Справа № 2-498/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2011 року року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гребенюк В.В.,

при секретарі - Литовченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення незаконно одержаних коштів та відсотків за користування ними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом відповідач), про стягнення незаконно одержаних коштів та відсотків за користування ними.

Зазначив, що у квітні 2008 року позивач та відповідач домовилися щодо придбання позивачем у відповідача земельної ділянки, площею 0,023 Га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Покровська, 9-А.

Вказана земельна ділянка належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ 137185 від 23.04.2002 року.

Позивач та відповідач визначили майбутню ціну земельної ділянки, яка станом на 10.04.2008 року 150 000 дол. США, що за офіційним курсом долара США, встановлена НБУ станом на 10.07.2010 року становить 1 185 000 грн.

На виконання досягнутої домовленості щодо купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 0235 Га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Покровська, 9-А, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, про що відповідачем було видано розписку. Проте, отримавши грошові кошти відповідач відмовився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. При цьому, позивач, як покупець повністю виконав зобовязання за договором купівлі-продажу. Отже, починаючи з 10 квітня 2008 року відповідач безпідставно утримує у себе вищезазначені грошові кошти.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1 483 620 грн., безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами в розмірі 469 836 грн. 58 коп. Всього на загальну суму 1 953 456 грн. 58 коп.

В подальшому, представником позивача, неодноразово збільшувався розмір позовних вимог, так до судового засідання 17.08.2010 року було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 529 835 гривень та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами розмірі 613 903 гривні 36 коп. (а.с. 17-19), заявою про збільшення розміру позовних вимог від 05.10.2010 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 548 700 гривень та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами розмірі 319 452 гривні 30 коп. (а.с. 70-71), заявою про збільшення розміру позовних вимог досудового засідання 15.02.2011 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 635 300 гривень та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами розмірі 352 799 гривень 02 коп. (а.с. 122), які направлялись зі зворотними повідомленнями відповідачу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання призначене на 14.03.2011 року не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Раніше, в судових засіданнях, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2010 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення незаконно одержаних коштів та відсотків за користування ними було відкрито та призначено попереднє судове засідання на 17.08.2010 року (а.с. 15). 16.09.2010 року вищезазначену справу було призначено до розгляду в судове засідання на 05.10.2010 року (а.с. 55), в дане судове засідання зявився представник відповідача - ОСОБА_3, після судового засідання розписалась в розписці про повідомлення наступної дату судового засідання на 21.10.2010 року о 12 год. 00 хв. (а.с. 56), крім цього 06.10.2010 року подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, а також отримала копію звукозапису засідань, які відбувались за відсутності відповідача та її, як представника, про що свідчить розписка, що з матеріалами справи ознайомлена, копію диска отримала (а.с. 77, 120).

Відповідно до ч. 1 статті 191 цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд може відкласти розгляд справи у випадках, встановлених цим Кодексом, а також у разі неможливості розгляду справи у зв'язку з необхідністю заміни відведеного судді або залучення до участі в справі інших осіб. З метою дотримання прав осіб, які беруть участь у розгляді справи, передбачених статтею 27 ЦПК України, Подільський районний суд міста Києва відклав розгляд справи, призначивши наступне судове засідання на 21.10.2010 року, про що ознайомив під розписку представників позивача та відповідача (а.с. 73).

21.10.2010 року представник відповідача зявилась до суду до початку судового засідання та подала до канцелярії суду заяви про проведення експертиз (а.с. 78, 79), однак в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, хоча була повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, про що свідчить особистий підпис в розписці, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності представника.

Клопотання, подані представником відповідача ОСОБА_3 мотивовані тим, що у позовній заяві позивач посилається на факт передачі грошових коштів ОСОБА_2 у розмірі 150 000 доларів США, про що начебто відповідачеві було надано розписку від 10 квітня 2010 року. Факт існування розписки є єдиним доказом у зазначеній справі, що може підтвердити факт передачі-отримання грошових коштів. Оскільки це є єдиним доказом у справі, адвокат ОСОБА_3 вважає, що в даному судовому процесі потрібно впевнитись у дійсності даного доказу та визначити її автора шляхом проведення судово-лінгвістичної та почеркознавчої експертизи. Заявляючи клопотання про проведення судово-лінгвістичної та почеркознавчої експертизи, представник відповідача ОСОБА_3 не зявилася в судове засідання та не підтримала подані нею клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні заяви про проведення судово-лінгвістичної та почеркознавчої експертизи, в порядку статті 168 ЦПК України, Подільський районний суд міста Києва ухвалив відкласти розгляд справи у звязку із необхідністю виклику у судове засідання відповідача ОСОБА_2 для надання зразків почерку, необхідних для проведення почеркознавчої та судово-лінгвістичної експертизи, а також для надання відповідачем або його представником вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_2

Після визнання судом явки відповідача обовязковою, в призначенні судові засідання 03.11.2010 року, 17.11.2010 року, 25.01.2011 року, 15.02.2011 року, 14.03.2011 року (а.с. 82, 87, 93, 105, 115, 128) відповідач не зявився, участь свого представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, про що свідчить особистий підпис представника та відповідача в повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с. 86, 92-93, 95, 104, 106 - 107, 117, 119).

