РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2011 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Вайсенштейн А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»(далі- банк) про розірвання договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2011 р. представник позивача звернувся до суду з позовом до банку про розірвання договору поруки від 24 жовтня 2007 року.

Позивач вказує на те, що 24 жовтня 2007 р. між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «Рік-Миколаїв» було укладено Договір кредиту № 05-562/07 про надання останньому кредиту у розмірі 120 000 грн. на придбання відповідного обладнання. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед Банком 24 жовтня 2007 р. укладено договір застави між Банком та ТОВ «Рік-Миколаїв», у відповідності до умов якого банк має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Також в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Але згодом зясувалося, що заставне майно не належало позичальнику і за рішенням суду право власності на нього було визнано за іншою особою. Таким чином, оскільки предмет застави, вартість якого перевищувала суму кредиту, бло втрачено, отже тягар відповідальності за неповернення кредиту буде в солідарному порядку нести і поручитель. Але, якщо б предмет застави було реалізовано, то кредитні кошти могли бути повернені за рахунок його вартості, а саме поручительство носило формальний характер. Оскільки внаслідок наведених подій збільшився об`єм відповідальності поручителя, договір поруки є припиненим з моменту настання обставин, які потягли за собою неможливість стягнення на предмет застави, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, що є підставою для розірвання договору поруки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив про його задоволення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в зв`язку з тим, що положення ст. 559 ЦК України як загальна норма на дані правовідносини сторін не поширюється. Крім того зазначив, що позивачу, як керівнику на той час ТОВ «Рік-Миколаїв», повинно було бути відомо про належність заставного майна іншій особі, отже він свідомо спровокував зазначені обставини.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ «ПУМБ»(в подальшому перейменовано у ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_3 24 жовтня 2007 року укладено договір поруки в забезпечення зобов`язань, що випливають з Кредитного договору, який був укладений між банком та ТОВ «Рік-Миколаїв»24 жовтня 2007 року у розмірі 120 000 грн. Також в забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між банком та ТОВ «Рік-Миколаїв»24.10.2007 року було укладено договір застави № 05-563/07 майнових прав та обладнання, що стане власністю заставодавця в майбутньому - колонки пальероздавальні шести пістолетні у кількості двох одиниць, оціночною вартістю 171 430 грн., що придбаються позичальником за Договром поставки № 27 від 09.10.2007 року з ПП ОСОБА_4 .

Зі змісту вказаного кредитного договору випливає, що позичальник зобов`язується використати кредит виключно для оплати вартості обладнання: колонки пальнероздавальні шести пістолетні у кількості двох одиниць. Умовами надання кредиту було укладення між банком та позичальником договору застави вказаного обладнання та договорів поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 В п.5.4. кредитного договору зазначено, що у разі втрати забезпечення боргових зобов`язань банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредитних коштів. Такі ж обов`язки ТОВ «Рік-Миколаїв`вказані і у п. 5.5.13 договору застави: або надати інше аналогічне майно у заставу, або виконати основне зобов`язання в повному обсязі. Таке в повіній мірі відповідає положенням ст. 8 ЗУ «Про заставу», ст.. 580 ЦК України щодо покладення ризику загибелі або втрати предмета застави на заставодавця.

Усі вищезазначені договори підписані ОСОБА_3 , який на той час був директором ТОВ «Рік-Миколаїв».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2011 року задоволено позов Кооперативу «Ремонтник`до Корабельного ВДВС, треті особи ТОВ «Рік-Миколаїв`та ПАТ «ПУМБ`в особі Миколаївської філії про виключення з акту опису й арешту майна двох пальнероздавальних шестирукавних колонок, вартістю 48000 грн. Судове рішення мотивоване тим, що рішенням суду визнано право власності Кооперативу «Ремонтник`на дві паливнороздавальні шести рукавні колонки, розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул.. Маячна, 1 , вартістю 48 000 грн. При цьому, в Постанові зазначено, що ТОВ «Рік-Миколаїв`та ПАТ «ПУМБ`в особі Миколаївської філії не підтверджено належними доказами, що заставне майно ТОВ «Рік-Миколаїв`знаходиться на території Кооперативу «Ремонтник», і чому воно повинно там знаходитись, не підтверджено тотожність спірного майна, оскільки за даними договору купівлі-продажу, укладеному з кооперативом «Ремонтник», та договору поставки від 09.10.2007 року № 27, укладеним між ТОВ «Рік-Миколаїв`та ПП ОСОБА_4 мова йде про різні пальнероздавальні колонки.

До того ж, зі змісту вище зазначеної Постанови Одеського апеляційного господарського суду вбачається, що була спроба банку звернути стягнення на заставлене майно, але його оцінка була проведена у межах 48 000 грн, отже його реалізація явно би не виключила відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 6.1 оспорюваного Договору поруки, порука за цим договором припиняється з припиненням основного зобов`язання. Пунктами 2.2 та 2.3 цього договору передбачено звільнення поручителя від відповідальності лише у разі внесення змін до кредитного договору, що мають наслідком збільшення обсягу його відповідальності, а будь-які інші зміни у зобов`язанні , які не пов`язані із збільшенням обсягу відповідальності поручителя, жодним чином не впливають на його обов`язки щодо солідарного повернення боргу.

За статтями 553, 554 ЦК України передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором боржника за невиконання боржником основного зобов`язання. При цьому порука, як і застава, має похідний характер від основного зобов`язання, вони є окремими видами забезпечення виконання основного зобов`язання і є дійсними до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору поруки. Жодна норма закону не передбачає припинення одного з виду забезпечення основного зобов`язання в разі припинення іншого виду.

При підписанні договору поруки ОСОБА_3 було достовірно відомо, що ризик втрати передмету застави несе позичальник, директором якого він був, отже втрату застави не можна трактувати такою зміною кредитного зобов`язання, яке б збільшило обсяг відповідальності поручителя без згоди останнього.

Отже, не може бути задоволений позов з підстав втрати предмету застави, оскільки названа обставина не є внесенням змін до кредитного договору, яке тягне збільшення обсягу відповідальності поручителя, за такого підстав за ч. 1 ст. 559 ЦК України, на яку посилається позивач, не вбачається. Також, цією нормою закону взагалі не передбачено можливість розірвання договору поруки з цих підстав, отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільного права.

Крім того, за загальними правилами цивільного права, договір може бути розірваний лише в тому випадку, коли із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В судовому засіданні позивачем не доведено, що при укладенні зазначеного договору поруки він керувався лише тим, що оскільки в забезпечення виконання своїх кредитних зобов`язань за кредитним договором Товариство передало певне обладнання банку в заставу, вартість обладнання повністю погасила б суму кредиту, а тому укладення ним договору поруки носило формальний характер і при укладенні цього договору ні він, ні банк не припускали про можливу втрату предмету застави. До того ж, судом не встановлено, що обов`язковість наявності застави саме такого обладнання була тією обставиною, якою сторони договору поруки керувалися при його укладенні і що такий договір носив виключно формальний характер.

Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що позов є необгрунтованим та на підставі ст.ст. 553,554,559 ЦК України, ст.8 Закону України «Про заставу`не підлягає задоволенню

Відповідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про розірвання договору поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко