Справа № 2018/2-4325/11/16
14 грудня 2011 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Колесник С.А.
при секретарі Хомінській Т.В.,
за участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Наукового Центру "Інститут метрології" про необгрунтовану відмову в прийомі на роботу, -
Позивач ОСОБА_1 27.10.2011р. звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати відповідача Національний Науковий Центр «Інститут метрології`укласти з ним з 03.05.2011 року строковий трудовий договір (контракт) строком на п`ять років, для чого ввести вакансію наукового співробітника в лабораторію НІЛ-13; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; компенсацію моральної шкоди в сумі 30 120,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. Він, ОСОБА_1 в 2006 році вийшов на пенсію за віком та продовжував працювати в Національному Науковому Центрі "Інститут метрології" на посаді наукового співробітника науково-дослідної лабораторії НІЛ-13. У квітні 2011 року він вирішив перейти з пенсії за віком на наукову пенсію, та, у відповідності до вимог Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність`звернувся у відділ кадрів відповідача з заявою про оформлення строкового трудового договору (контракту). У відділу кадрів прийняти його заяву відмовилися, посилаючись на те, що для оформлення контракту він повинен надати трудову книжку з відміткою про оформлення наукової пенсії, та було запропоновано надати заяву про звільнення за власним бажанням. Про вказане, він довів до відома наукових керівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_4 запевнив його, що він може звільнятися, так як проблем ні з роботою, ні з оформленням контракту не буде, на підставі чого він подав до відділу кадрів заяву про звільнення та був звільнений 29.04.2011р. 04.08.2011р. він отримав документи про оформлення наукової пенсії та 05.08.2011р. прибув до начальника відділу кадрів, який відмовив йому в оформленні контракту, посилаючись на те, що його посада скорочена. Про ситуацію, що склалася, він доповів ОСОБА_4 , який, поспілкувавшись з ОСОБА_5 , пообіцяв його працевлаштувати, а потім відмовив, посилаючись на відсутність фінансування.
Крім того, ОСОБА_1 посилався на те, що юридично він знаходиться в трудових відносинах з відповідачем, так як остаточний розрахунок з ним проведено не було, йому не було виплачено грошова допомога при звільненні, яка передбачена ч.19 ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». Також вказав, що йому було видано пропуск.
Неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в приниженні його гідності та ділової репутації, позбавлення можливості реалізації його професійних здібностей, що призвело до втрати нормальних життєвих стосунків, душевних страждань.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача - Національного Наукового Центру "Інститут метрології" Полубєдова Н.С., діюча на підставі довіреності від 26.07.2011р. (а.с.39), проти позову позивача ОСОБА_1 заперечувала у повному обсязі, посилаючись на наступне.
З приводу вимоги позивача зобов`язати ННЦ "Інститут метрології"" укласти строковий трудовий договір (контракт) з 03.05.2011р. строком на 5 років, вважав, що ця вимога не грунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з посади наукового співробітника НДЛ-13 НЦ-1 з 29.04.2011р. наказом ННЦ "Інститут метрології" від 26.04.2011р. №84-к за ст. 38 КЗпП України у зв"язку з виходом на пенсію на підставі його заяви, що свідчить про те, що ННЦ "Інститут метрології" не допустив порушення вимог чинного законодавства при його звільненні.
Відповідно до спільної службової записки від 09.06.2011р. № 1022 директора наукового центру НЦ-1 та начальника НДЛ-13 із штатного розпису були виключені наявні вакантні посади старшого наукового співробітника та наукового співробітника, про що виданий наказ від 14.06.2011р. № 228 "Щодо внесення змін до штатного розкладу НЦ-1 ННЦ "Інститут метрології".
Відповідно до ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність і штатний розпис. Тому працівники чи будь-які інші особи не мають права зобов`язувати господарюючого суб"єкта вводити чи виводи посади, тобто впливати на визначення штатного розпису та організаційної структури.
