Справа № 2-1550/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2011року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Шатілової Л.Г., при секретарі Гапон Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Вищий навчальний заклад ОСОБА_2 управління персоналом про поновлення на роботі, , стягнення грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2010р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому вказав, що з 01.09.2002р. по 31.08.2010р. він працював у Маріупольському інституті ОСОБА_2 управління персоналом на посаді старшого викладача . Наказом від 31.08.2010р. за № 15-П він був звільнений з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту. З наказом про звільнення він був ознайомлений 22.11.2010р., тому вважає, що строк звернення до суду був ним пропущений з поважної причини, тому просить його поновити. Також, просить поновити його на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці, оскільки звільнення вважає незаконним з тих підстав, що він тривалий час працював у відповідача, тому не може бути звільнений у звязку з закінченням дії контракту. Просить стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 10000 грн., оскільки він отримав моральні страждання, нервовий стрес, вимушений був звертатись до державних установ зі скаргами, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з вищевказаних підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно позивач працював у відповідача на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці тривалий час згідно контрактів. 31.08.2010р. за наказом № 15-П позивач був звільнений з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту. Звільнення вважає законним, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що у їх присутності були складені акти про те, що ОСОБА_1 відмовився ознайомитися з наказом про звільнення та отримати трудову книжку.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивач працював у Маріупольському інституті, який є відокремленим структурним підрозділом Приватного акціонерного товариства Вищий навчальний заклад ОСОБА_2 управління персоналом /а.с.57/, на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці згідно контрактів з 01.10.2003р. по 31.08.2010р./а.с.105-108, 122-135/ Наказом від 31.08.2010р. за № 15-П позивач був звільнений з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту./а.с.7/

Згідно ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Оскільки позивач працював у відповідача на підставі контрактів, переукладених декілька разів,суд вважає, що його звільнення згідно ст.36 п.2 КЗпП України є незаконним, а тому позивача слід поновити на роботі на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці з 31.08.2010р.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України орган, який розглядає трудовий спір, стягує на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу у випадку незаконного звільнення. Тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню в сумі 7488 грн. / Згідно довідки відповідача заробітна плата позивача за годину складає 18 грн. (48 днів х 8 годин х 18 грн.=6912 грн.) (32 год. (за 18 днів березня) х 18 грн.=576 грн. + 6912 грн.)/

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення трудових прав працівника.

Судом встановлено, що у зв'язку з незаконним звільненням позивачеві завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях з приводу порушення його трудових прав. Завдану позивачеві моральну шкоду суд оцінює в 300 грн. та вважає необхідним стягнути її з відповідача. В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв'язку з її недоведеністю.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник у справах про звільнення може звернутись до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений 22.11.2010р. /а.с.7/ тому суд вважає, що позивачем при подачі заяви строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України не порушені.

Суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вони єпрацівниками Маріупольського інституту, знаходятьсяв безпосередньому підпорядкуванніукерівництва інституту і зацікавлені в розгляді справи.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір сумі 74,88 грн. та витрати на інформаційне технічне забезпечення у сумі 120 грн..

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 197, 212,213,215,218 ЦПК, ст.ст.39-1, 233, 235, 237-1 КЗпП України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого викладача кафедри управління персоналом та економіки праці у Приватне акціонерне товариство Вищий навчальний заклад ОСОБА_2 управління персоналом персоналом з 31.08.2010р.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Вищий навчальний заклад ОСОБА_2 управління персоналом на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2010р. по 18.03.2011р. у сумі 7488 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 грн.

В іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Вищий навчальний заклад ОСОБА_2 управління персоналом на користь держави судовий збір у сумі 74,88 грн. та витрати на інформаційне технічне забезпечення в сумі 120 грн..

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1152 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено у Донецькій Апеляційний суд протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя