Апеляційний суд Харківської області
Справа № 22-ц-4523/2011р.Головуючий 1 ін. ОСОБА_1
Категорія: визнання праваДоповідач Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2011 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І,С.

суддів - Овсяннікової А.І., Бездітка В.М.,

при секретарі - Москаленко Е.А., Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради, третя особа - АТЗТ «Куряжський ББК» про визнання права власності; ОСОБА_2 до ОСОБА_3, АТЗТ «Куряжський ББК» про визнання недійсною Додаткової угоди №2 від 03 лютого 2004року,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради про визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що в лютому 2004 року між нею та АТЗТ «Куряжський ББК» було укладено договір №А-СА-37 на пайову участь в будівництві житлового будинку по вул. Пермській, 6 м. Харкова.

03.04.2006року Жовтневою районною радою видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно додаткової угоди №2 до договору №А-СА-37 на пайову участь в будівництві житлового будинку по вул. Пермській, 6 м. Харкова від 26.06.2008 року, позивачка придбала нежитлове приміщення на 6 поверсі загальною площею 8,1 кв.м.

В липні 2008 року вона звернулася до КП «ХМБТІ» з проханням підготувати матеріали до виконкому про видачу свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення 6 поверху №1 ( комора ), загальною площею 8,10 кв.м. 22.09.2008 року їй листом було відмовлено.

Просила визнати право власності на вищеназване нежитлове приміщення.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 квітня 2009 року позов задоволено, за позивачкою визнано право власності на нежитлове приміщення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2009 року за заявою виконкому заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

В червні 2009 року ОСОБА_2 1.1, звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про заборону проведення певних дій.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2009 року позови обєднані в одне провадження.

Після уточнень позовних вимог ОСОБА_2 1.1, просила визнати недійсною Додаткову угоду №2 до договору про пайову участь у будівництві житлового будинку №А-СА-37 від 03.02.2004 року з АТЗТ Куряжський ББК» про купівлю допоміжного приміщення розміром 8,1 кв.м. на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку №6 по вул. Пермська м. Харкова.

Представник ОСОБА_3 її позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти вимог ОСОБА_2 1.1, заперечив.

Представники виконкому Жовтневої районної у м. Харкові ради та АТЗТ «Куряжський ББК» надали заяви з проханням слухати справу в їх відсутність.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за нею право власності на нежитлове приміщення розміром 8,1 кв.м. на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку №6 по вул. Пермська м. Харкова.

У задоволенні позову ОСОБА_2 1.1, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 1.1, просить рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Постановити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, її позовні вимоги задовольнити. Вказала, що допоміжні приміщення багатоповерхового житлового будинку є власністю всіх жителів будинку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що зявилися, доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, визнаючи за нею право власності на спірне нежитлове приміщення суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи пайову участь у будівництві будинку шляхом оплати вартості квартири і нежитлового приміщення вона набула право власності на нову річ вперше.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 0.1. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.04.2006 року, виданого Жовтневою Районною радою м. Харкова належить квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Рішення суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення 6 поверху №1 ( комора ), загальною площею 8,10 кв.м. суперечить зазначеним вимогам закону, оскільки це приміщення перебуває у спільній власності власників квартир багатоквартирного житлового будинку.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимог ОСОБА_2 1.1, про визнання недійсною Додаткової угоди №2 до договору про пайову участь у будівництві житлового будинку №А-СА-37 від 03.02.2004 року з АТЗТ «Куряжський ББК» про купівлю допоміжного приміщення розміром 8,1 кв.м. на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку №6 по вул. Пермська м. Харкова слід зазначити наступне.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинамипершою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Додаткова угода до договору про пайову участь у будівництві житлового будинку укладена між ОСОБА_3 та АТЗТ «Куряжський ББК» 26.06.2008 року, тобто після отримання ОСОБА_3 0.1. та іншими власниками в 2006 році свідоцтв про право власності на квартири. Жовтневою районною у м. Харкові ради обґрунтовано відмовлено ОСОБА_3 0.1. у прийнятті рішення щодо оформлення свідоцтва на право власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки визнання такого права порушує права інших співвласників житлового будинку. Таким чином, визнання додаткової угоди недійсною у розумінні ч. 2 ст. 215 ЦК України не потрібно.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.З; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 в задоволенні позову до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради, третя особа - АТЗТ «Куряжський ББК» про визнання права власності - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсною Додаткової угоди №2 до договору про пайову участь у будівництві житлового будинку №А-СА-37 від

03.02.2004року з АТЗТ Куряжський ББК» про купівлю ОСОБА_3 допоміжного приміщення розміром 8,1 кв.м. на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку № 6 по вул. Пермська м. Харкова - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючи

Судді