Не існує жодного нормативно-правового акту, яким би передбачався обов`язок підприємства приймати у подальшому на роботу наукових працівників, які звільнились для оформлення ними наукової пенсії. Не вказав позивач якими нормативними актами визначений обов`язок підприємства укладати контракти з науковими працівниками строком саме на п"ять років.
Позивач посилається на ч. 16 ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність", в якій зазначено, що пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умови звільнення з посади наукового і науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.
ОСОБА_1 працював в ННЦ "Інститут метрології" на посаді наукового співробітника за безстроковим трудовим договором. Кодекс законів про працю України не передбачає порядку переведення працівника з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір.
Із змісту ч. 17 ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" вбачається, що строковий трудовий договір (контракт) укладається при прийомі на роботу наукових працівників після призначення їм пенсії відповідно до цього Закону з ними. Тобто, лише у разі укладання трудового договору з науковим працівником після призначення йому пенсії, трудовий договір укладається у формі контракту. Враховуючи вказані правові норми та особисто подану позивачем заяву про звільнення, дії посадових осіб ННЦ "Інститут метрології" є законними.
В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на деякі факти спілкування із заступником генерального директора М.І. Кравченком, директором НЦ-2 ОСОБА_5 та ін. Посилання позивача на домовленості з заступником генерального директора ННЦ "Інститут метрології" ОСОБА_4 щодо подальшого працевлаштування не можна брати до уваги по причині, що такі домовленості носили, мабуть, деякою мірою, особистий (приватний) характер, а не офіційний, зважаючи, що питання прийому та звільнення працівників приймає генеральний директор або особа, що виконує його обов`язки. ОСОБА_4 не був такою посадовою особою у період, про який йдеться в позовній заяві (квітень-жовтень 2011 року). Тому вказані позивачем обставини не можуть свідчити про наявність фактичних трудових відносин з ННЦ "Інститут метрології" та про допущення працівника до роботи. Перепустка ОСОБА_1 на територію ННЦ "Інститут метрології"" також не свідчить про наявність фактичних трудових відносин. Позивач має перепустку для доступу на територію ННЦ "Інститут метрології" з метою відвідування бібліотеки та свого наукового керівника з метою завершення дисертаційної роботи.
Неможна погодитись з твердженням позивача про те, що він до цього часу юридично продовжує знаходитись в трудових відносинах з ННЦ "Інститут метрології"" в зв"язку з тим, що з ним не проведено остаточний розрахунок: йому не виплачена грошова допомога відповідно до ч. 16 ст. 24 ЗУ "Про наукову та науково-технічну діяльність". Проте, ні ст. 117 КЗпП України, ні ч. 16 ст. 24 ЗУ "Про наукову та науково-технічну діяльність", на які посилається позивач, вказане питання не регулюють. Крім того, грошова допомога, передбачена ч. 19 ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність", виплачується лише у разі виходу працівника на пенсію відповідно до цього Закону. Відповідна заява з підтверджуючою довідкою УПФУ в Ленінському районі м. Харкова надійшла від ОСОБА_1 14.10.2011 року. За таких підстав грошова допомога не входить до складу сум остаточного розрахунку в розумінні ст. 116 КЗпП України. До того ж із змісту позовної заяви неможна зробити однозначний висновок в чому саме позивач вбачає порушення його прав з боку ННЦ інститут метрології: чи у незаконному звільненні з 29.04.2011р., чи у відмові прийняти його на роботу та укласти контракт у серпні 2011 року?
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди вказав наступне.
Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось за його власною заявою та з дотриманням вимог чинного законодавства про працю, відсутні підстави для стягнення з ННЦ "Інститут метрології" середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди. До позовної заяви, яка надійшла до ННЦ "Інститут метрології" позивачем не додані відповідні розрахунки, на які є посилання в тексті позовної заяви, тому відповідач з об`єктивних причин позбавлений можливості надати свої доводи з приводу обрахованої позивачем ціни позову.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються пред`явлені позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.
Виходячи з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (далі КЗпП), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а по справам про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в Харківському державному науково-дослідному інституті метрології, який наказом №43 від 05.03.2004 року було перейменовано в Національний науковий центр «Інститут метрології», з 16.09.1968р. на посаді техніка, з 08.04.1969р. на посаді інженера, з 14.09.1972р. на посаді молодшого наукового співробітника, з 01.02.1989 року на посаді наукового співробітника.
26.04.2011р. позивач ОСОБА_1 подав на ім`я в.о. генерального директора ННЦ «Інститут метрології`Аверіна А.Б. заяву, якою просив звільнити його 29.04.2011р. за власним бажанням в зв`язку з оформленням наукової пенсії (а.с.43).
Наказом №84-к від 26.04.2011р. ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст..38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою позивача та копією наказу № 84-4 від 26.04.2011р. (а.с.7-8,44).
З наказом № 84-к від 26.04.2011р. ОСОБА_1 ознайомлений 29.04.2011р., що підтверджується його підписом (а.с.44 зворотній бік).
Вищевказаний наказ позивачем не оскаржується.
У відповідності до ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що при звільненні з позивачем було проведено остаточний розрахунок і виплачено компенсацію за невикористану відпустку (а.с.28,44).
Наказом т.в.о. генерального директора Національного наукового центру «Інститут метрології`від 14.6.2011р. №228 «Щодо внесення змін до штатного розкладу НЦ-1 ННЦ «Інститут метрології», у зв`язку з виробничою необхідністю, а також на підставі службової записки т.в.о. директора наукового центру термометрії та оптико-фізичних вимірювань (НЦ-1) ОСОБА_6 від 09.06.2011р. №1022, внесені зміни до штатного розкладу наукового центру термометрії та оптико-фізичних вимірювань (НЦ-1), виведено з 01.06.2011р. з науково-дослідної лабораторії лазерної радіометрії вимірювань в волокно-оптичних телекомунікаційних і лазерних системах (НДЛ-13) посади: наукового співробітника 1 од. та старшого науково співробітника 1 од. (а.с.50).
Суд зазначає, що відповідно до статті 64 Господарського кодексу України одним із прав підприємства є його право визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис. Тобто, лише власнику чи уповноваженому ним органу належить право визначати штат і чисельність працівників.
При розгляді цього спору судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ніякої письмової угоди між позивачем та підприємством щодо прийняття його на роботу за строковим трудовим договором (контрактом) не укладалось. При цьому Національний науковий центр «Інститут метрології`не має перед позивачем визначеного чинним законодавством обов`язку щодо укладання строкового трудового договору (контракту). Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у прийнятті на роботу позивача.
Згідно ч.16 ст.24 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність`пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.
У відповідності до ч.19 ст.24 вищевказаного Закону, при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті ( 257-2004-п ), затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків - 12,5 року; для жінок - 10 років.
14.10.2011р. позивач подав до ННЦ «Інститут метрології`заяву про виплату грошової допомоги у відповідності до ч.19 ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»(а.с.45).
З довідки Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Харкова від 20.10.2011р. №1617 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ Ленінського району міста Харкова та є пенсіонером за віком (по Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», пенсія призначена з 05.05.2011р. довічно (а.с.46).
Наказом генерального директора ННЦ «Інститут метрології`від 31.10.2011р. №455, наказано виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі шести місячних окладів згідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про оплату праці»(а.с.47,48).
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що вищевказана грошова допомога не входить до складу сум остаточного розрахунку в розумінні ст. 116 КЗпП України, на підставі чого суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, який закріплено у статті 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Не відповідало б змісту ст. 237-1 КЗпП України стягнення з власника моральної шкоди лише на підставі заяви про наявність такої шкоди, якщо немає доказів наявності обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП України.
Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову про необґрунтовану відмову в прийомі на роботу, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення з відповідача моральної шкоди безпідставними.
Відповідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.10,11,60,88, 212-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного Наукового Центру "Інститут метрології" про необгрунтовану відмову в прийомі на роботу відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено судом 19 грудня 2011 року.

Суддя-