АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 27 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Михайлів Л.В., Барильської А.П.

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника

ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми за договором позики у розмірі 320000 грн., 0,5% від неповернутої суми за кожен день заборгованості у розмірі 425600грн., трьох процентів річних у розмірі 6996 грн., подвійну облікову ставку НБУ у розмірі 50007 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, відповідно до договору позики передав відповідачу ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 40000 доларів США, які він зобовязався повернути до 28 квітня 2009 року. Оскільки відповідачем не виконані зобовязання, тому відповідно до п. 4.2 Договору позики передбачена відповідальність у вигляді сплати 0,5 % від неповернутої суми за кожен день заборгованості, трьох процентів річних у загальній сумі 6996 грн. та подвійної ставки НБУ в розмірі 50007 грн. Відповідач зобовязань по поверненню позики не виконав, від повернення боргу ухиляється тому він змушений звернутися до суду.

Повторним заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, на його користь стягнуто з ОСОБА_4 за договором позики грошову суму у розмірі 320000 грн. та три проценти річних 6996 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що судом не звернуто уваги на те, що вказаний договір позики укладався на виконання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2008 року і за своєю правовою природою не є договором позики, а сума 40000 доларів США є авансом згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2008 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким ОСОБА_6 взяв у борг у ОСОБА_2 40000 доларів США, який зобовязався повернути до 28 квітня 2009 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача та стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 320000грн. та 3 процента річних від простроченої суми у розмірі 6996грн., суд виходив із того, що оскільки відповідач добровільно не виконав зобовязання щодо повернення позики, позичена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку зі сплатою 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Факт укладення між сторонами договору займу та отримання відповідачем у власність від позивача грошових коштів у розмірі 40000 доларів США, які останній зобовязався повернути позикодавцю ОСОБА_2 до 28 квітня 2009 року підтверджуються письмовими доказами: договором займу від 28.10.2008р.; розпискою про отримання відповідачем позичених грошей від 28.10.2008 року; розпискою-погодженням дружини відповідача ОСОБА_7 на укладення договору займу та отримання її чоловіком ОСОБА_4 від позивача 40000 доларів США (а.с. 5, 6, 7).

Ці обставини підтвердив у судовому засіданні відповідач та допитана за клопотанням представника відповідача в якості свідка дружина ОСОБА_4 ОСОБА_7

Суд також вірно стягнув з відповідача на користь позивача 3 процента річних від простроченої суми у розмірі 6996грн., оскільки відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що договір позики укладався на виконання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2008р. і за своєю природою не є договором позики, а сума 40000 доларів США є авансом згідно ч.2 ст. 570 ЦК України, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та нормами матеріального права.

Зокрема, відповідно до положень ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно положень ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчинений із недодержанням письмої форми є нікчемним.

Як убачається із попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2008р., нотаріально не посвідченого, відповідач не є стороною договору, продавцем земельної ділянки указано ОСОБА_8, а покупцем ОСОБА_2 (а.с. 52). Будь-яких письмових доказів щодо отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_2 авансу за земельну ділянку не надано.

Крім того, дружина відповідача ОСОБА_7 пояснила, що отримані чоловіком за договором позики від позивача 40000 доларів США, вони використали (потратили) на свої сімейні потреби.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: