Справа№2-7230/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2011 року,

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Луняченка В.О.

при секретарі Жімбріу Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, виселення та визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод, виселення з житлового приміщення та визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №54 будинку №4 по вул.. Терешковій в м.Одесі.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Одеси від 27.08.1999 року. В спірній квартирі зареєстровані також, її діти: дочка ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_2, 1985 року народження-відповідачка по справі.

Позивачка вказує, що відповідачка систематично порушує правила співжиття, вчиняє неправомірні дії до неї та своєї сестри, псує майно, що знаходиться у будинку, створює нестерпні умови для сумісного проживання, комунальні послуги не сплачує.

Так, 08.09.2011 року відповідачка вживши алкогольних напоїв вчинила скандал та бійку в результаті якої нанесла своїй молодшій сестрі тілесні ушкодження середньої тяжкості та стосовно цього вирішується питання про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками ст.122 ч.1 КК України.

Позивачка просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на ст. 391 ЦК України та вважає, що відповідачка, втратила право користування житловим приміщенням, а тому підлягає виселенню з нього.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити з наведених у позові підстав.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, та заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доказаними , тому задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власницею квартири АДРЕСА_2, на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Одеси від 27.08.1999 року ( а.с.7)

У вказаній спірній квартирі разом позивачкою зареєстровані її дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Позивачкою не доведений факт систематичного порушення правил співжиття ,що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу всі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до привил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які

документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або

витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для

справи.

Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які прооживають разом з ним , мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення яке вони мають право зайняти, визначається його власником. А також, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачка не надала суду письмових доказів в підтвердження заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_2про виселення з житлового приміщення та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №54 будинку №4 по вул.. Терешкової у м.Одеса., в порядку ст.386,391 ЦК України.

Суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене заявлені позивачем позовні вимоги до ОСОБА_2 про виселення з квартири та визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №54 будинку №4 по вул.. Терешкової у м.Одеса., в порядку ст. 386,391 ЦК України - задоволенню не підлягають.

Заява про вчинення відповідачкою неправомірних дій, не може розглядатись у рамках існуючого позову, який поданий на підставі Цивільного Кодексу України. Спори,які повязані з проживанням у житловому приміщенні і виселенням на підставі порушень норм житлового законодавства, розглядається за позовом,який повинно бути подано у відповідності до норм Житлового Кодексу України зокрема ст.. 116,137 .

Розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212 - 215,218 ЦПК України, ст.ст.386,391,405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, виселення та визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №54 будинку №4 по вул.. Терешкової в м. Одеси - відмовити.Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Луняченко В. О.