Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2011 року № 2-13/11

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Матвієнко М.В.,

при секретарях: Ліщині Н.Г., Левченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав землекористувачів та зобовязання додержання правил добросусідства, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист прав землекористувачів та зобовязання додержання правил добросусідства.

Свою заяву позивачі пояснюють тим, що вони сторони по справі являються власниками сусідніх будинковолодінь, так як позивачі проживають та користуються на праві спільної власності будинковолодінням, розташованим в м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 32, а відповідачі відповідно будинковолодінням, розташованим у м. Золотоноша, вул. Новоселівська, 34. Позивачі завжди намагалися дотримуватися добросусідських відносин відносно відповідачів та ніяких нарікань відносно дотримання правил добросусідства з боку відповідачів ніколи не було. На межі суміжних земельних ділянок була встановлена огорожа з металевої сітки рабиці, яка влаштовувала сторони та була межовим знаком. Але в листопаді 2001 року відповідачі без проведення будь-якого погодження з позивачами встановили на межі, а саме на відстані 1 метр 15 сантиметрів від їх будинку суцільну огорожу з восьми хвильового шиферу висотою 1,8 метра. Дана огорожа встановлена по всій межі довжиною 20 метрів, вона практично повністю закрила від сонячного світла сім вікон житлового будинку позивачів (із них 4 вікна ОСОБА_1, а 3 вікна ОСОБА_2А.), внаслідок чого в житлових кімнатах будинку мається підвищена вологість та недостатня природна освітленість для нормального проживання, в житлових приміщеннях постійно сире повітря, вогкі та цвілі стіни. Крім того, позивачі не можуть використовувати прилеглу до спільної межі частину земельної ділянки, виділеної їм у землекористування, так як у звязку з непрозорістю та висотою огорожі рослини не мають можливості рости та плодоносити. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затемнення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Крім того, власники будинковолодінь та землекористувачі, згідно положень Земельного кодексу України мають право та можливість нормального користування належною їм земельною ділянкою, яка враховує можливість нормального користування будинком та догляду за ним, можливість проходу та проїзду з вулиці на подвіря тощо, повинні бути також враховані вимоги санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, правила протипожежної безпеки. Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки тощо. Звернення до відповідачів щодо усунення порушень правил добросусідства дали лише негативні наслідки. Також їх звернення до Золотоніської міської ради та інших органів позитивних наслідків не дали, в наданих численних відповідях констатувалося порушення правил землекористування відповідачами та було рекомендовано звернутися за захистом до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 як позивач та представник позивача ОСОБА_2, а також представник позивачів ОСОБА_5 наполягали на задоволенні позовних вимог на підставі наданих суду доказів, пояснивши, що в порушення ст. 103 Земельного кодексу України, відповідачі не бажають знести огорожу, чи хоча б зменшити її висоту, або встановити огорожу з іншого матеріалу, оскільки наявна огорожа затінює вікна їх житлового будинку майже на половину вікна, незважаючи на те, що вікна їхнього будинку розміщені на висоті 1 метр від землі. Внаслідок того, що в їх квартирах недостатній рівень інсоляції, про що в матеріалах справи є відповідні висновки, - псуються житлові кімнати їх будинку, оскільки там підвищена вологість, постійно сире повітря, вогкі та цвілі стіни, чим порушують правила добросусідства, що також негативно впливає на стан їхнього здоровя, оскільки вони є людьми похилого віку, а ОСОБА_2 являється інвалідом з дитинства та обмежена в пересування. Тому просили зобовязати відповідачів ліквідувати паркан та стягнути з них судові витрати відповідно до квитанцій, що маються в матеріалах справи. В задоволенні клопотання представника відповідачів про відмову в позові внаслідок спливу строку позовної давності просили відмовити, оскільки строк звернення до суду ними не пропущений, так як це порушення є триваючим, а тому позивачі могли звернутися до суду в любий час, крім того, позивачами вживалися заходи щодо досудового врегулювання даного питання.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вказавши, що він є необґрунтованим та безпідставним, оскільки докази, що маються в матеріалах справи спростовують позовні вимоги, а саме мається 5 протоколів замірів рівня інсоляції і 6 висновків СЕС які є різними, одні вказують на недостатній рівень освітленості, а інші навпаки. Останній же висновок від 05.05.2011р. не може бути покладено в основу судового рішення, оскільки його довірителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутні при проведенні замірів рівня освітленості. Крім того, позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки весь паркан затінювати вікна житлового будинку позивачів не може, а лише його частина, а вимог про знесення частини паркану не заявлялися, а також просив застосувати строки давності, оскільки паркан побудовано в 2001 році і позивачам було відомо про його існування, таким чином строк позовної давності сплив ще в листопаді 2004 році. Звернення ж до інших органів з метою захисту своїх прав не перериває строку позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, де позов підтримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні, на межі суміжних земельних ділянок в м. Золотоноша по вул. Новоселівській між будинками № 32 та № 34 відповідачами дійсно встановлена суцільна (непрозора) огорожа з восьмихвильвого шиферу висотою 1,8 м.

