Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2011 року м. Лисичанськ

Лисичанській міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі судового засідання Бандуровій В.І.,

з участю представників

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства "Лисичанська сода" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2011 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що наказом відповідача від 02 лютого 2011 р. була прийнята на роботу на посаду музичного керівника строком до 31.03.2011 р. і звільнена з цієї дати у зв'язку із закінченням строку дії договору. Інша робота за спеціальністю їй не пропонувалася, а від запропонованої робот електриком вона відмовилася сама за відсутністю фаху.

Вважає своє звільнення незаконним, бо вона є одинокою матір'ю, її письмово не

попередили про закінчення трудового договору і не працевлаштували, як це передбачено

ст.184 КЗпП України. Строк звернення до суду пропущений з поважних причин, бо вона

знаходилася на лікуванні.

Просить поновити її на роботу та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що запропоновані дитячі садки знаходяться далеко від місця проживання позивачки, яка є інвалідом 3-ї групи. Розірвання договору було можливе тільки за наявності згоди обох сторін, а позивачка таку згоду не давала. Лікарняний до звільнення не брала, бо є інвалідом 3-ї групи. У запропонований відповідачем дитсадок позивачка не пішла, бо він далеко від її проживання.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала. Суду пояснила, що вимоги законодавства були дотримані, наявна на час звільнення вакансія запропонована.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, пояснення ОСОБА_3 підтримала, суду пояснила, що вимоги законодавства були виконані. Позиваці пропонували роботу як на підприємстві, так і в інших дитячих садках, але вона відмовилася. Позивачка була направлена відповідачем для працевлаштування до центру зайнятості, де їй неодноразово пропонували вакансії. Окрім того, під час нібито перебування на лікуванні у м. Луганську позивачка ходила до центру зайнятості. Також, позивачка просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, тоді як за законом за нею на період працевлаштування зберігається середній заробіток, що не є одним й тим самим.

У судовому засіданні були досліджені інші докази: трудова книжка позивачки; посвідчення одинокої матері; пенсійне посвідчення; довідки про знаходження на лікуванні; витяг з історії хвороби; довідка МСЕК; витяг з постанови ЛКК; індивідуальна програма реабілітації інваліда; свідоцтво про народження; накази про встановлення вихідних днів; довідка про наявні вакансії відповідача; рішення Лисичанської міської ради №966 від 25.03.09.; заява позивачки про прийняття на роботу; наказ №16к від 02.02.11. про прийняття на роботу; акт про пропонування вакансій; довідка про середній заробіток; акт приймання-передачі дитячого садка; витяг з реєстру юридичних осіб; наказ №42 від 223.02.11.; табель робочого часу за березень 2011 р.; наказ по звільнення №49к від 22.03.11.; витяг з протоколу засідання профкому відповідача; відповідь ЦЗ і його довідка про наявність вакансій; книга обліку руху трудових книжок; особова картка позивачки.

Згідно ст.36 п.2 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку..., крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення;

Відповідно до ст.184 ч. 3 КЗпП України звільнення... одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років... не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

На підставі ст.ст.233,234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міського суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка є одинокою матір'ю (а.с.6,17) на підставі заяви якої наказом №16-к від 02 лютого 2011 року вона була прийнята на роботу музичним керівником структурного підрозділу "Дошкільна виховальна установа" ясла-садок "Теремок" строком до 31 березня 2011 р.

Наказом №49к від 22 березня 2011 р. позивачка була звільнена зі вказаної посади на підставі ст.36 п.2 КЗпП України - у зв'язку із закінченням строку трудового договору з 31 березня 2011 року (а.с.13). Одночасно позивачка отримала трудову книжку (а.с.68-69, 71).

З акту відповідача від 31 березня 2011 р. (а.с.34) та пояснень представника позивачки вбачається, що відповідач пропонував позивачці наявну на час звільнення позивачки вакансію від якої та відмовилася (а.с.34).

Також, згідно іншого акту від 31 березня 2011 р. (а.с.35), пояснень представника відповідача і протоколу засідання профспілки (а.с.59) вбачається, що позивачка відмовилася від запропонованої вакансії вихователя дитсадка "Малятко", яка була зареєстрована у Центрі зайнятості станом на 30 березня 2011 р. (а.с.66) . Доказів поважності причини відмови від цієї вакансії суду не надано, тим більш, що 11 квітня 2011 р. позивачка за направленням Центру зайнятості зверталася за працевлаштуванням до цього закладу, однак вакансія вже була зайнята (а.с.64).

Прийняття заходів до працевлаштування позивачки підтверджує також лист відповідача щодо необхідності з'явитися у Центр зайнятості (а.с.36), який позивачці був надісланий поштою, бо вона безпідставно відмовилася отримати його (а.с.60).

Таким чином, відповідно до роз'яснень п.9 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. "По практику розгляду судами трудових спорів" відповідач виконав вимоги про працевлаштування позивачки, передбачені ст.184 ч.З КЗпП України.

Суд не приймає наявну у протоколі засідання профспілки відповідь позивачки, нібито вакансія у дитсадку "Малятко" була запропонована їй тільки 05 квітня 2011 р., бо це суперечить наведеному акту від 31.03.2011.

Не відповідають вимогам законодавства і посилання на необхідність спільної згоди на ^ розірвання трудового договору, бо така підстава передбачена окремим пунктом (п.1) ст.36 КЗпП, у той час як для розірвання договору на підставі п.2 достатньо вимоги будь-якої із сторін.

Також суд критично ставиться до наданої позивачкою довідки про її амбулаторне лікування з 11 березня по 18 квітня 2011 р. (а.с.8), бо згідно табелю робочого часу (а.с.52-53) вона аж до звільнення знаходилася на робочому місці, про що додатково свідчить і отримання нею трудової книжки в день звільнення.

Так само критично ставиться суд і до довідки та епікризу (а.с.9-10), згідно яким позивачка нібито знаходилася на лікуванні у м. Луганську з 19 квітня по 13 травня 2011 р., бо згідно відповіді центру зайнятості м. Лисичанська позивачка 26 квітня і 11 травня 2011 р. відвідувала Центр зайнятості (а.с.64).

Окремо суд зазначає, що вказані обставини свідчать пор відсутність у позивачки поважних підстав для пропуску строку звернення до суду, однак відмовляє у задоволенні позову про поновлення на роботі за необґрунтованістю вимог.

Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вони не підлягають задоволенню у зв'язку із законністю звільнення позивачки.

До того ж, трудовий договір з позивачкою був розірваний у зв'язку із закінченням строку, тобто незалежно від наявності чи відсутності з боку відповідача порушень вимог ст.184 ч. 3 КЗпП України, позивачка не виконувала трудові обов'язки і не отримувала б заробітну плату.

Вимоги ж про стягнення середнього заробітку на період працевлаштування нею не заявлялися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства "Лисичанська сода" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: