№ 2-359/11
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2011 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцкой Н.В.

розглянувши в відкритому судовому засідання в сел. Шевченкове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу по договору позики і моральної шкоди.

в с т а н о в и в:

Позивач 22.07.2011 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу по договору позики з ОСОБА_2 280 гривень, з ОСОБА_3 580 грн., також позивач просив стягнути вказаний борг з врахуванням індексу інфляції, 3% річних, моральну шкоду в розмірі 100 гривень з кожного і судові витрати.

12.08.2011 року позивач уточнив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідачів лише суму боргу з урахуванням трьох процентів річних і моральну шкоду.

В обґрунтування позову пояснив, що 17.12.2009 року відповідачі позичили у нього в борг гроші і зобовязалися повернути кошти згідно розписок до 20 січня 2010 року, про що вони власноручно написали письмові розписки.

Оскільки, відповідачі не повернули суму боргу в зазначений строк і відмовляються повертати, позивач просить суд стягнути з них суму боргу.

Відповідачі проти позову заперечують і вказують, що вони дійсно мають борг перед позивачем на дану суму грошей за продукти харчування які вони в нього брали, а грошей вони в позивача згідно розписки не брали, також просять суд не приймати їх розписки до уваги, так як вони ніким не завірені. В даний час вони знаходяться в скрутному матеріальному становищі.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши сторони свідків вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно наданих позивачем суду письмових розписок: відповідачі 17.12.2009 року взяли позику в позивача по справі в грошовому вигляді, в розмірі 580 і 280 гривень, з зобовязанням повернути борг позивачу до 20.01.2010 року. (а.с.7-8).

Із вищевикладеного суд вбачає, що між сторонами виникли правовідносини по договору позики. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, позивач надав суду простий письмовий договір позики укладений в письмовій формі, на підтвердження якого може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання грошової суми.

Між сторонами був укладений письмовий договір позики, згідно якого відповідачі отримали від позивача гроші, але відповідачі по справі заперечують, про те, що від позивача вони отримували гроші і просять суд відмовити позивачу в позові посилаючись на безгрошовість договору.

Відповідно до ч.2 ст.59, ч.1 ст.60, ч .3 ст.10 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу свої вимог, або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Посилання відповідачів на безгрошовість договору, суд не сприймає до уваги, так як відповідачі вказують, що саме вони писали письмові розписки і в даних розписках їх підписи.

Договір позики був укладений в простій письмовій формі, згідно законодавства. Підстав для визнання даного договору недійсним по тим обставинам як вказують позивачі, що даний договір - розписка нотаріально не була посвідчена, суд також не бере до уваги, так як відповідно до п.3 Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 року № 15 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними вказано, що для визнання угод недійсними які укладені у простій письмовій формі є підставою визнання їх недійсними лише тоді коли це прямо передбачено правовою нормою, що регулює даний вид угод. З підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, куплі продажу, міни і так далі.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В суді позивач наполягав тільки про стягнення з відповідачів суми боргу з урахування трьох процентів річних за весь час прострочення повернення боргу і моральної шкоди.

Сума боргу ОСОБА_2 280 гривень, три проценти річних з лютого 2010 року на час винесення рішення суду, складає 12,6 гривень, всього 292,6 гривень.

Сума боргу ОСОБА_3 580 гривень, три проценти річних з лютого 2010 року на час винесення рішення суду, складає 26 гривень, всього 606 гривень.

Тому суд вважає дану суму боргу необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди необхідно відмовити з тих підстав, що сторони перебували в договірних правовідносинах, характер яких за законом не передбачає відшкодування моральної шкоди .

Також з відповідачів на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України необхідно стягнути судові витрати в розмірі 171 гривену, сплачені позивачем при подачі позову до суду. Стягнення судових витрат проводити не в солідарному порядку, а окремо з кожного відповідача пропорційно задоволених вимог, так як забовязання по договору позики витікають з окремих письмових договорів між сторонами по справі.

Керуючись ст.10,11,13,27,212,214-215 ЦПК України

ст. 625, 1046-1051 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 292,6 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 85,5 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 606 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 85,5 гривень.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідачыв на користь позивача моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Стеганцов