_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-801/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2011 року,

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання довіреності та договорів дарування недійсними та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду 19.11.2009 року, неодноразово змінювали свої позовні вимоги, та відповідно до останньої редакції позову просили ухвалити рішення, відповідно до якого визнати довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за №5229, видана ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 від 10.12.2007 року недійсною, визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого, визнати недійсним договір дарування від 17.12.2007 року, відповідно якого ОСОБА_6 подарував належну йому 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, а саме на 1/9 частину квартири за адресою:

АДРЕСА_1, яка належала померлому 31 грудня 2007 року ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, а саме на 1/9 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому 31 грудня 2007 року ОСОБА_6.

Свої вимоги мотивували тим, що 31.12.2007 року у віці 72 років помер батько позивачів. ОСОБА_6.

Другий і останній шлюб померлого, ОСОБА_6, у якому не було спільних дітей, він уклав з ОСОБА_3, відповідачем по справі.

Шляхом обміну двох квартир, квартири ОСОБА_3 та квартири померлого ОСОБА_6, вони отримали трьох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Через декілька років після обміну вищевказана квартира була приватизована. Її власниками у рівних частках стали ОСОБА_3, її матір ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, тобто стала власником 2/3 частин вищевказаної квартири.

У встановлений законом строк позивачі звернулись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті батька.

Однак, 21.08.2008 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності за законом позивачам було відмовлено у звязку з тим, що ними не були надані правовстановчі документи на спадкове майно, а саме на спадкову частину квартири (довідка державного нотаріусу № 5790 від 21.08.2008 року та № 1507 від 27.02.2008 року).

ОСОБА_3 видати документи на квартиру відмовилась, що і стало підставою для звернення до суду.

Під час попереднього судового засідання зясувалося, що 10.12.2007 року ОСОБА_6 згідно довіреності, яка була посвідчена ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, на підставі усного договору уповноважив ОСОБА_7 подарувати ОСОБА_3 належну йому частину квартири за адресою: АДРЕСА_2.

17.12.2007 року відповідно договору довічного утримання серії ВКА № 912235 від 17.12.2007 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_7 належні їй 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2.

17.12.2007 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, подарував належну йому 1/3 частину квартири своїй дружині ОСОБА_3

13.03.2008 року на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 подарувала належну її 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Позивачі вважають, що при складанні та посвідченні довіреності, її суть, а також те, що квартира буде передана в дар, ОСОБА_6 не розумів, оскільки він сильно хворів та будучи не визнаним недієздатним, таким був по суті. В наслідок фізичної хвороби ОСОБА_6 повинен був викликати у нотаріуса сумніви при посвідченні довіреності щодо обсягу цивільної дієздатності своєї особи та викликати потребу у надання довідки про те, що він не страждає на психічний розлад, який може вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Позивачі стверджували, що ОСОБА_7 навмисно ввів в оману ОСОБА_6 та його дружину ОСОБА_3, користуючись його хворобою та юридичною необієзнаністю, відносно складання доручення на право дарування ОСОБА_7 від імені ОСОБА_6 належної йому частини квартири, його дружині ОСОБА_3, при своєму бажанні ОСОБА_6 мав можливість подарувати частину квартири, яка йому належала на праві приватної власності, своєї жінці сам, своїм правом він мав можливість безперешкодно скористатися у любий час без допомогипредставника.

Позивачі вважають що у момент вчинення правочину ОСОБА_6 перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Він вчинив правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, обманним шляхом, чим друга сторона правочину - відповідачі скористалися у результаті зловмисної домовленості. Після цього правочину ОСОБА_6 фактично залишився без належного йому майна та без можливості бути власником належної йому частини квартири.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_9 позовні вимоги відповідно до останньої редакції підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що оспорювана довіреність та договір купівлі-продажу були укладені у відповідності до вимог закону.

Відповідач ОСОБА_4, яка є правонаступником ОСОБА_7, померлого 28.08.2010 року, у судове засідання не з`явилась, сповіщалась належним чином, заяв та клопотань про відкладання не заявляла.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав позов необгрунтованим, вказуючи, що його дії при посвідченні довіреності та договору дарування відповідали вимогам закону, а дієздатність ОСОБА_6 була перевірена.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено що ОСОБА_6, є батьком позивачів по справі ОСОБА_1І та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про народження ( а.с. 18-19).

31.12.2007 року батько позивачів ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.02.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 11580 ( а.с.23).

Другий і останній шлюб померлого, ОСОБА_6, у якому не було спільних дітей, він уклав з ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Відділом РАГСу Київськго РИК 01.07.1988 року (а.с.32)

Представник позивачів пояснив суду, що шляхом обміну двох квартир, квартири відповідача ОСОБА_3 та квартири ОСОБА_6, вони отримали трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Через декілька років після обміну вищевказана квартира була приватизована. Її власниками у рівних частках стали ОСОБА_3, її матір ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_3М отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, тобто стала власником 2/3 частин вищевказаної квартири ( а.с. 34).

У шестимісячний термін після смерті батька, позивачі звернулися до державної нотаріальної контори, де своєчасно подали заяву про вступ у спадщину за законом на частину ізольованої квартири за № 23, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 50 к.1, яка належала ОСОБА_6. Також державний нотаріус усно повідомив, що до нього про подання заяви про вступ у спадщину за законом на частину ізольованої квартири за № 23, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 50 к.1, ніхто окрім позивачів не звертався.

21.08.2008 року, державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності за законом, позивачам було відмовлено у звязку з тим, що ними не були надані правовстановчі документи на спадкове майно, а саме на спадкову частину квартири (довідка державного нотаріусу № 5790 від 21.08.2008 року та № 1507 від 27.02.2008 року (а.с.20).

На прохання до ОСОБА_3 надати документи на квартиру для предявлення до нотаріальної контори позивачам було відмовлено.

Позивачі вважають, що вони є єдиними спадкоємцями першої черги на 1/3 частину квартири, яка належала ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

19.11.2009 року позивачі звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 та Третьої Одеської державної нотаріальної контори про визнання права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно (а.с.4-7), однак у ході судового засідання зясувалося, що 10.12.2007 року ОСОБА_6 згідно довіреності, яка була посвідчена ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, на підставі усного договору уповноважив ОСОБА_7 подарувати ОСОБА_3 належну йому частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.62)

Пізніше 17.12.2007 року відповідно договору довічного утримання серії ВКА № 912235 від 17.12.2007 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_7 належні їй 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2.( а.с.36), що було зареєстровано в органах КП ОМБТЇ та РОН, про що свідчить витяг виданий 17.12.2009 року ( а.с.38).

В той же день, 17.12.2007 року ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_7 за довіреністю від 10.12.2007 року, на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, подарував належну йому 1/3 частину квартири ОСОБА_3 ( а.с.60-61)

13.03.2008 року на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 подарувала належну її 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7

Представник позивача вказував, що нібито ОСОБА_6 при житті усно заповідав належну йому 1/3 частину квартири своїм донькам і ці факти можуть підтвердити родичі (рідний брат померлого та його племінниця) і, таким чином, не міг подарувати належну йому частину квартири своїй дружині. Однак, складання усних заповітів чинним законодавством не передбачено і, на думку суду, якщо б покійний мав би намір залишити належну йому частину квартири донькам, він міг би скласти заповіт на їх користь.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що ОСОБА_6 на момент вчинення правочину видачі довіреності перебував в такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, так як дані обставини не були підтверджені матеріалами справи та наданими доказами.

Суд критично ставиться до свідчень невропатолога міської лікарні №8 ОСОБА_11, яка повідомила суду, що під час візиту до хворого ОСОБА_6 27.11.2007 року він був неконтактний та не відповідав на питання, з чого вона зробила висновок про те, що хворий знаходиться у комі.

Данні твердження спростовуються свідченнями дільничного терапевта КУ „Міська лікарня№8 ОСОБА_12, яка навідувала хворого, та пояснила, що з 20 жовтня 2007 року його стан здоров`я погіршився, однак він залишався в нормальному розумі, був адекватним, контактним, говорливим; поясненнями нотаріуса ОСОБА_5 в судовому засіданні 08.07.2010 року, який посвідчував довіреності від імені ОСОБА_6 та пояснив суду, що ОСОБА_6 на момент посвідчення довіреності перебував у нормальному стані, чітко відповідав на поставлені запитання та мав вигляд дієздатної людини; поясненнями дружини померлого ОСОБА_3, яка пояснила суду, що після прихода нотаріуса вона разом з ОСОБА_7 допомогла своєму чоловікові підвестись з ліжка та сісти за стіл, де він і підписав документи; поясненнями ОСОБА_7 у судовому засіданні про те, що він діяв у відповідності з бажанням ОСОБА_6, який за станом здоров`я самостійно отримати витяг з КП „ОМБТІ та РОН на відчуження частини квартири не міг.

Крім того, судом була уважно оглянута довіреність від 10.12.2007 року та з`ясовано, що вона містить підпис ОСОБА_6 та чіткий запис його прізвища, ім`я та побатькові (а.с.62).

Також суд бере до уваги відмову представника позивачів від проведення посмертної психолого-психіатричної експертизи з метою з`ясування психічного стану померлого ОСОБА_6 на момент видачі спірної довіреності.

Таким чином, доказів, які підтверджували б те, що в момент укладання довіреності ОСОБА_6 знаходився у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати, суду позивачами надано не було. Так, як і не було надано доказів тяжких обставин, які примусили ОСОБА_6 подарувати належну йому частину квартири своїй дружині.

Також суд приходить до висновку про те, що на час смерті ОСОБА_6, 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1, йому вже не належала, тому не могла входити до складу спадщини.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону, особа яка вчиняє правочин, повинна мати обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися в формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, суд доходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, так як ОСОБА_6 не залишив спадщину на користь своїх доньок, розпорядившись за життя належним йому майном на свій власний розсуд, у встановленому законом порядку недієздатним ОСОБА_6 не визнавався, доказів, які підтверджували б те, що в момент укладання довіреності ОСОБА_6 знаходився у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати, а також знаходився під впливом тяжких обставин суду позивачами надано не було, що унеможливлює визнання договорів дарування, що були укладені на підставі вказаної довіреності недісними.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 3,6,11, 213,214,215,218 ЦПК України, ст. ст. 12,203,225,229,1216,1217,1218,1258,1261 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання довіреності та договорів дарування недійсними та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : Куриленко О. М.