Щодо висоти паркану, то згідно з п. 3.19 ДБН 360-92 певні вимоги повинні встановлюватись місцевими правилами забудови. Якщо ж через відсутність таких правил питання огорожі ділянок залишається неврегульованим, внаслідок чого виникають конфлікти щодо влаштування парканів, їх конструкцій, наслідків будівництва (затікання тощо), то для розв'язання конкретної ситуації повинні застосовуватись положення Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. Згідно з вимогами п. 2.21 ДБН 79-92 земельні ділянки можуть бути огорожені з боку вулиць та сусідніх ділянок огорожами, зовнішній вигляд та висоту яких слід приймати у відповідності до БН 441-72* "Вказівки на проектування огорож, майданчиків та ділянок підприємств, будинків та споруд". Згідно п. 4 БН 441-72* висоту та тип огорожі слід приймати у відповідності з вимогами таблиці. Огорожа може бути із стальної сітки або залізобетонна гратна висотою 1,2 - 1,6 м. Допускається застосування місцевих матеріалів (за винятком цегли) з урахуванням економічної і технічної доцільності, але огорожа повинна бути провітрю вільною, прозорою, не перешкоджати інсоляції приміщень сусідніх житлових будинків. У даному ж випадку, оглядом на місці (а.с. 112) було встановлено, що вказаний суцільний паркан висотою 1,75 метра знаходиться на відстані 1,32 метри від будинку, всі вікна помешкань позивачів, що виходять на двір ОСОБА_4 мають вигляд на шиферний паркан майже на половину вікна. Що вказує на грубе порушення відповідачами цих будівельних норм та прав позивачів, як власників будинку та володільців земельної ділянки.

Крім того, відповідно до висновку Державного закладу Центральна санітарно-епідеміологічна станція МОЗ України, № 03.10/1254-241 від 01.06.2011р., за результатами досліджень рівнів освітленості у спальні, вітальні та їдальні квартири гр. ОСОБА_6, а також вітальні та спальні квартири гр. ОСОБА_2, які були проведені фахівцем Центральної санепідемстанції МОЗ України 13.04.2009 року протокол № 420-425, було встановлено, що коефіцієнт природного освітлення не відповідає нормативу встановленому у ДБН В.2.5-28-2009 Природне і штучне освітлення. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів стосовно неналежності як доказу даного висновку в звязку з тим, що відповідачі не були присутні при проведенні замірів рівня інсоляції квартир позивачів 13.04.09р., оскільки вказаний протокол мається в справі з 2009 року і його результати відповідачами не оскаржувалися, а судова будівельно-технічно-санітарно-гігієнічна експертиза, призначена ухвалюю суду від 03.02.2010 року за клопотанням сторони відповідача, проведена не була в звязку з несплатою її вартості самими відповідачами.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затемнення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Адже, внаслідок того, що на відстані 1 метру 15 сантиметрів від будинку позивачів знаходиться суцільна огорожа з восьми хвильового шиферу висотою 1,8 метра - у них відбувається затінення будинку цим парканом, який затінює вікна їх житлового будинку майже на половину вікна, незважаючи на те, що вікна розміщені на висоті 1 метр від землі, внаслідок чого в їх квартирах недостатній рівень інсоляції. Тому, дії відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є такими, що не відповідають умові ч. 1 ст. 103 ЗК України, а саме заподіяння якнайменше незручностей сусідам, а такі їх дії підлягають припиненню. Отже, враховуючи відсутність спільної згоди між користувачами суміжних земельних ділянок та порушення відповідачами існуючих норм при встановленні огорожі, позивачі мають право вимагати усунути порушення можливості нормально користуватися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належною їм земельною ділянкою та житловим будинком. На що, зокрема, неодноразово вказувалось відповідачам з боку Золотоніської міської ради, куди зверталися позивачі для позасудового вирішення даного спору, протягом кількох років поспіль. Але приписи органу місцевої влади відповідачами були проігноровані. Тому необхідно в судовому порядку примусово зобовязати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути порушення можливості нормально користуватися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належною їм земельною ділянкою та житловим будинком, шляхом знесення частини спорудженої на межі суміжних земельних ділянок в м. Золотоноша по вул. Новоселівській між будинками № 32 та № 34 суцільної (непрозорої) огорожі з восьмихвильвого шиферу до висоти 1 (один) метр, при чому за рахунок відповідачів, оскільки паркан був споруджений ними незважаючи на протести з боку позивачів. При цьому посилання представника відповідачів на необхідність застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позову з цих підстав є хибним, поскільки відповідно до ст.268 ЦК України на дані правовідносини позовна давність не поширюється. А виходячи з норм ст. 48 Закону України Про власність(що діяв на час виникнення порушень прав позивачів), п.п.4,6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 391, 257 і 256 ЦК України, власник майна (в даному випадку будинку та прибудинкової території) протягом всього часу наявності в нього права власності на своє майно - може предявити позов про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. Зазначений же у ст. 268 перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, всупереч твердженню представника відповідачів не є вичерпним. Так, не поширюється давність на вимоги власника або іншого володільця про усунення будь-яких порушень його права, хоча ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Оскільки названі порушення мають триваючий характер, то постійно відсувається початковий момент перебігу позовної давності.

В задоволенні вимоги позивачів в частині повної ліквідації паркану належить відмовити, оскільки вікна будинку позивачів розміщені на висоті 1 метр від землі, а тому весь паркан затінювати вікна житлового будинку позивачів не може, а лише його частина.

Суд, задовольняючи в цілому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підставі ст.ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на їх користь сплачене при подачі позову держмито в сумі 08грн. 50коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 07грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 103 ЗК України, ст.ст. 3, 4 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212,213,215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути порушення можливості нормально користуватися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належною їм земельною ділянкою та житловим будинком, що розташовані в м. Золотоноша по вул. Новоселівській, 32, а саме: знести за рахунок відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частину спорудженої на межі суміжних земельних ділянок в м. Золотоноша по вул. Новоселівській між будинками № 32 та № 34 суцільну (непрозору) огорожу з восьмихвильвого шиферу до висоти 1 (один) метр.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 07 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по оплаті державного мита в сумі 08 грн. 50 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя М. В. Матвієнко