АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі Герасимчук Г.І.,

за участю представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Маслюк

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Євраз ОСОБА_3») (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_3»), Відкритого (у теперішній час Публічного) акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») та просив стягнути з ПАТ «Євраз ОСОБА_3» 130000 грн. і з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійними захворюваннями.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Євраз ОСОБА_3» 30000 грн. та з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 10000 грн., у решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, не звернув увагу, що позивач при укладенні трудового договору з відповідачем був ознайомлений з запропонованими умовами праці та усвідомлював можливість ушкодження здоровя та залишив поза увагою, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється і наявність шкідливих умов праці є обєктивним явищем. Також суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Крім того, вважає, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не враховано вимоги розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі ВАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд безпідставно залучив його до участі у справі в якості відповідача, помилково до спірних правовідносин застосував норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного ОСОБА_3 України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також судом не звернуто уваги на те, що позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів, які є особливістю виробничого процесу на підприємстві. Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_4 не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, який він просив стягнути, а також не застосував тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено, що позивач ОСОБА_4 протягом тривалого часу працював підземним кріпильником та інших посадах на підприємствах, правонаступниками яких є відповідачі, в умовах впливу шкідливих факторів, з них на ПАТ «Євраз ОСОБА_3» - 10 років 11 місяців та ПАТ «Кривбасзалізрудком» - 4 роки 1 місяць.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 10 лютого 2009 року ОСОБА_4 встановлені професійні захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом; двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ст.) деформівний артроз в сполученні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст. емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст., у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 17 від 10 березня 2009 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання позивача є робота впродовж 15 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони, що перебільшує ГДК, винним в профзахворюванні позивача визнано адміністрацію шахт «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» за період роботи ОСОБА_4, яка не виконала вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.

Висновком МСЕК від 27 березня 2009 року ОСОБА_4 первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом третьої групи.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 05.03.2010 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності та підтверджено третю групу інвалідності.

Згідно висновку МСЕК ОСОБА_4 протипоказана важка праця, вимушена поза, переохолодження, довга ходьба, робота в умовах виробничого пилу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідачів по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їх сімей абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, Законом від 28 грудня 2007 року № 107-VI з п. 3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди 27 березня 2009 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємства, з вини яких заподіяно моральну шкоду позивачу, тому доводи відповідачів про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційних скарг про те, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи відповідача ПАТ «Євраз ОСОБА_3» щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, ступеня вини кожного з відповідачів та конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: