Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа 2-4148/11 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Кругового О.О., при секретарі Шуліка Н.С., за участю позивача ОСОБА_1, її представника - адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, колективне підприємство Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю -

ВСТАН ОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначає, що після смерті ОСОБА_4, що помер 19.04.2011 року залишилася квартира АДРЕСА_1. З 1985 року померлий проживав однією родиною з її матірю ОСОБА_5. по вул. Іскрівська 9/69 м.Павлоград. У 1998 році придбав квартиру АДРЕСА_2 та дозволив нею користуватися. З 1999 року вона разом із своєю родиною переїхали до спірної квартири, на протязі всього часу дбали про неї, сплачували за комунальні послуги. Посилаючись на ст. 344 ЦК України вважає що набула право власності на зазначену квартиру, оскільки добросовісно заволоділа майном та відкрито їм користувалася та безперервно володіла більш ніж десять років. Просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на доводи приведені в позові і зазначені в судовому засіданні, просили визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодилася, заперечувала в їх задоволені посилаючись на письмові заперечення та доводи приведені в судовому засіданні, просила відмовити у задоволені позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов висновку що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Судом встановлено що власником квартири АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_6, який помер 19.04.2011 року(а.с.6-10).

Померлий з 1985 року проживав однією сімєю з ОСОБА_5, матірю позивача, за адресою вул. Іскрівська 9/69 м.Павлоград (а.с. 16).

Позивач разом із своєю сімєю проживає без реєстрації у спірній квартирі (а.с. 12), проводить ремонт, сплачує комунальні послуги, дбає про неї.

Вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більш ніж десять років, а тому набула право власності на зазначене нерухоме майно.

З даними доводами погодитися не можна.

Так ч.1 ст.344 ЦК України передбачає що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Як передбачено п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Ук-раїни правила ст.344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, зважаючи на те, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, право вимоги щодо застосування ч.1 ст.344 ЦК України про набувальну давність виникає з з 01 січня 2011 року.

Однак, вимоги позивача про визнання за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давність є незаконними, оскільки на спірні правовідносини, дія норми що передбачена ст. 344 ЦК України не поширюється, оскільки право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено як позивачем так і свідками, померлий надав свій дозвіл при житті користуватися своїм майном та висловлював свій намір в подальшому їм розпорядитися, а тому виникнення давності не може бути взагалі, оскільки користування майном відбувалося за волею власника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, колективне підприємство Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю - відмовити.

Запобіжний захід у вигляді арешту квартири АДРЕСА_3 та заборони зацікавленим особам вчиняти будь-які дії, щодо зазначеного майна вжитий ухвалою суду від 13.10.2011 року - скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги, а особи, які не були присутні при його оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О. Круговий