Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-6467/11р.
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2011 pоку м. Рівне
Рівненський міський суд у складі :
головуючого судді Кучиної Н.Г.
при секретареві Цимбалюк А.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариство комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення.
Представник позивача звернувся в суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення, в обґрунтування позову посилається на те, що 14.12.2007 р., між публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0712/51, про надання кредиту у розмірі 8000 (десять тисяч) дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.12.2012 року. Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування коштами не провів. Станом на 13.09.2011 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 5098,75 дол. США.
В якості забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, тобто відповідно до договору поруки фінансовим поручителям за зобов'язання ОСОБА_2 виступає ОСОБА_3.
Відповідачі в судові засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України.
Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
14.12.2007 р., між публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0712/51, про надання кредиту у розмірі 8000 (десять тисяч) дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.12.2012 року. На підставі ч.2 ст.1054. ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченими коштами не провів. Відповідно до умов договору кредиту, позивач виконав свої зобов'язання з надання кредитів, а відповідач своє зобов'язання перед позивачем не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплати проценти. Згідно до умов договору кредиту, банк надав відповідачу кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості.
Станом на 13.09.2011 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 5098,75 дол. США.
В якості забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, тобто відповідно до договору поруки фінансовим поручителям за зобов'язання ОСОБА_2 виступає ОСОБА_3.
Відповідно п.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.
Суд прийшов до переконання, що даний договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та у порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та умов договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в- разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобовязання по договору позивач виконав повністю, строк повернення позики порушено, відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повертає і користується ними до теперішнього часу.
Згідно ч. 1 ст. 33, ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-ІV, у разі невиконання або невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги основним зобовязанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі рішення суду.
За таких підстав суд рахує, що позовні вимоги про звернення стягнення на майно підлягають до задоволення.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 406,37 грн. державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу в розмірі 120 грн.
На підставі ст. 536, 549, 525, 610, 623, 624, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-
Позов публічного акціонерного товариство комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволити.
Солідарно стягнути ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь закритого акціонерного товариство комерційний банк Приватбанк судові витрати по справі в розмірі 406 (чотириста шість) грн. 37 коп. та 120 (сто двадцять) гривень збір на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.