Справа № 2- 771/2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2011 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі : головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Карнаух В.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представників:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в залі № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінатпро визнання незаконними наказів і розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був 25.06.2010 року, 18.10.2010 року, 14.04.2011 року та 26.09.2011 року уточнений, до ПАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінатпро визнання незаконними наказів і розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що працював газоелектрозварником дільниці пункту технічного огляду вагонів рухомого складу Глєюватського карєру цеху технологічного залізничного транспорту УЗТ ПАТ ЦГОК.

02.04.2010 року наказом № 431 йому було оголошено догану.

07.04.2010 року наказом № 506 йому було оголошено догану.

13.04.2010 р. його повідомили, що розпорядженням № 399 від 31.03.2010 року його перевели з дільниці пункту технічного огляду вагонів в локомотивне депо.

08.06.2010 року наказом № 878 Про дисциплінарне стягненнябув звільнений за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Вважає дані накази незаконними, так як до цього не мав жодного зауваження, а після його вступу до Вільної профспілки залізничників до нього стали застосовуватись засоби адміністративного тиску. Крім того до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, але з питань надання пояснень стосовно порушення ним службових обовязків його не викликали. В супереч п. 31 Типових правил, в триденний строк з наказами під розписку він ознайомлений не був, пропуск цього строку означає, що порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення.

Розпорядження № 399 від 31.03.2010 року про його переведення з дільниці пункту технічного огляду вагонів в локомотивне депо суперечить, як Конституції, так і ст..32 КЗпП України, згідно якої переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, або в іншу місцевість, допускається за згодою працівника.

Таким чином, до теперішнього часу він не ознайомлений з наказами та розпорядженням.

Крім того в порушення вимог ст. 237-1 КЗпП України його звільнено без попередньої згоди первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників ПАТ ЦГОК, а також Ради Голів Вільної профспілки залізничників України.

З дня виходу розпорядження № 399 від 31.03.2010 р. він не працює, тому просить визнати наказ по ПАТ ЦГОК№ 431 від 02.04.2010 року, розпорядження по УЗТ ПАТ ЦГОК№ 399 від 31.03.2010 року , наказ по ПАТ ЦГОК№ 509 від 07.04.2010 року, по ПАТ ЦГОК№ 878 від 08.06.2010 року - незаконними, поновити на посаді газоелектрозварника дільниці пункту технічного огляду вагонів рухомого складу Канівського карєру цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ ЦГОК, а також стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.03.2010 до дня поновлення на роботі.

Діями відповідача йому також завдано моральну шкоду в розмірі 20000,0 грн., так як він не може утримувати свою родину в достатньому обсязі, був позбавлений можливості реалізовувати свої бажання та звички, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя , яку також просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позивні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_1 дійсно працював газоелектрозварювальником цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського карєру УЗТ та дійсно є членом первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ЦГЗК. Позивач в своєму позові необґрунтовано зазначає, що адміністрація ВАТ ЦГЗКпереслідує його за належність до Вільної профспілки залізничників України та застосовує до нього засоби адміністративного тиску, оскільки не надав жодного доказу застосування до нього засобів адміністративного впливу, та не розкрив взагалі поняття: засоби адміністративного тиску.

Статтею 139 КЗпП України; посадовими і робочими інструкціями передбачені трудові обовязки працівників підприємства, які є обовязковими для виконання незалежно від того, є вони членами відповідних профспілок чи не входять до жодного обєднання громадян. ОСОБА_1 був звільнений з ВАТ ЦГЗКна підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а саме за систематичне невиконання своїх обовязків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором.

Так, 04.08.2009 р. спеціалістами відділу охорони праці комбінату, проведено перевірку дотримання вимог законодавства з охорони праці працівниками залізничного транспорту. По результатам перевірки електрогазозварювальнику цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського карєру УЗТ ОСОБА_1, за порушення вимог п.п. 3.1.2., 3.1.3. Інструкції № 13002 з охорони праці для електрогазозварювальників, електрозварювальника, газозварювальника, бензино-газозварювальника структурних підрозділів комбінату, затвердженої наказом по комбінату № 1349 від 28.07.2008 р. п.5.1.1.13 Положення про систему управління охороною праці на ВАТ ЦГЗКзатвердженого наказом № 272 від 21.02.2006 р., а саме під час виконання робіт не мав при собі посвідчення з електробезпеки. Наказом по комбінату № 1061 від 27.08.2009 року (з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під власний підпис), за грубе порушення трудових обовязків, оголошено догану.

08.03.2010 року спеціалістами відділу організації праці і заробітної плати управління комбінату була проведена перевірка дотримання трудової дисципліни працівниками служби рухомого складу Глеюватського карєру управління залізничного транспорту. В ході перевірки було виявлено, що електрогазозварювальник 4 розряду служби рухомого складу цеху технологічного транспорту Глеюватського карєру УЖДТ ОСОБА_1 допустив грубе порушення трудової дисципліни, переодягнувшись він зробив записи в книзі нарядів про закінчення роботи, залишив своє робоче місце без поважної причини і пішов до зупинки громадського транспорту о 19-50 до закінчення зміни, що являє собою грубе порушення п.3.1. розділу 3 Загальних обовязків робітників, Правил внутрішнього трудового розпорядку про що був складений акт від 08.03.2010р. На прохання пояснити в письмовій формі про завчасне залишення робочого місця, ОСОБА_1 відмовився давати будь які пояснення. 02.04.2010р. був виданий наказ по ВАТ ЦГЗК№ 431 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за порушення п. 3.1 розділу 3 Загальних обовязків робітників, Правил внутрішнього трудового розпорядку, який виразився в залишення робочого місця за 10 хвилин до закінчення робочого часу, без поважних на то причин.

Також 02.04.2010 року було складено акт про те, що позивачу було запропоновано ознайомитися з наказом по комбінату №431 від 02.04.2010 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальностіОСОБА_1, який був зачитаний в його присутності, від підпису про ознайомлення з наказом № 431 від 02.04.2010 року позивач відмовився. Тобто доводи позивача про навмисне перешкоджання посадовими особами від ознайомлення з наказом №431 від 02.04.2010 року є неправдивими.

20.03.2010р. ОСОБА_1, не перевіривши своє робоче місце, приступив до роботи в одязі, який суперечить нормам техніки безпеки, тим самим створюючи загрозу своєму життю, чим порушив вимоги п.п. 2.1.2., 2.1.5., 3.1.3., Інструкції № 13002 з охорони праці для електрогазозварювальника п.п. 2.1.3.,4.1. Загальних вимог по охороні праці по ВАТ ЦГЗК, та з якими був особисто ознайомлений під підпис. За порушення вимог з охорони праці ОСОБА_1 було втретє, наказом №506 від 07.04.2010р. піддано заходам дисциплінарного впливу, а саме оголошено догану. 13.04.2010 року ОСОБА_1 було ознайомлено з даним наказом під підпис. Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення виявленим порушенням, на що останній відмовився надавати будь які пояснення, мотивуючи тим, що йому треба подумати. При повторному запропонуванні позивачу дати письмові пояснення за 20.03.2010р. останній остаточно відмовився давати будь які пояснення.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, або в іншу місцевість, допускається за згодою працівника.

Працюючи на посаді електрогазозварювальника 4 розряду служби рухомого складу цеху технологічного транспорту Глеюватського карєру та для виконання термінових ремонтних робіт рухомого складу, з метою забезпечення справного стану рухомого складу для виконання виробничої програми. Розпорядженням від 31.03.2010р. №399 по управлінню залізничним транспортом ВАТ ЦГЗКбуло тимчасово переміщено ОСОБА_1 на посаду електрогазозварювальника 4 розряду, локомотивного депо з ремонту рухомого складу з 13.04.2010р. по 12.05.2010р., без зміни режиму роботи. В той же день ОСОБА_1 було зачитано в його присутності та запропоновано ознайомитися з розпорядженням №399 від 31.03.2010 року, що і було зроблено підписом ОСОБА_1 Станом на 12.05.2010 року ОСОБА_1 розпорядження не виконав, до роботи електрогазозварювальника 4 розряду локомотивного депо цеха з ремонту рухомого складу не приступив. Пояснення з приводу відмови від виконання розпорядження надати відмовився, про що складені акти від 13.04.2010., 15.04.2010., 17.04.2010., 19.04.2010., 21.04.2010., 23.04.2010., 25.04.2010., 27.04.2010., 29.04.2010., 01.05.2010., 03.05.2010., 05.05.2010., 07.05.2010., 11.05.2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України, переміщення працівника на іншу роботу не є переведенням і не потребує згоди останнього, оскільки переміщення відбувається на тому ж підприємстві, установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, ОСОБА_1, необґрунтовано відмовився від переміщення.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядкупрацівники зобовязані працювати чесно сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці та ін..

З огляду на наведене, ОСОБА_1, відмовившись від переміщення, допустив грубе порушення трудової дисципліни без поважних причин.

За сукупністю грубих порушень техніки безпеки на виробництві, а також трудового законодавства, що відобразилось в діях та бездіяльності ОСОБА_1 за що наказами ВАТ ЦГЗК№1061 від 27.08.2009р., № 506 від 07.04.2010р. та №431 від 02.04.2010р. притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, які не втратили чинності та враховуючи, що подальше залишення на роботі ОСОБА_1 суперечить інтересам виробництва, а порушення вимог охорони праці може нанести істотну шкоду як самому так і працівникам, що його оточують. За таких обставин ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання своїх обовязків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором.

ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ЦГЗК. Відповідно до ч. 2 ст. 252 КЗпП України, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, що є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якої вони є, тобто - виборного органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ЦГЗК.

Так, 17.05.2010 року голові первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ОСОБА_5 особисто під підпис вручено подання №2895/18 від 11.05.2010р. про дачу згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення члена первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ОСОБА_6, копію даного подання було також направлено Вільній профспілці залізничників України м. Київ.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ЦГЗК, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

25.05.2010 р. отримано листи №30 від 19.05.2010р. виконуючого обовязки голови ВПЗУ ОСОБА_2 та №54 від 20.05.2010р. голови ППО ВПЗУ ВАТ ОСОБА_5 про відмову в дачі згоди на звільнення ОСОБА_1, при цьому питання систематичного невиконання останнім своїх трудових обовязків взагалі не було розглянуто, та не дана юридична оцінка діям та бездіяльності ОСОБА_1, після детального аналізу листів голови ВПЗУ ВАТ ОСОБА_5 було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1, тому що в вищезазначених листах немає обґрунтованої відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору.

Оскільки висновок виборних органів ґрунтується лише на припущеннях та домислах, і взагалі не містить юридичної оцінки систематичному невиконанню ОСОБА_1 своїх обовязків, відповідно до діючого законодавства та судової практики Верховного Суду України, вважається, що не згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 виборними органами профспілки необґрунтована. Крім того не надання аргументованої відмови на погодження про надання згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності вважається згодою на притягнення такого працівника до дисциплінарної відповідальності (ст.43 КЗпП України).

Виходячи із викладених вище обставин ОСОБА_1 під час виконання робіт підвищеної небезпеки, і неодноразове і систематичне грубе порушення трудової дисципліни створення собі та оточуючим його працівникам загрози життю і здоровю, за що наказами по ВАТ ЦГЗК№1061 від 27.08.2009р., №431 від 02.04.2010р.та №506 від 07.04.2010р. притягувався до відповідальності у вигляді доган, та знову допустив порушення трудової дисципліни, яке виражалося відмовою взагалі виконувати свої трудові обовязки. Враховуючи ненадання виборними органами ППО ВПЗУ ВАТ ЦГЗКта ВПЗУ листами від 19.05.2010р. №30 та 20.05.2010р. №54 аргументованої відмови на надання згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, при цьому питання систематичного невиконання останнім свої трудових обовязків взагалі не розглянуто та не дана правова оцінка діям та бездіяльності ОСОБА_1 Тому, оскільки висновок виробничих органів ґрунтується лише на припущеннях, домислах, а тому відповідно до чинного законодавства та судової практики Верховного Суду України вважається, що не згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 виборними органами профспілки необґрунтована, тобто дана.