В судовому засіданні 25.01.2011 року на обговорення сторін судом поставлено заявлене представником відповідача питання про призначення почеркознавчої та судово-лінгвістичної експертиз, представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечувала, посилаючись на те, що відповідач по справі умисно ухиляється від надання зразків почерку, необхідних для проведення почеркознавчої та судово-лінгвістичної експертиз, заявлених його ж представником. Також, вказала на той факт, що 08.12.2010 року було проведено експертне дослідження.

Ухвалою суду в клопотанні представника відповідача про призначення почеркознавчої та судово-лінгвістичної експертиз було відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків та всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав.

У квітні 2008 року позивач та відповідач домовилися щодо придбання позивачем у відповідача земельної ділянки, площею 0, 0235 Га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Покровська, 9-А.

Вказана земельна ділянка належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ 137185 від 23.04.2002 року (а.с. 9).

Позивач та відповідач визначили майбутню ціну земельної ділянки, яка станом на 10.04.2008 року 150 000 доларів США, що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ становив 1 185 000 грн.

На виконання досягнутої домовленості щодо купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 0235 Га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Покровська, 9-А, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, про що відповідачем було видано розписку (а.с. 10).

Безпосередньо зі змісту вказаної розписки від 10.04.2008 року вбачається, що відповідач по справі отримав грошові кошти в сумі 150 000 доларів США в рахунок оплати за земельну ділянку по вул. Покровська, 9-А в м. Києві від позивача.

Враховуючи необхідність дотримання нотаріальної форми правочинну, позивач та відповідач домовилися щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Однак отримавши грошові кошти у розмірі 150 000 дол. США відповідач почав ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Починаючи з 10.04.2008 року відповідач безпідставно утримує у себе грошові кошти у розмірі 150 000 дол. США.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачем підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів, а також показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 123, 124).

Позивачем по справі здійснювались заходи, щодо повернення належних йому грошових коштів, отриманих відповідачем без достатньої правової підстави, що підтверджується вимогою та поштовим відправленням (а.с. 50-51).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2009 року (а.с. 28-31), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2009 року (а.с. 25-27), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, визнано дійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, укладений 10 квітня 2008 року та визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0, 0235 Га, яка знаходиться по вул. Покровській, 9-А в м. Києві. Ухвалою Верховного суду України від 19 травня 2010 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2009 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2009 року скасовано, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним (а.с. 67-69). Даною ухвалою Верховного суду України було встановлено, що судами першої та апеляційної інстанції правильно встановлені обставини справи, але неправильно застосовані норми матеріального права.

Так, встановленими обставинами при розгляді даної справи є те, що у квітні 2008 року сторони проводили переговори щодо купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 0235 Га, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Покровська, 9-А, належної відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки сторони звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, яка на підставі наданих ОСОБА_2 правовстановлюючих документів, підготувала відповідний проект договору купівлі-продажу. Сторонами були погоджені деякі умови договору, дата та час підписання договору повинні були визначитися сторонами.

10.04.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов продажу зазначеної земельної ділянки. На виконання досягнутої домовленості 10.04.2008 року, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав в рахунок оплати за земельну ділянку по вул. Покровська, 9-А в м. Києві гроші в розмірі 150 000 доларів США. В подальшому відповідач став ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені рішення судів, суд приходить до висновку про наявність зобовязань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, передбачених ст. ст. 1212, 1214 цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). При цьому, ч. 2 ст. 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки, в даному випадку має місце користування чужими грошовими коштами, проте розмір процентів прямо не встановлений договором або іншим актом цивільного законодавства, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин, аналогію закону у відповідності до ст. 8 ЦК України, тобто норми, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, сума коштів, зазначена у розписці, 150 000 (сто пятдесят тисяч) доларів США, яка безпідставно утримується відповідачем, має бути повернута у гривнях за офіційним курсом НБУ, який становив 7, 9 грн. за 1 долар США, що в еквіваленті становить - 1 185 000 грн. (один мільйон сто вісімдесят пять тисяч) гривень.

За таких обставин, на основі повно та всебічно зясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 185 000 гривень, безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 450 300 гривень, проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами розмірі 352 799 гривень 02 коп. Всього на загальну суму 1 988 099 гривень.

Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1 700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 533, 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 27, 88, 168, 191, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення незаконно одержаних коштів та відсотків за користування ним задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 185 000 (один мільйон сто вісімдесят пять тисяч) гривень, безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 450 300 (чотириста пятдесят тисяч триста) гривень, проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами розмірі 352 799 (триста пятдесят дві тисячі сімсот девяносто девять) гривень 02 коп. Всього на загальну суму 1 988 099 (один мільйон девятсот вісімдесят вісім тисяч девяносто девять) гривень;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень державного мита та 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи;

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Гребенюк В. В.