Справа № 2018/2-2634/11/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2011 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Колесник С.А.
при секретарі Хомінській Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відкрите Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України", Філія - Харківське обласне управління Відкритого Акціонерного Товариства "Державний Ощадний Банк України", ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру,-
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: Відкрите Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України", Філія - Харківське обласне управління Відкритого Акціонерного Товариства "Державний Ощадний Банк України", яким просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 04.05.2000 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., р.№ 3281, в частині покупця; визнати її покупцем та визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обгрунтовувала наступним. 04.05.2000 року нею була придбана квартира АДРЕСА_1 . Оскільки вона була і є приватним підприємцем, з повною майновою відповідальністю, та побоюючись, що у разі погіршення бізнесу може втратити майно, вона залучила до оформлення права на спірну квартиру рідну дочку ОСОБА_2 , яка формально виступила покупцем за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., р.№3281.
Між нею та дочкою було узгоджено, що саме вона ОСОБА_1 є власником спірної квартири і має повне право розпорядження, користування та володіння нею. Вона, як власник квартири в ній оселилася, користується нею з часу придбання, сплачує необхідні платежі, здійснювала в квартирі необхідний після придбання капітальний ремонт та поточні ремонти. Дочка ніяких претензій на квартиру не мала.
В 2006р. для здійснення підприємницької діяльності їй були потрібні гроші, які нею були отримані у ВАТ «Державний ощадний банк України`в особі Харківської філії, шляхом укладення кредитного договору № 977 від 06.09.2006р. на суму 152000 грн. строком на 5 років з терміном остаточного повернення кредиту 05.09.2011р. Кредитором у договорі була ОСОБА_2 . З метою забезпечення повернення кредиту між ВАТ та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №1555 від 06.09.2006р., за яким предметом іпотеки була спірна квартира.
Всі платежі за кредитом сплачувала позивачка. У зв`язку з існуючою заборгованістю, в провадженні Київського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України`в особі Харківської філії до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки ОСОБА_2 стала оспорювати її право власності на квартиру, вона змушена звернутися до суду з цим позовом.
Так як фактичною стороною у договорі купівлі-продажу виступила вона, а не відповідачка, гроші за договором купівлі-продажу були виплачені нею, а не відповідачкою, було вчинено правочин, де покупцем була саме вона. Фактично продавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відомо, що покупцем є вона, а не ОСОБА_2 , а метою цього правочину є створення права власності за нею, проти чого вони не заперечували. Вона та її дочка при укладанні договору домовилися про те, що зазначення в угоді в якості покупця відповідачкою буде формальним, без створення для неї юридичних наслідків. Її дочка ОСОБА_2 не працювала і прибутку не мала для придбання квартири, гроші платила вона. Після оформлення договору усі правовстановлюючі документи знаходяться у неї. Вищевказані обставини підстверджуються квитанціями про постійну сплату нею квартплати та комунальних послуг, квитанціями про сплату кредиту та поясненнями свідків.
У судовому засіданні позивач та її представники ОСОБА_6 , діюча на підставі Угоди про надання правової допомоги від 23.05.2011р. (а.с.12), та ОСОБА_7 , діюча на підставі Угоди про надання правової допомоги від 26.08.2011р. (а.с.94), позовну заяву підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмові заперечення проти позову, якими проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на наступне (а.с.31-33).
На час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який також є співвласником спірної квартири. Узгодження між нею та позивачкою про те, що власником спірної квартири є позивачка не було, оскільки вона уклала договір купівлі-продажу квартири з метою придбання її у власність для своєї сім`ї, а не позивача.
Дійсно, для розвитку бізнесу позивач попрохала її взяти кредит під іпотеку квартири АДРЕСА_1 , оскільки у зв`язку з наявністю значної заборгованості за кредитами, їй кредит видавати відмовлялися. Так як позивач є її матір`ю, відмовити їй вона не змогла. Позивач дійсно спочатку сплачувала платежі за кредитом, однак потім відмовилася це робити. Вона та її чоловік ОСОБА_3 змушені були самі повернути несплачену суму кредиту. На даний час заборгованості за цим кредитом немає. Крім того, в Орджонікідзевському та Київському ВДВС відкриті виконавчі провадження відносно позивача у зв`язку з наявністю у неї особисто значної заборгованості за кредитами. На її думку, не маючи змоги погашати заборгованість, позивач вирішила через суд забрати у неї з чоловіком квартиру АДРЕСА_1 , щоб частково розрахуватися за наявними боргами.
