємства організацією орендарів орендного обласного торгівельно-виробничого підприємства по переробці та реалізації рибних товарів за рахунок власних коштів і приватизаційних сертифікатів 15 березня 1994 року. Позивач працювала на підприємстві до 31 липня 2007 року, приймала участь у викупі державної частки майна орендованого підприємства «Сумириба» і його реорганізації в колективне підприємство. Листом від 15.06.2009 року вона звернулась до відповідача з заявою, в якій просила повідомити розмір їй частки в майні КТВП «Сумириба». Відповідач листом № 99 від 10.07.2009 р. повідомив, що розмір її внеску складає 12 385,02 грн. 24.11.2009 р. вона попросила відповідача надати для ознайомлення підтверджувальні документи та розрахунки з обґрунтуванням розміру частки в майні підприємства. У відповідь отримала від відповідача лист № 138 від 14.12.2009 р. з зазначенням, що на даний час розрахунки розподілу дивідендів проводяться. В додаток до вказаного листа, відповідач 03.02.2010 р. повідомив, що вартість її вкладу станом на 01.01.2010 року складає 14 055,07 грн. З вказаним розміром, зазаначає позивачка, вона не може погодитись оскільки вона звільнилась з підприємства 31 липня 2007 року і відповідно до п. 11 Установчого договору КТВП «Сумириба», затвердженого загальними зборами організації орендарів торгово-виробничого підприємства «Сумириба» ( протокол № 1 від 15.03.1994 р.), власники, що припинили свою трудову діяльність можуть одержати кошти з свого особистого рахунку по закінченню перших 2-х років з дня реєстрації КП. Протоколом № 2 від 15.03.1994 р. загальних зборів власників КП «Сумириба» затверджено положення «Про порядок викупу і розподілу вкладу звільненого працівника-засновника КП «Сумириба», відповідно до якого працівник, який припинив свої трудові відносини з підприємством згідно законодавства має право на одержання вартості визначеного вкладу в термін, визначений установчим договором і законодавством з дня подачі заяви про звільнення. Тому позивачка вважає, що оскільки її звільнення з підприємства відбулось 31.07.2007 р., то вона має право на здійснення розрахунку частки майна на підставі фінансового звіту субєкта малого підприємництва (форма № 1-м) станом на 31.12.2007 р., згідно з яким власний капітал підприємства дорівнює 23 153,8 тис. грн. За підрахунками позивачки в статутному фонді КТВП «Сумириба» вклад складає 10 989 грн., частка позивачки за її підрахунками при виході з підприємства складає 41 807 грн., виходячи з наступного розрахунку: 22 560,8 тис. грн. (власний капітал без урахування статутного фонду) / 593,0 тис. грн. (статутний фонд) * 10,989 тис. грн. (розмір її грошового внеску). Враховуючи вищевикладене, позивачка просить стягнути з колективного торгівельно-виробничого підприємства «Сумириба» на її користь вартість частини її майна у розмірі 41 807,00 грн., а також понесені судові витрати.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що на час виникнення спірних правовідносин між колишнім працівником - ОСОБА_1. Л.А. та КТВП «Сумириба» були чинними Закони України «Про підприємства в Україні» та Закон України «Про власність», якими регулювались спірні правовідносини, у тому числі стосовно участі у викупу державного майна - цілісного майнового комплексу. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про підприємства в Україні» відносини повязані з підприємствами в Україні, регулюються вказаним законом та іншими, до яких зокрема відноситься Закон України «Про власність». Статтею 9 Закону України «Про підприємства в Україні» передбачалось, що колективні підприємства діють на підставі Статуту. Статутом КТВП «Сумириба» не передбачалось і не передбачено право колишніх працівників на отримання частки у майні колективного підприємства. Право на отримання частки майна передбачалось і передбачається чинним законодавством не для всіх працівників і не для всіх учасників підприємств, а тільки для окремих їх видів, там, де це спеціально передбачено законодавством України, зокрема, таке право надано законом учасникам товариств з обмеженою відповідальністю. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про власність», субєктом права колективної власності є колективне підприємство, а не члени його колективу. Виникає це право у юридичної особи, у даному випадку КТВП «Сумириба» відповідно до ст. 21 Закону України «Про власність» на підставі передачі державних підприємств в оренду, компетенції вищих органів управління колективного підприємства. Згідно Статуту саме вони визначають розмір вкладу та порядок нарахувань. Тому у задоволенні позову просять відмовити за необґрунтованістю.

Суд, вислухавши доводи сторін, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача з 03.10.1986 р. по 31.07.2007 р. (а. с. 6). та є учасником колективного торгівельно-виробничого підприємства «Сумириба», яке створено внаслідок викупу державного майна цілісного майнового комплексу орендованого підприємства організацією орендарів орендного обласного торгівельно-виробничого підприємства по переробці та реалізації рибних товарів за рахунок власних коштів і приватизаційних сертифікатів, що підтверджується фотокопією установчого договору від 25.03.1994 р. (а.с. 13-14).

На час виникнення спірних правовідносин між колишнім працівником - ОСОБА_1 та КТВП «Сумириба» були чинними Закони України «Про підприємства в Україні» та Закон України «Про власність», якими регулювались спірні правовідносини, у тому числі стосовно участі у викупу державного майна - цілісного майнового комплексу.

Статтею 9 Закону України «Про підприємства в Україні» передбачалось, що колективні підприємства діють на підставі Статуту.

Як вбачається зі статуту КТВП «Сумириба», затвердженого Головою загальних зборів уповноважених представників КТВП «Сумириба» 08.10.2005 р., відповідач по даній справі є колективним торгівельно-виробничим підприємством та ним не передбачалось і не передбачено право колишніх працівників на отримання частки у майні колективного підприємства (а.с. 7-12).

Частина 2 ст. 148 ЦК України, на яку посилаєтсья позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог передбачає, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, однак відповідач є не товариством з обмеженою відповідальністю, а колективним торгівельно-виробничим підприємством, субєктом права якого є колективне підприємство, а не члени його колективу (відповідно до ст. 20 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задовленні позову ОСОБА_1 необхідно вимовити за необґгрунтованістю вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 9 Закону України «Про підприємства в Україні», ст. ст. 20, 21 Закону України «Про власність», ч. 2 ст. 148 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 62, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Колективного торгівельно-виробничого підприємства «Сумириба» про стягнення вартості частини майна відмовити повністю за необґрунтованістю вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Князєв