Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-768/2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

И М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2011 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд, Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Курочкіної О.М.

при секретарі: Лукіній Л.Г.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору на встановлення земельного сервітуту

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору на встановлення земельного сервітуту

В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Петропавлівської селищної ради народних депутатів від 07 грудня 1993 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Віталійовичу, на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться АДРЕСА_1.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 877285, виданого 19 січня 2007 року головою Петропавлівської селищної ради,ОСОБА_4, є власником земельної ділянки площею 0,0479 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Сусідня земельна ділянка, розташована АДРЕСА_3, на праві приватної власності належить ОСОБА_6.

На території земельної ділянки ОСОБА_4 розташований гараж, прохід та проїзд до якого можливий лише через земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6 Ніяким іншим чином,іншим шляхом, здійснити проїзд до гаража немає можливості. Поруч з

гаражем також знаходиться каналізаційна яма, під'їзд до якої для викачування нечистот іншим чином, ніж через земельну ділянку ОСОБА_6 неможливий.

27 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та

ОСОБА_4 укладено договір на встановлення земельного сервітуту, згідно з яким сторони повинні витримувати загальновизнані правила добросусідства: зокрема, дозволяти землекористувачам прохід чи проїзд через земельну ділянку і т.ін.

В період з 2003 року по 2010 рік сторонами виконувалися умови вказаного договору, але у 2010 році у зв'язку з погіршенням сусідських відносин, ОСОБА_6 обгородила свою земельну ділянку зі сторони домоволодіння ОСОБА_4 парканом, встановивши його таким чином, що на цей час немає можливості здійснювати проїзд до гаража, здійснити під'їзд до каналізаційної ями та проводити ремонтні роботи гаража. З цього приводу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 неодноразово виникали сварки. Для вирішення спору позивачка зверталася до Петропавлівської селищної ради, але спір на сьогоднішній день не вирішено. Депутатом Петропавлівської селищної ради складено відповідний акт від 05 травня 2011 року та рекомендовано вирішити дане питання у судовому порядку.

Просить суд визнати дійсним договір на встановлення земельного сервітуту та зобовязати третіх осіб посвідчити та зареєструвати його належним чином

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що договір сервітуту у них не зберігся, він був наданий стороною відповідача та виконувався до 2010 року, позовні вимоги підтримав в повному обсязі,

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, повідомив, що позивачу було відомо про існування договору, але він не оформлений належним чином, не був укладений, не був зареєстрований і час звернення до суду з вимогою сплив у 2006 році. У сторін були добрі сусідські відносини і вони дійсно до відповідного часу дозволяли проїзд по своїй ділянці.

Від Петропавлівської селищної ради надійшов лист, просять суд розглянути справу без участі представника Петропавлівської селищної ради доповнень та заперечень не має.

Представник відділу Держкомзему у Петропавлівському районі проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що договір та його текст не відповідає вимогам чинного законодавства, крім того він підписаний не всіми участниками, порядок реєстрації зазначений в договорі не відповідає встановленому на цей час.

Вивчивши вислухавши учасників судового розгляду вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги викладенні в заяві доказаними і такими що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачам згідно свідоцтва на право власності на житло та технічного паспорту на праві приватної власності дійсно належить житло за адресою АДРЕСА_2.

Згідно обмірів земельної ділянки та викопіювання кадастрового плану суміжних землекористувачів та землевласників за адресою АДРЕСА_2 підтверджується, що прохід до будівлі позивачки можливий тільки через ділянку відповідача.

Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку підтверджується, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка розміром 0,0479 га за адресою АДРЕСА_2.

Актом обстеження підтверджується що у сторін спір щодо користування земельною ділянкову відповідача.

Відмовляючи в позові суд погоджується з представником відділу Держкомзему у Петропавлівському районі , що договір на встановлення земельного сервітуту не підписаний учасниками, а саме сусідами та землевпорядником, крім того в договорі неправомірно зазначено місце реєстрації.

Суд бере до уваги, що договір, не зареєстрований відповідним чином не може бути визнаний дійсним так як відповідає вимогам чинного законодавства .

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України та ч. 2 ст. 98 Земельного кодексу України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

У відповідності до ч. 1 ст. 402 ЦК України та ч. 1 ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 ЦК України особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно з ч.З ст. 402 ЦК України у разі не досягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Суд бере до уваги, що в судовому засіданні позивач заявив вимогу щодо визнання дійсним договору на встановлення земельного сервітуту укладеного 27.12.2003 року зі вже зазначеними умовами, а не встановлення земельного сервітуту крім того відповідно до ст.100 Земельного кодексу України право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку , встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Суд повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і прийшов висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 98, 100 Земельного кодексу України ст..15, ч. 1 ст. 401 ч. 1 ст. 402, ч.З ст. 402, ч. 2 ст. 404 ЦК України ,ст.57,60, 64, 212-215, ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору на встановлення земельного сервітуту відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М.Курочкіна