Справа № 2-286/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2011 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого Дігтяр М.І., при секретарі Тараненко Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з онуками ,-

В С Т А Н О В И В:

Із позовних заяв вбачається, що під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі відповідачки та сина позивачів ОСОБА_4 народилося двоє дітей, Назар ІНФОРМАЦІЯ_1 та Захар ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення сімейних відносин син і невістка у 2007 році розлучилися і діти стали проживати з відповідачкою у м. Зіньків. До вересня 2010 року їх онуки спілкувалися з ними, на літні канікули приїздили в гості до них із дозволу відповідачки. Але з того часу відповідачка змінила відношення до них і стала перешкоджати бачитись з онуками і приймати участь у їх вихованні. Тому вони вимушені були звернутися до служби у справах дітей Зінківської райдержадміністрації. Дана служба неналежно віднеслась до цього питання і фактично самоусунувшись рекомендувала звернутися до суду для розвязання даного спору.

Під час судового розгляду позивачі підтримуючи заявлені вимоги пояснили, що до вересня 2010 року їх колишня невістка давала можливість вільно спілкуватись з онуками. Вони мали змогу приймати участь у їх вихованні, а також підтримували матеріально. Але з вересня минулого року відповідачка стала перешкоджати спілкуванню з онуками, не відпускає приїздити до них. Тому вони вважають, що дії відповідачки суперечать вимогам чинного сімейного законодавства і в судовому порядку слід поновити їх права безперешкодного спілкування з онуками, у вихідні і в святкові дні, а також в період канікул забирати їх до себе по місцю проживання.

Відповідачка заявлені вимоги визнала частково, пояснивши, що вона не заперечує проти того щоб позивачі спілкувались з дітьми, але за погодженням з нею. Вона заперечує проти того, щоб діти на довготривалий час залишалися без її уваги, так як це впливає негативно, як на їх виховання та на їх стан здоров»я.

Під час судового розгляду залучена до участі представник служби у справах дітей пояснила, що вона особисто спілкувалася з дітьми відносно яких постало спірне питання , спілкувалася з педагогами, які приймають участь у їх навчанні і разом з іншими членами комісії вказаної служби дійшли до висновку, що довготривале перебування дітей від звичного для них місця проживання та відсутність уваги з боку матері може негативно вплинути на їх виховання. Крім того, із розмови з дітьми вона зрозуміла, що великого бажання на довготривале спілкування з позивачами вони не мають.

Вислухавши доводи та думку сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, які надані суду, як документи доказового значення, а також заслухавши представника у справах дітей Зіньківської РДА суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так позивачі являються дідом і бабою дітей Назара і Захара, яким на час розгляду справи виповнилося відповідно 10 і 9 повних років, і які проживають з відповідачкою, яка являється їхньою матір»ю у м. Зіньків по вул.. Першотравнева 46 та навчаються у загальноосвітній школі № 2 у м. Зіньків. Позивачі проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3, являються пенсіонерами та займаються підприємницькою діяльністю, і згідно акту обстеження житлово-побутових умов, мають достатні можливості для утримання, виховання та проживання онуків в належних умовах.

Згідно ст. 257 Сімейного Кодексу України баба, дід мають право на спілкування зі своїми внуками та брати участь у їх вихованні. Батьки з якими проживають діти не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків.

В той же час згідно сімейного законодавства права та обов»язки батьків по утриманню та вихованню дітей значно обширніші.

Тому при вирішенні даного спору суд не може обмежувати прав батьків. Із наданих документів та пояснень представника комісії у справах дітей вбачається, що відповідачка, мати дітей, позитивно характеризується, має відповідні умови для нормального виховання і проживання дітей, випадків негативного характеру, що могли вплинути на них з її боку не встановлено. При спілкуванні з дітьми відповідальною посадовою особою визначено, що ставлення з боку матері їх цілком влаштовує. Вони не відмовляються від спілкування із дідом та бабою, але бажання з ними проживали чи довготривале перебування у них не висловлюють. Вище наведені факти підтверджуються характеризуючими даними на дітей та висновками спеціалістів-психологів із яких вбачається, що довготривале перебування дітей по місця проживання діда та баби негативно вплинуло на їх психологічний стан.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст. ст. 208, 218 ЦПК України, ст. ст. 171, 257, 263 СК України,

ВИРІШИВ:

Заявлені позовні вимоги задовільнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймати участь у вихованні та спілкуванні з внуками Захаром, ІНФОРМАЦІЯ_4 та Назаром, ІНФОРМАЦІЯ_5, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право у неділю кожного тижня та у святкові-вихідні дні по 6 годин спілкуватися із внуками Назаром та Захаром за їх погодженням, обумовивши час спілкування із ОСОБА_3

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на спілкування із внуками Назаром та Захаром по місцю проживання діда та баби на невизначений строк за погодження внуків та домовленістю із ОСОБА_3

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд на протязі 10 днів.

СуддяОСОБА_5