Крім того, ознайомившись із доповненням до позовної заяви ОСОБА_1 до ПАО ЦГЗКпро поновлення на роботі та ін., в якому він після звільнення 08.06.2010р. в травні 2011р. вперше згадує та зазначає : звільнення членів виборних профспілкових органів підприємств, крім додержання загального порядку допускається за попередньою згодою органу, членом якого вони є, а також вищестоящої профспілки ....тобто, адміністрація ПАТ ЦГЗКповинна була отримати згоду на його звільнення від ППО ВПЗУ ПАТ ЦГЗК, а також від Ради голів ВПЗ У. Дане твердження могло мати місце у разі якщо б ОСОБА_1 був членом виборного органу первинної профспілкової організації. Стосовно прийняття рішень на засіданні Профспілкового комітету 04.04.2011р. ОСОБА_1 чітко пам'ятав, що присутні на засіданні голосували шляхом підняття руки, та як приклад зазначив ОСОБА_7 , який був присутній та також голосував. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що позивача було обрано ОСОБА_1 до виборного органу ППО ВПЗУ ВАТ ЦГЗКна засіданні, яке розпочалось начебто в офісі №91 по вул. А.Головко, 68 о 18.00 04.05.2010р., присутніми були 11 чоловік які самі себе і обирали до складу виборного органу ППО ВПЗУ ВАТ ЦГЗК, секретарем профспілкових зборів був ОСОБА_9 Оцінивши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вважає, що засідання профспілкового комітету ППО ВПЗУ ВАТ ЦГЗКвзагалі не було оскільки : за свідченнями ОСОБА_8 засідання розпочалося о 18.00 за зазначеною вище адресою, однак це неможливо оскільки саме 04.05.2010р. ОСОБА_8 працював в нічну зміну з 20.00 04.05.2010р. до 08.00 05.05.2010р., а з таким графіком роботи за його ж свідченнями та за розкладом руху службових автобусів ПАТ ЦГЗК, йому необхідно виїхати з м-н Даманський саме о 18.00, тобто якби засідання профспілкового комітету відбулося, ОСОБА_8 не зміг би прийняти в ньому участь через загрозу запізнення (неявки) на роботу, а даного факту роботодавцем зафіксовано не було; за свідченнями ОСОБА_1 ОСОБА_7, голосував на засіданні шляхом підняття руки, а це неможливо оскільки, за графіком роботи ОСОБА_7 працював на ПАТ ЦГЗК04.05.2011р. з 08.00 до 20.00, тобто ні о 18.00 , ні о 20.00 годині не міг бути присутній на засіданні, яке проводилось за 50 км від місця роботи.

За свідченнями ОСОБА_8, він одразу після нічної зміни 05.05.2010р. здав до канцелярії ПАТ ЦГЗКповідомлення про обрання ОСОБА_1 04.05.2010р. до складу виборного профспілкового органу, що не знайшло свого підтвердження з наступних обставин: Жовтнева районна прокуратура м. Кривого Рога не встановила порушень Інструкції з загального діловодства або порядку реєстрації вхідної кореспонденції на ПАТ ЦГЗКза 05.05.2010р, що підтверджено відповіддю останньої за №199ж-08 від11.06.2010р.; ОСОБА_8 наданий на реєстрацію до канцелярії ПАТ ЦГЗК05.05.2010р. документ зареєстрований за №14/1167 05.05.2011р., однак відомостей про обрання ОСОБА_1 він не містить, а стосується ОСОБА_10 , тому вважає, що протокол від 04.05.2010 року про обрання ОСОБА_1 членом виборного профспілкового органу та повідомлення від 05.05.2010 року про його обрання є сфальсікованими з метою користуватися гарантіями , встановленими ст.. 252 КЗпП України та ст.. 41 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності.

Наказом №878 від 08.06.2010р. ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне не виконання своїх трудових обовязків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором.

Отже, на підставі вищевикладеного, при застосуванні дисциплінарних стягнень відповідачем дотримано норми трудового законодавства, тобто Позивач необґрунтовано зазначає, що Відповідачем порушено порядок притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Позивач не робить розмежування, щодо часу простою з вини працівника та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 113 КЗпП України час простою з вини працівника не оплачується. Якщо працівник самовільно не приходить на роботу, він не може вимагати оплати відповідного часу відповідно до ч. 1 ст.113 КЗпП України, хоча йому було зарані відомо про неминучість простою, тому заробітна плата з 13.04.2010 по 12.05.2010 року за час простою з вини працівника в будь якому разі оплаті не підлягає.

Звільнення ОСОБА_1 С,А. відбувалося з дотриманням норм чинного законодавства, а тому мови про стягнення з ВАТ ЦГЗКсередньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не може й бути.

Позивач в своїй позовній заяві вказує, що йому було завдано моральної шкоди та оцінює її в сумі 20 000, 00 грн. з цим не можна погодитися, з наступних підстав:

Відповідно до чинного законодавства України у своїй позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тому, за таких обставин, вважаємо, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо його фізичних та моральних страждань.

Стосовно грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 тис. грн., визначеному позивачем, то це не відповідає критеріям, передбаченим у частині третій ст. 23 ЦПК України. У даному випадку не існує жодних підстав вважати, що потерпілою особою є позивач, у якого внаслідок звільнення погіршились здібності, або він позбавлений можливості їх реалізації. Позивач не доводить наявність глибоких фізичних та душевних страждань, на які він посилається у позові, виражаючи їх словами про відчуття страждань, погіршення відносин з оточуючими та дискримінації. Жодних доказів про звернення до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення розумових здібностей позивача, його фізичного чи психічного здоров'я в матеріалах справи немає.

З огляду на наведене, можна зробити висновок, що права і законні інтереси ВАТ ЦГЗК по відношенню до позивача не порушені, а тому в позові необхідно відмовити.

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у трудових відносинах, ОСОБА_1 працював газоелектрозварювальником цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського карєру УЗТ та є членом первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ЦГЗК. (а.с.186-187).

Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

04.08.2009 р. спеціалістами відділу охорони праці комбінату, проведено перевірку дотримання вимог законодавства з охорони праці працівниками залізничного транспорту. По результатам перевірки було складено припис № 1248 від 04.08.2009 року (а.с.158) про порушення електрогазозварювальником цеху технологічного залізничного транспорту Глеюватського карєру УЗТ ОСОБА_1, вимог п.п. 3.1.2., 3.1.3. Інструкції № 13002 з охорони праці для електрогазозварювальників, електрозварювальника, газозварювальника, бензино-газозварювальника структурних підрозділів комбінату, затвердженої наказом по комбінату № 1349 від 28.07.2008 р., (згідно яких при виконанні робіт електрогазозварювальник повинен мати при собі усі необхідні документи, які надають йому право виконувати ці роботи), п.5.1.1.13 Положення про систему управління охороною праці на ВАТ ЦГЗКзатвердженого наказом № 272 від 21.02.2006 р., а саме під час виконання робіт не мав при собі посвідчення з електробезпеки. Наказом по комбінату № 1061 від 27.08.2009 року (з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під власний підпис), за грубе порушення трудових обовязків, оголошено догану (а.с.68-69). Даний наказ ОСОБА_1 не оскаржував.

08.03.2010 року спеціалістами відділу організації праці і заробітної плати управління комбінату була проведена перевірка дотримання трудової дисципліни працівниками служби рухомого складу Глеюватського карєру управління залізничного транспорту. В ході перевірки було виявлено, що електрогазозварювальник 4 розряду служби рухомого складу цеху технологічного транспорту Глеюватського карєру УЖДТ ОСОБА_1 та оглядач-ремонтник вагонів ОСОБА_8 допустили грубе порушення трудової дисципліни, переодягнувшись вони зробили записи в книзі нарядів про закінчення роботи, залишили свої робочі місця без поважної причини і пішли до зупинки громадського транспорту о 19-50 до закінчення зміни, що являє собою грубе порушення п.3.1. розділу 3 Загальних обовязків робітників, Правил внутрішнього трудового розпорядку про що був складений акт від 08.03.2010р.(а.с.70).

Відповідно до ч. 1 ст.. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноваженим ним органом повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосування стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення він зажадав, але працівник їх не надав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

Відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 надати письмове пояснення про завчасне залишення робочого місця, але останній відмовився про що було складено акти від 08.03.2010 року, від 20.03.2010 року, від 28.03.2010 року (а.с. 148, 149, 150). 02.04.2010р. був виданий наказ по ВАТ ЦГЗК№ 431 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за порушення п. 3.1 розділу 3 Загальних обовязків робітників, Правил внутрішнього трудового розпорядку, який виразився в залишення робочого місця за 10 хвилин до закінчення робочого часу, без поважних на то причин. (а.с.71).

Згідно ч.4 ст. 149 КЗпП України та п.31 Типових правил позивачу у триденний строк було запропоновано ознайомитися з наказом під розписку, але останній відмовився, тому наказ йому було оголошено.

Відмова працівника від ознайомлення з наказом про оголошення стягнення або від посвідчення цього факту своїм підписом не ставить під сумнів чинність стягнення .

Про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом № 431 від 02.04.2010 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальностібуло складено акт від 02.04.2010 року, згідно якого наказ про накладання стягнення, ОСОБА_1 було зачитано в його присутності, від підпису останній відмовився (а.с.72). Таки чином ствердження позивача та його представника про навмисне перешкоджання посадовими особами від ознайомлення з наказом №431 від 02.04.2010 року не відповідають фактичним обставинам справи.

20.03.2010р. ОСОБА_1, не перевіривши своє робоче місце, приступив до роботи в одязі, який суперечить нормам техніки безпеки, без заземлення зварювальних деталей, тим самим створюючи загрозу своєму життю, чим порушив вимоги п.п. 2.1.2., 2.1.5., 3.1.3., Інструкції № 13002 з охорони праці для електрогазозварювальника п.п. 2.1.3.,4.1. Загальних вимог по охороні праці по ВАТ ЦГЗК, та з якими був особисто ознайомлений під підпис. Про факт порушення було винесено припис № 286 від 20.03.2010 року (а.с.156-157).

За порушення вимог з охорони праці ОСОБА_1 було втретє, наказом №506 від 07.04.2010р. піддано заходам дисциплінарного впливу, а саме оголошено догану. (а.с.75).

13.04.2010 року ОСОБА_1 було ознайомлено з даним наказом під підпис. Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення виявленим порушенням, на що останній відмовився надавати будь які пояснення, мотивуючи тим, що йому треба подумати. При повторному запропонуванні позивачу дати письмові пояснення за 20.03.2010р. останній остаточно відмовився давати будь які пояснення, що підтверджується актом від 28.03.2010 року (а.с.76).

В звязку з відмовою позивача ознайомитися з наказом № 506 від 07.04.2010 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальностібуло складено акт від 13.04.2010 року, згідно якого наказ про накладання стягнення, ОСОБА_1 було зачитано в його присутності, від підпису останній відмовився (а.с.147).

Частиною 2 ст. 32 КЗпП України, передбачено, що переміщення працівника на іншу роботу не є переведенням і не потребує згоди останнього, оскільки переміщення відбувається на тому ж підприємстві, установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, ОСОБА_1, необґрунтовано відмовився від переміщення.

Для виконання термінових ремонтних робіт рухомого складу, з метою забезпечення справного стану рухомого складу для виконання виробничої програми, розпорядженням від 31.03.2010р. №399 по управлінню залізничним транспортом ВАТ ЦГЗК було тимчасово переміщено ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на посаду електрогазозварювальника 4 розряду, локомотивного депо з ремонту рухомого складу з 13.04.2010р. по 12.05.2010р., без зміни режиму роботи. (а.с.77), тобто переміщення ОСОБА_1 відбулося на інше робоче місце у тому ж підрозділі, а саме Управлінні залізничного транспорту ПАТ ЦГОК, у тій же місцевості, у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, без зміни графіку роботи.

В той же день ОСОБА_1 було зачитано в його присутності та запропоновано ознайомитися з розпорядженням №399 від 31.03.2010 року, що і було зроблено підписом ОСОБА_1 (а.с. 77).

Станом на 12.05.2010 року ОСОБА_1 розпорядження не виконав, до роботи електрогазозварювальника 4 розряду локомотивного депо цеха з ремонту рухомого складу не приступив, про що складені акти від 13.04.2010., 15.04.2010., 17.04.2010., 19.04.2010., 21.04.2010., 23.04.2010., 25.04.2010., 27.04.2010., 29.04.2010., 01.05.2010., 03.05.2010., 05.05.2010., 07.05.2010., 11.05.2010 року.(а.с.78-91).

Відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 надати письмове пояснення з приводу відмови від виконання розпорядження, але останній відмовився, про що було складено відповідний акт від 27.05.2010 року (а.с.163).

Факт відмови виконання розпорядження № 399 від 31.03.2010 року ОСОБА_1 також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 також підтвердили факт відмови позивача надати пояснення про не виконання ним зазначеного розпорядження, з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності ознайомлюватися відмовився, в звязку з чим накази йому були зачитані в слух, про що були складені відповідні акти. Згідно розпорядження № 399 від 31.03.2010 року графік роботи позивачу не змінювався, а заробітна плата залишалася на попередньому рівні, крім того книга видачі нарядів від працівників не приховувалася і їм не відому про такі факти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що 04.05.2010 року о 18.00 годині в приміщені № 91 будинку 68 по вул.. А. Головко ОСОБА_1 було обрано заступником голови ППО ВПЗУ ПАТ ЦГОК, про що наступного дня 05.05.2010 року одразу після нічної зміни він здав до канцелярії ПАТ ЦГОКповідомлення, але остання не було зареєстровано. 08.03.2010 року під час перебування на роботі їх двічі перевіряла комісія з відділу праці, він з ОСОБА_1 здали зміну і о 19.45 розписалися у книзі нарядів і знаходилися на території комбінату, вони бачили комісію, і з них стали вимогати пояснення на імя генерального директора, вони не відмовлялись, якщо він особисто буде вимогати пояснення. Акт їм прочитати не дали, вони повернулись на ПТО де склали відповідний акт.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядкупрацівники зобовязані працювати чесно сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці та ін..

Таким чином, відмовившись від переміщення, ОСОБА_1 допустив грубе порушення трудової дисципліни без поважних причин.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків , покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно п. 23 Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року (зі змінами та доповненнями) за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі , вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку.

За сукупністю грубих порушень техніки безпеки на виробництві, а також трудового законодавства, що відобразилось в діях та бездіяльності ОСОБА_1 за що наказами ВАТ ЦГЗК№1061 від 27.08.2009р., № 506 від 07.04.2010р. та №431 від 02.04.2010р. притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, які не втратили чинності та враховуючи, що подальше залишення на роботі ОСОБА_1 суперечить інтересам виробництва, а порушення вимог охорони праці може нанести істотну шкоду як самому позивачу, так і працівникам, що його оточують, власником було прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання своїх обовязків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором.

Згідно з повідомлення первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ПАТ ЦГОК, ОСОБА_1 з 05.05.2010 року обрано заступником голови профкому ППО ВПЗУ ПАТ ЦГОК(а.с.146).

Відповідно до ч. 2 ст. 252 КЗпП України, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, що є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якої вони є, тобто - виборного органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ЦГЗК.

Частинами 2, 5 ст.43 КЗпП України передбачено, що виборний профспілковий орган членом якого є працівник, повинен розглянути обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органа у пятнадцятиденний строк і повідомити його про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Тому 17.05.2010 відповідач звернувся з поданням №2895/18 від 11.05.2010р. про дачу згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення члена первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ВАТ ОСОБА_6, копію даного подання було також направлено Вільній профспілці залізничників України м. Київ. (а.с.92-94).

Частиною 6 ст. 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, ч. 7 ст. 43 КЗпП України, передбачено, що у випадку коли в рішенні профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору немає обґрунтування відмови, роботодавець вправі звільнити працівника без згоди профспілки.

Під мотивованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника.

Як вбачається з листів №30 від 19.05.2010р. виконуючого обовязки голови ВПЗУ ОСОБА_2 та №54 від 20.05.2010р. голови ППО ВПЗУ ВАТ ОСОБА_5 про відмову в дачі згоди на звільнення ОСОБА_1, питання систематичного невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обовязків взагалі не було розглянуто, та не дана юридична оцінка діям та бездіяльності ОСОБА_1, (а.с.95-96), а тому суд вважає, що в вищезазначених листах немає обґрунтованої відмови в ненаданні згоди на розірвання трудового договору, а сам висновок не містить юридичної оцінки систематичному невиконанню ОСОБА_1 своїх обовязків, тому відповідач згідно до діючого законодавства та судової практики Верховного Суду України, вірно прийшов до висновку, що не згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованою, і порушує як права позивача, так і права інших працівників комбінату на безпечні умови праці.

Наказом №878 від 08.06.2010р. ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне не виконання своїх трудових обовязків без поважних причин, покладених на нього трудовим договором.(а.с.97-101).

Таким чином роботодавцем було повністю дотримано вимог законодавства щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення, а саме:

1) Дисциплінарне стягнення застосовано органом, який має право прийому та звільнення працівника, з дотриманням встановленого строку.

2) До застосування дисциплінарного стягнення від ОСОБА_1 зажадано надати письмове пояснення.

3) Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України адміністрація комбінату звернулась до профспілкового комітету ВПЗ УЗТ ВАТ ЦГОКіз обґрунтованим письмовим поданням.

Таким чином, оскільки роботодавцем дотримано вимог законодавства при застосуванні дисциплінарних стягнень до ОСОБА_1, підстави для скасування наказів № 431 від 02.04.2010 року, № 506 від 07.04.2010 року, розпорядження № 399 від 31.03.2010 року, наказу № 878 від 08.06.2010 року Про дисциплінарне стягненнявідсутні, а тому в позові ОСОБА_1 до ВАТ ЦГОКпро визнання незаконними наказів № 431 від 02.04.2010 року, № 506 від 07.04.2010 року, № 878 від 08.06.2010 року і розпорядження № 399 від 31.03.2010 року, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до Декрету КМ України „Про державне мито звільнений від сплати судового збору, а в позові відмовлено, згідно ст.81, 88 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 32, 40, 43, 139, 149, 252 КЗпП України, ст. 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, п.п. 3.1.2., 3.1.3. Інструкції № 13002 з охорони праці для електрогазазварювальників , електрозварювальника, газазварювальника, бензино-газозварювальника структурних підрозділів комбінату, п. 3.1, 3.4, Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників, керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ВАТ ЦГЗК, п.2.2.3 Загальних вимог по охороні працівників ВАТ ЦГЗК, керуючись ст.. ст. 10,31,60,61, 81,88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінатпро визнання незаконними наказів і розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: