Справа № 22-ц-2316/11 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О. Р.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2011 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.,

суддів: Штефаніци Ю.Г., Шандри М.М. ,

при секретарі: Бандрівській М.Ю.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 6 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Львівського міського центру зайнятості про розірвання трудового договору, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено.

Розірвано трудовий договір між ОСОБА_6, як фізичною особою-підприємцем та працівником ОСОБА_3 від 14 жовтня 2008 року, який зареєстровано Львівським міським центром зайнятості 20 жовтня 2008 року за №2.

Рішення суду оскаржила відповідач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням, а звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України кваліфікується як звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, про що свідчить назва ст. 40 КЗпП України, яка цитується: Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Наказ №10 від 27.04.2009 року є незаконним, оскільки відповідно до довідок від лікаря № 56 від 23.04.2009 року (видана на її дівоче прізвище) та № 60 від 27.04.2009 року на дату їх видання вона знаходилася у стані вагітності вже більше ніж 6 тижнів.

З вищезазначеного зрозуміло, що на дату видання наказу вона була вагітна, та наказ №10 від 27.04.2009рокує прийнятим з порушенням ст. 184 КЗпП України.

Вона буде звертатися до місцевого суду про скасування цього наказу після прийняття до розгляду цієї скарги.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_5, пояснення ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

25.09.2009 року позивач звернулася з позовом про розірвання трудового договору покликаючись на те, що 14.10.2008 року між нею та відповідачем було укладено трудовий договір, згідно якого відповідач зобов'язана виконувати роботу продавця-консультанта промтоварів. Відповідачу надавалися вихідні дні: середа та неділя. Час виконання робіт установлено сторонами трудового договору з 10.00-13.00 обід: з 13.00.-14.00, 14.00 до 19.00, не більше 40 годин на тиждень. Робоче місце відповідача було за адресою: м.Львів, вул. Виговського, 100, торговий центр "ВАМ" під порядковим номером 15. Згідно умов трудового договору вона належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, відповідач в порушення умов трудового договору у період з 21 квітня 2009 року не виходить на роботу. З вини відповідача на протязі декількох днів була припинена робота, у зв'язку із чим вона понесла витрати. Просила розірвати трудовий договір укладений між нею та відповідачем 14.10.2008 року.

В судовому засіданні встановлено, що 14.10.2008 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений трудовий договір.

Як встановлено з наказу №10 від 27.04.2009 року відповідача ОСОБА_3 звільнено за прогули згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 23.04.2009 року на підставі акту про відсутність на робочому місці від 23.04.2009 року та 25.04.2009 року, /а.с.102/

Відповідно до п.17 трудового договору його розірвання має бути зареєстровано в Львівському міському центрі зайнятості.

Однак, як пояснив в засіданні судової колегії представник Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_4, реєстрація розірвання трудового договору відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики №320 від 14.10.2001 року (в редакції, яка діяла на момент звільнення з роботи відповідача) можлива при згоді двох сторін. Відповідно до п.17 та п.18 трудового договору сторін трудовий договір знімається з реєстрації в Львівському міському центрі зайнятості лише після його розірвання (а.с. 6).

Він також пояснив, що в даному випадку, оскільки без ОСОБА_3 неможливо було здійснити реєстрацію розірвання договору, тому Львівським міським центром зайнятості було рекомендовано позивачу звернутись до суду з позовом про розірвання трудового договору.

Встановлено, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_3 не оспорювала в судовому порядку звільнення з роботи.

В апеляційній скарзі вона вказує, що буде звертатися до місцевого суду про скасування цього наказу після прийняття до розгляду цієї скарги.

В засіданні судової колегії апелянт пояснила, що 28.12.2010 року подала позов про поновлення на роботі та справа зупинена до вирішення даної справи.

Отже на даний час її позов щодо поновлення на роботі є предметом судового розгляду, про що нею представлено в засідання судової колегії копії позовної заяви та ухвалу суду про зупинення провадження по справі.

Таким чином суд, задовольняючи позовні вимоги, вірно виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не оспорювала в судовому порядку звільнення з роботи, договір розірвано, та розірвання має бути зареєстровано в Львівському міському центрі зайнятості, тому задовольнив позов.

При цьому судова колегія виходить з того, що апеляційний суд відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При розгляді даної справи ОСОБА_3 зустрічного позову не подавала.

Покликання апелянта на те, що не враховано, що наказ №10 від 27.04.2009 року є незаконним, оскільки відповідно до довідок від лікаря № 56 від 23.04.2009 року (видана на її дівоче прізвище) та № 60 від 27.04.2009 року на дату їх видання вона знаходилася у стані вагітності вже більше ніж 6 тижнів, не заслуговують на увагу, т.я. ці обставини буде провіряти суд при розгляді її позову про поновлення на роботі.

Відповідно місцевий суд, констатуючи сам факт звільнення її з роботи, не давав оцінку наказу №10 від 27.04.2009 року щодо того, що ОСОБА_3С знаходилася у стані вагітності, а тому покликання суду про прогули слід виключити з мотивувальної частини рішення, як і покликання на ст. 651 ч.2 ЦК України, яка не регулює дані правовідносини.

Слід виключити з мотивувальної частини рішення абзаци такого змісту:

Згідно ст. 651 ч.2 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3С, з 21.04.2009 року здійснювала прогули без поважних причин, чим порушила умови трудового договору, а тому, враховуючи дотримання позивачем процедури звільнення відповідачки, безпідставність покликань відповідачки на її недотримання, що стверджується відповідними доказами /повідомленнями/, позов слід задовольнити.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеним.

Рішення відповідає вимогам процесуального та матеріального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому її слід відхилити.

Керуючись ч.1 п.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 6 грудня 2010 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення абзаци такого змісту:

1. Згідно ст. 651 ч.2 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, та в інших випадках, встановлених договором або законом.

2. Як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3С, з 21.04.2009 року здійснювала прогули без поважних причин, чим порушила умови трудового договору, а тому, враховуючи дотримання позивачем процедури звільнення відповідачки, безпідставність покликань відповідачки на її недотримання, що стверджується відповідними доказами /повідомленнями/, позов слід задовольнити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: