Справа № 2-211/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 квітня 2011 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої: судді Ткаченко І. Ю.

при секретарі: Шаботинець С.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 КОСТЯНТИНОВИЧА ДО ОСОБА_2, ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КРАСНОГВАРДІЙСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ ОСОБА_5, УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВОГО ГОСПОДАРСТВА ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОСОБА_6, ТРЕТЬОЇ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва на право власності за заповітом недійсним, спонукання вирішення питання покращення житлових умов,-

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2008 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту недійсним, спонукання вирішення питання покращення житлових умов В березні 2009 року позивачі доповнили свої позовні вимоги і просили визнати свідоцтва на право власності за заповітом недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 1991 року вони разом проживали й були зареєстровані у кімнаті, площею 18,5 кв. м., у комунальній квартирі № 11 в будинку № 42 по пр.. Калініна у м. Дніпропетровську. Їх сусідкою по комунальній квартирі була ОСОБА_7, яка померла 22 грудня 2004 року. Під час її життя вони спілкувалися й чим могли допомагали бабусі, однак догляд за нею здійснювала медична сестра ОСОБА_8 відповідачка по справі. Після її смерті позивачка дізналася, що квартира була приватизована померлою і належить їй на підставі свідоцтва про права власності від 13.04.1998 року № 42/100. Також ми дізналися, що померла заповідала свою кімнату ОСОБА_2, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом і стала власницею 42/100 частин вищевказаної квартири. Позивачі вважають, що приватизація була проведена незаконно оскільки вони, як наймачі спірної квартири, не давали згоди на приватизацію, а тому, відповідно, слід визнати свідоцтво про право власності недійсним, визнати заповіт недійсним, визнати свідоцтва на право власності за заповітом недійсним й спонукати ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ КРАСНОГВАРДІЙСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ ОСОБА_5 вирішити питання покращення житлових умов. Добровільно відповідачі відмовляються виконати їх прохання, тому позивачі звертаються до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 особисто й як представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала й просила їх задовольнити, вказавши, що вважає, що померла повинна була приватизувати свою кімнату з їх згоди, оскільки вона потребують поліпшення житлових умов і тривалий час проживали разом.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі й просили у задоволенні позову відмовити, оскільки померла не була членом родини позивачів, вони проживали у комунальній квартирі, а тому згоди їх на приватизацію отримувати було не потрібно. Таким чином, свідоцтво на право власності на спірну квартиру, заповіт та свідоцтво на право власності за заповітом складені та отримані на законних підставах.

Відповідачі ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ КРАСНОГВАРДІЙСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ ОСОБА_5, УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВОГО ГОСПОДАРСТВА ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОСОБА_6, ТРЕТЯ ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ДЕРЖАВНА НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши позивачку ОСОБА_1 особисто й як представник позивача ОСОБА_4, відповідачку ОСОБА_2 та її представника, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Відповідно до ст.. 64 Житлового кодексу України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти й батьки, а також інші особи, які постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 проживала та була зареєстрована у комунальній кв. № 11 буд. 42 по. пр.. Калініна у м. Дніпропетровську і займала кімнату площею 12,9 кв. м. Позивачі по справі у вищевказаній квартирі зареєстровані й займають кімнату, площею 18, 5 кв. м. Але, як зазначила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та визнала ОСОБА_1, вона у своїй кімнаті не проживала та не проживає, а її син ОСОБА_4 став проживати у кімнаті лише з часу вступу до навчального закладу у м. Дніпропетровську - з 1996 року. Згідно листа ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КРАСНОГВАРДІЙСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ ОСОБА_5 від 16.03.2008 року за № 98/з позивачка перебуває на квартирному обліку з 22.02.1982 року, її черга у загальних списках - 195

13.04.1998 року ОСОБА_9 отримала свідоцтво на право власності на житло 42/100 частин кв. № 11 буд. 42 по. пр.. Калініна у м. Дніпропетровську, видане виконкомом міської ОСОБА_5 народних депутатів м. Дніпропетровська. 09.03.2002 року ОСОБА_7 склала заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 2-519, на імя ОСОБА_2 відповідача по справі. 22.12.2004 року ОСОБА_7 померла і після її смерті ОСОБА_2 01.09.2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а 11.10.2005 року зареєструвала в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

07.06.2007 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали свідоцтво на право власності на житло 58/100 частин кв. № 11 буд. 42 по. пр.. Калініна у м. Дніпропетровську, видане Управлінням житлового господарства ОСОБА_5 міської ОСОБА_5, а 26.07.2007 року зареєстрували в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 членами сім»ї померлої ОСОБА_7 не були, їх згода на приватизацію спірної кімнати не вимагалася. А ОСОБА_7 законно використала своє право на приватизацію житла. Відповідно законно використала своє право й на складання заповіту на ОСОБА_2, яка згідно зазначеного заповіту законно отримала спадщину. Отже, позовні вимоги щодо визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту недійсним, визнати свідоцтва на право власності за заповітом недійсним є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивачів на ст.. 54 ЖК України, щодо надання їм звільненого житлового приміщення, в якому проживала померла, бо на час смерті ОСОБА_10 займане нею житлове приміщення було приватизоване, яким вона розпорядилася за життя й склала заповіт. Тому підстав для надання звільненого приміщення позивачам немає і в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд вважає що у задоволенні позовних вимог позивачам слід відмовити, оскільки вони не обґрунтовані і не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. ст.. 54, 64 Житлового кодексу України, п.2 ч.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 10, 11, 57-61, 74, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 КОСТЯНТИНОВИЧА ДО ОСОБА_2, ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КРАСНОГВАРДІЙСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ ОСОБА_5, УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВОГО ГОСПОДАРСТВА ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОСОБА_6, ТРЕТЬОЇ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва на право власності за заповітом недійсним, спонукання вирішення питання покращення житлових умов - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Суддя І.Ю. Ткаченко