Справа № 2-1000-2011 року
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2011 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ДЕРУНЕЦЬ О.А.
при секретарі ПУХИР І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, позивачка вимушена звернутися з заявою до суду. Просила стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 45/100 частки всіх видів доходів, починаючи з 23.02.2010 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.02.2010 року по дату винесення судом рішення.
Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити та пояснила, що все своє подружнє життя присвятила вихованню дітей та веденню домашнього господарства, що дуже ускладнювалось постійними переводами її чоловіка відповідача, з однієї місцевості в іншу, так як відповідач був військовослужбовцем. На даний час, у зв»язку з тим, що вона являється пенсіонеркою та має незадовільний стан здоров»я, вона не може працювати. Також позивачка зазначала, що вона є непрацездатною в розумінні Сімейного кодексу України, що вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу, що їх з відповідачем діти не мають можливості надавати їй допомогу.
Представник позивачки позов підтримав та просив задоволити його в повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що він також є пенсіонером та є звільненим з ТОВ «Укрбіокод», а заявлений позивачкою розмір аліментів є завищеним. Вважає, що позивачці підлягає до сплати аліменти в розмірі, який є різницею між розміром прожиткового мінімуму та розміром пенсії позивачки, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги позивачки частково стягнувши з нього аліменти в розмірі 60,20 грн. щомісячно.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя.
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.05.1973 року. На даний час шлюб не розірвано. З грудня 2009 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Позивачка являється пенсіонеркою за віком їй на дату подання позову виповнилося повних 60 років, розмір її щомісячної пенсії становить, згідно довідок від 18.03.2010 року та від 19.01.2011 року, з січня 2010 року 642,80 грн., з серпня по вересень 2010 року 721,40 грн., з жовтня 2010 року 735,40 грн.
Позивачка 23.02.2010 року зверталась до відповідача з вимогою виплачувати їй аліменти в розмірі 45/100 частки всіх видів доходів, але він виконав її вимогу частково. В лютому 2010 року він сплатив їй 1500 грн., у березні 2010 року 1000 грн., у квітні 2010 року - 1000 грн., що підтверджується повідомленнями про надходження поштового переводу.
Відповідно до ч.2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч.3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається, той із подружжя, який досяг пенсійного віку встановленого законом.
Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Ст. 1 ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»від 20.10.2009 року передбачено, що прожитковий мінімум з 1 січня 2010 року становив 825,00 грн., з 1 квітня 2010 року 839,00 грн., з 1 липня 2010 року 843,00 грн., з 1 жовтня 2010 року 861,00 грн., з 1 грудня 2010 року 875,00 грн.
Виходячи з вищезазначеного суд прийшов до висновку:
Що позивачка є непрацездатною в розумінні ст. 75 СК України, так як на дату пред'явлення позову досягла пенсійного віку, який згідно з ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»становив 55 років. На дату пред'явлення позову позивачці виповнилося 60 років.
Позивачка потребує матеріальної допомоги, оскільки її пенсія (інших доходів вона не має) на протязі періоду часу з 23.02.2010 року по дату винесення цього рішення є меншою ніж розмір прожиткового мінімуму. При цьому суд виходив з розміру прожиткового мінімуму, який встановлений ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»від 20.10.2009 року на одну особу, а не для осіб, які втратили працездатність. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що поняття «особи, які втратили працездатність», визначення якого надане в ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року та яке також використовується в ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»від 20.10.2009 року, та поняття «подружжя, яке є непрацездатним», визначення якого надане в ч. 3 ст.75 СК України та яке використовується в інших нормах СК України, не є тотожними ні по своїй назві, ні по своєму змісту. Так, зміст першого поняття є більш ширшим, оскільки на відміну від другого включає осіб, які досягли пенсійного віку, що дає право на визначення пенсії на пільгових умовах. Крім того в ч. 4 ст. 75 СК України мова йде про прожитковий мінімум (загальне поняття), а не про прожитковий мінімум для певної соціальної і демографічної групи. За таких обставин суд відхиляє посилання відповідача та його представника на те, що при визначенні того чи забезпечує пенсія позивачки їй прожитковий мінімум, встановлений законом, необхідно виходити з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, так як його щомісячний дохід, який підтверджений письмовими доказами, на дату винесення даного рішення становить 12 660 грн. 71 коп. (розмір щомісячної пенсії відповідача). Такий висновок здійснений судом також з урахуванням того, що на дату винесення даного рішення відповідач є звільненим з ТОВ «УкрБіокод». Жодних доказів того, що відповідач не має можливості надавити матеріальну допомогу позивачці ні ним особисто, ні його представником суду не було надано. При цьому той факт, що відповідач є сам пенсіонером судом при винесенні даного рішення не береться до уваги в силу того, що така обставина не є належним доказом, який може спростувати позовні вимоги позивачки.
З зазначених обставин, доказів та норм СК України, ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року та ЗУ «Про прожитковий мінімум»від 15.07.1999 року суд дійшов до висновку про те, що позивачка являється тим з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, а відповідач таким, що може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до ч.2 ст. 79 СК України якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше ніж за один рік.
Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 2 ст. 80 СК України розмір аліментів одному із подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають значення.
При визначенні розміру аліментів судом була досліджена можливість одержання утримання на користь позивачки з боку повнолітніх дітей подружжя позивача та відповідача, а саме: сина та двох доньок. Так, судом на підставі наданих повнолітніми дітьми позивачки та відповідача письмових пояснень та доданих до них документів, пояснень сторін по справі було встановлено, що повнолітні діти не мають на даний час можливості надавати матеріальне утримання своїх батьків. Дані обставини сторонами по справі не спростовувались.
При визначенні розміру аліментів суд крім іншого приймає також посилання позивачки на тривалість подружніх стосунків з відповідачем (більше 37 років), відповідач був військовослужбовцем та дуже часто змінював місце своєї роботи, а позивачка переїздила разом з ним та не могла мати постійне місце роботи, всі домашні справи та виховання дітей здійснювала вона.
Але суд вважає, що розмір аліментів на утримання позивачки, який просить стягнути вона на свою користь (45/100 частки всіх видів доходів відповідача) є дещо завищеним. В той же час суд вважає, що розмір аліментів в сумі 62,20 грн., який визнає відповідач, є значно заниженим.
Таким чином суд виходячи з завдання цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого розгляду та вирішення цивільних справ (ч. 1 ст. 2 ЦПК України) доходить до висновку про те, що справедливим для сторін є стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на її утримання в розмірі 30/100 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача. При цьому враховуючи, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів на її утримання з 23.02.2010 року, доказом є вимога від 23.02.2010 року та поштові повідомлення про вручення, а відповідач сплатив їх не в повному обсязі, суд вважає, що аліменти на її утримання повинні бути стягнуті саме з цієї дати 23.02.2010 року.
За таких обставин, суд вважає можливим задоволити позов частково і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 30/100 частки всіх видів доходів, починаючи з 23 лютого 2010 року, допустивши на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В решті позовних вимог відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 60, 212-215, 218, 367 ЦПК України, ст. ст. 75, 77, 79, 80 СК України, ст. 1 ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»від 20.10.2009 року, ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум»від 15.07.1999 року, суд
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 30/100 частки всіх видів заробітку (доходів) на її утримання щомісячно, починаючи з 23 лютого 2010 року.
Допустити негайне виконання даного рішення в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 30/100 частки всіх видів заробітку (доходів) на її утримання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: