Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 4-С-29/2011р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко В.М., при секретарі - Троян В.Б.,

за участю

заявниці - ОСОБА_1,

державного виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, суд

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ, в якій просила суд визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, які виявилися у винесенні постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження - неправомірними, і зобов»язати його зняти арешт з нерухомого майна розташованого у місті Павлограді, а саме, 1/5 квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

В обґрунтування скарги заявниця вказує на те, що постановою державного виконавця ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 06.07.2011 року накладено арешт на 1/5 квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4, що належать їй. Але квартира АДРЕСА_4 є предметом договору іпотеки № 201/5-05/2, що унеможливлює здійснення арешту зазначеного майна та оголошення заборони його відчуження, так як на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Крім того, на даний час виконавчі листи направлені на виконання за місцем її роботи, та на даний час проводиться стягнення з її заробітної плати. Тому вважає, що дії державного виконавця неправомірні.

В судовому засіданні заявниця підтримала скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спиралась на доводи викладені в скарзі, також просила суд звернути увагу на те, що ухвалою апеляційного, суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 скасована.

В судовому засіданні державний виконавець заперечувала щодо задоволення скарги на тих підставах, що її дії відбувались в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження», доводила суду, що після повного погашення сум за виконавчими документами та завершення виконавчого провадження будуть скасовані заходи щодо накладення арешту на майно боржниці. Просила у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Заінтересована особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, був повідомлений належним чином про розгляд скарги, але до суду не з»явився, поважності причин не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників виконавчого провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні скарги на дії державного виконавця слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції знаходяться три виконавчих листа за № 2-310 видані 22.06.2011 Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 майнової шкоди в розмірі 26 420,00 грн, моральної шкоди 2 000,00 грн та судових витрат по справі в розмірі 392,70 грн. В ході примусового виконання рішення суду про стягнення майнової шкоди в розмірі 26 420,00 грн відповідно до постанови державного виконавця Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 06.07.2011 року накладено арешт на. 1/5 квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_3, у межах суми звернення стягнення 26 420,00 грн, з забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Крім того судом встановлено, що відповідно до договору № 201/5-05/2 від 19.08.2005 року квартира АДРЕСА_6 знаходиться в іпотеці у Публічного акціонерного товариства «Агробанк» за кредитними зобов»язаннями ОСОБА_3 перед банком.

Доводи заявниці про те, що на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не можуть бути прийняті судом, так як у своїй діяльності державний виконавець керується Законом України «Про виконавче провадження», який не передбачає обмежень щодо накладання арешту на майно. Тим паче, що на даний час звернення стягнення на заставлене майно не відбувається, а у разі виникнення, порядок звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Не можуть бути прийняті доводи заявниці про те, що на даний час відбувається виконання рішень суду, як на підставу для скасування арешту майна, так як відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» лише у разі завершення виконавчого провадження знімається арешт, накладений на майно боржника. Тоді як на даний час рішення суду знаходиться на стадії виконання, та постанова про завершення виконавчого провадження ще державним виконавцем не винесена. А також не може бути прийнята до уваги і ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року, так як на даний час суд розглядає правовідносини, які стосуються виконання рішення суду, а не забезпечення позову.

Таким чином суду доведено, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Відповідно до дати вхідної кореспонденції скаргу подано до суду 19.08.2011 року. Тоді як постанова про арешт майна була направлена на адресу боржника ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції 06.07.2011 року.

Вищезазначене дає підстави для відмови заявниці у задоволенні скарги на дії державного виконавця у повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 388 ЦПК України. У зв»язку зі сплатою заявницею при подачі скарги судового збору у розмірі 3,40 грн та витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37,00 грн, необхідно з ОСОБА_1 до стягнути судовий збір у розмірі 5,10 грн.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 76, 387, 388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд-

У ХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 5 (п»ять) грн. 10 коп: (р/р 0032, одержувач: місцевий бюджет м. Павлограда, ЗКПО 24237540, МФО 805012, банк ГУДКУ в Дніпропетровській області) на користь держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в пятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко