Апеляційний суд Житомирської області
Рішення

Іменем України

24 лютого 2011 року

>

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судці: Худякова A.M.,

суддів: Широкової Л.В., Снітка С.О.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Комунальник" про визнання наказу про звільнення та звільнення незаконними, поновлення на роботі,

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що працював на посаді начальника водопроводу.

Наказом директора КП "Комунальник" №12 від 12 серпня 2010 року був звільнений з займаної посади за п.1 ст.З8 КЗпП України.

Посилаючись на те, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки відповідач в межах двотижневого строку після написання заяви на звільнення не повинен його звільняти, позивач просив визнати наказ про звільнення незаконним та поновити його на роботі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати постановлене рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не дав оцінку тій обставині, що 27.08.2010 року він написав заяву про відзив

Справа № 22ц/0690/623/11 Головуючий в суді 1' ОСОБА_3

Категорія 52 Доповідач Худяков A.M.

раніше поданої заяви на звільнення, проте відповідач видав наказ про його звільнення з іншої підстави - п.1 ст.36 КЗпП України, з яким його ніхто не ознайомлював, що є порушенням чинного трудового законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений з дотриманням трудового законодавства.

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 04.02.2009 року працював на посаді начальника водопроводу КП "Комунальник".

26 серпня 2010 року ОСОБА_2 подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Наказом директора КП "Комунальник" №12 від 18 серпня 2010 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади за п.1 ст.Зб КЗпП України (а.с.ЗЗ).

Статтею 38 КЗпП передбачено, що сторони трудового договору вправі домовитись про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двохтижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

Така домовленість може мати місце тоді, коли працівник в заяві просить звільнити його з конкретної дати, а роботодавець проти цього не заперечує. Якщо ж працівник у заяві не зазначає бажану дату звільнення, роботодавець (власник) не вправі звільнити його до спливу двохтижневого терміну.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (п.8), сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника - ст.38 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказані вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не врахував та не звернув уваги на те, що ОСОБА_2, подаючи 26.08.2010 року заяву про звільнення за власним бажанням, не вказав, що просить звільнити його з конкретної дати (а.с.29).

Крім того, суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що ОСОБА_2, реалізуючи своє право на продовження роботи, 26.08.2010 року подав заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення.

Відповідач, порушуючи трудове законодавство, 18.08.2010 року, тобто раніше поданої позивачем заяви на звільнення, видав наказ №12 про звільнення позивача з іншої підстави. Відомостей, що з цим наказом був ознайомлений позивач в матеріалах справи не має. Також в справі відсутній наказ від 12.08.2010 року, на який міститься посилання в трудовій книжці позивача.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звільнений з порушенням трудового законодавства, рішення суду першої інстанції відповідно до п.п.2,3 Ч.1 СТ.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

з

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати наказ №12 від 12.08.2010 року в частині звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаду начальника водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства "Комунальник" з 26 серпня. 2010 року. Рішення в цій частині звернути до негайного виконання. ,

Стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" в доход бюджету 8 грн.50 коп. судового збору та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_4