З приводу посилання позивачки на те, що вона стала заперечувати її право власності на квартиру і вона була змушена звернутися до суду, вказала, що про те, що власниками квартири є вона та її чоловік ОСОБА_3 позивач дізналася в день укладення договору, оскільки була присутня при укладенні договору і знала, що покупцем є вона. Посилаючись на ст.ст.257, 267 ЦК України (ст.71 ЦК УРСР) просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 , діюча на підставі Договору доручення на надання юридичних послуг від 07.07.2011р. (а.с.52), у судовому засіданні проти позову заперечувала з тих же підстав, що й відповідач у письмових запереченнях.
Представник третьої особи: Філії - Харківське обласне управління Відкритого Акціонерного Товариства "Державний Ощадний Банк України", подав до суду клопотання, яким просив судове засідання проводити без участі його представника, при цьому вказав, що ОСОБА_2 погасила заборгованість за кредитним договором №977 від 06.09.2006р. та Банком, у зв`язку з чим через канцелярію суду 03.06.2011р. подано заяву про залишення позовної заяви ВАТ «Ощадбанк`до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, без розгляду (а.с.27-30).
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.07.2011р. до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 (а.с.59).
Третя особа: ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував, з тих же підстав, що й відповідач у письмових запереченнях та представник відповідача ОСОБА_2 , при цьому вказав, що дійсно, на час укладення договору його дружина ОСОБА_2 не працювала, проте квартира була придбана за їй спільні кошти, оскільки він працював та в період шлюбу вони заощаджували кошти.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.07.2011р. до участі у справі в якості третьої особи залучено приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилову Світлану Анатоліївну (а.с.82).
Третя особа: приватний нотаріус ХМНО Гаврилова С.А. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву від 15.11.2011р. №165/01-16, якою просила справу слухати у її відстуність та вказала, що 04.05.2000р. за реєстровим №3281 нею було посвідчений договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с. 139).
Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.
Згідно вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно зі ст. 58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У відповідності до ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).
Судом достовірно встановлено та не заперечувалося сторонами, що за договором купівлі продажу від 04 травня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах кожний продали, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6). Вказаний договір посвідчений 04.05.2000 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., р. № 3281.
Також судовим розглядом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 знаходиться із ОСОБА_2 в родинних стосунках, а саме є її матір`ю.
Спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався у 2000 році, зокрема, в той період коли ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 06.11.1993р. Палацом одружень «Центральний`м.Харкова серія НОМЕР_1 (а.с.37) та про що позивачу було достовірно відомо.
Посилання позивача на те, що спірне майно оформлювалось на ім`я ОСОБА_2 за гроші позивача, не доведено належними доказами та не є підставою для визнання спірної угоди недійсною за ст. 235 ЦК України.
Як убачається з матеріалів справи, спірний правочин вчинено особами, які мали необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Цей правочини вчинений у письмовій формі та був нотаріально посвідчений. Отже, він відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч .ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлено особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
При укладанні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила про той правочин, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб`єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу будинку, що приховує договір застави в забезпечення повернення позики, або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставне майно в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати який правочин приховує укладений правочин.
Між тим, ОСОБА_1 не була стороною у спірному договорі та нею не зазначено в позові який правочин насправді приховує цей договір.
В даному випадку при укладання спірного договору купівлі-продажу квартири кожна із сторін, а саме продавці мали намір на відчуження свого нерухомого майна шляхом його продажу, а покупець на його придбання. Отже, дана угода не приховувала будь-якого іншого правочину.
Посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цих обставини не надано, хоча відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України це є її обов`язком.
Позивач вказала, що вона була присутня у нотаріуса під час укладення договору, про що відповідач у письмових запереченнях не заперечувала. Отже, суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного ОСОБА_1 договору, вона, її донька ОСОБА_2 , а також продавці свідомо розуміли, що за договором купівлі-продажу від 04.05.2000 року право власності на квартиру набуває саме ОСОБА_2 . Проте, протягом значного часу вона не ставила питання про переоформлення спірного нерухомого майна на себе та не зверталась до суду з позовом.
Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.
Згідно з п.6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.
На підставі вищевикладеного, суд вважає доцільним скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 червня 2011 року.
Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України відносяться на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,154,212-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відкрите Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України", Філія - Харківське обласне управління Відкритого Акціонерного Товариства "Державний Ощадний Банк України", ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру відмовити у повному обсязі.
Скасувати заходи по забезпеченню позову - про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , які були вжиті ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 червня 2011 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено судом 18 листопада 2011 року.

Суддя-