РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-329/11

17.01.2011 2011р. Суворовський районний суд м. Херсона у складі

головуючого судді Корецького Д.Б.,

при секретарі Вдовиченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання кредитного договору, договору застави недійсними та витребування незаконно вилученого автомобіля, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом в якому просить постановити рішення, яким визнати кредитний договір застави недійсним та визнати незаконними вилучення автомобіля представниками Херсонської філії ПАТ КБ „ПриватБанк", які безпідставно та незаконно у березні 2010 року відібрали у неї - автомобіль ЗАЗ-ДЕУ «Сенс» Т13110, 2007 року випуску, № кузова/шасі Y6DT750, номер державної реєстрації ВТ2201АН, 2007, свідоцтво реєстрації транспортного засобу ВТС 006964, та зобовязати відповідача повернути її автомобіль, мотивуючи тим, 17.03.2010 року вона з відповідачем, в особі Херсонського філіалу ПАТ КБ „ПриватБанк", уклала кредитно заставний договір № НЕWWAU0018343 та отримала кредитні кошти на придбання автомобіля ЗАЗ-ДЕУ «Сенс», в розмірі 10853,57 доларів США, які були перераховані банком в автомагазин ЗАТ «Запорізький автобудівний завод». В забезпечення виконання умов вище вказаного договору, придбаний нею автомобіль, номер державної реєстрації ВТ2201АН, був переданий банку в заставу. З моменту придбання автомобіль знаходився у власності позивачки, яка користувалася ним. Автомобіль знаходився та зберігався на критій автостоянці за місцем її реєстрації. Право власності на даний автомобіль належить їй згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №ВТС 006964 від 2007 року.

У зв'язку з світовою економічною кризою, яка торкнулася також і матеріального стану позивачки, як і багатьох в Україні, з 2009 року позивачка була позбавлена можливості вчасно проводити платежі за вище вказаним кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла певна заборгованість перед банком. Приблизно на початку березня 2010 року їй зателефонував працівник „ПриватБанку" та запросив до офісу «ПриватБанк» для уточнення якихось даних та огляду автомобіля. Відповідачка заїхала на подвір'я банку і там залишила автомобіль. При зустрічі працівник відповідача попросив надати свідоцтво про реєстрацію автомобіля для зняття з нього копії, Нічого не підозрюючи, позивачка передала тому свідоцтво, після чого їй сказали, що свідоцтво не повернуть, а автомобіль забирають в забезпечення виконання умов кредитного договору, повідомивши їй про борг перед банком і сказавши, що лише тільки після повного повернення кредиту вона зможе отримати свій автомобіль.

В автомобілі залишилися її особисті речі та документи, забрати які їй навіть не дали змоги.

У зв'язку з недотриманням банком судового порядку звернення на предмет застави, вважає дії банку незаконними та такими, що порушують її права власника, які гарантовані Конституцією України. Банком були штучно створені умови, які позбавили позивачку можливості до теперішнього часу користуватися своєю власністю, заробляти гроші на утримання сім'ї та для розрахунку з банком по кредиту. Термін дії кредитно-заставного договору від 25.05.2007 р. з кінцевим терміном 26.04.2014 р. Незаконними діями працівників Херсонської філії ЗАТ КБ „ПриватБанк", позбавили позивачку можливості виконувати зобов'язання за договором, термін дії якого ще не закінчився.

Одночасно просить визнати кредитно заставний договір від 25.05.2007 року недійсним, посилаючись на той факт, що єдиним засобом платежу на території України є грошова одиниця гривня. Проте зазначений кредитний договір виражений в іноземній валюті, а саме в доларах США, що на думку позивачки є істотним порушенням законодавства України.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги первинного позову з підстав в ньому зазначених, та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, просила суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши належним чином матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини, так з матеріалів справи вбачається, що між сторонами 25.05.2007 року укладено кредитно заставний договір № НЕWWAU0018343 та відповідно до п. 34.4 Договору предметом застави за цим Договором є автомобіль ЗАЗ-ДЕУ «Сенс» 2007 року випуску, № кузова/шасі Y6DT750, номер державної реєстрації ВТ2201АН, власником якого є позивачка, згідно копії свідоцтва про реєстрацію. В березні 2010 року працівники відповідача, без письмового попередження, вилучили спірний автомобіль.

П 34.8 договору зазначено, що у випадку порушення Заставодавцем ОСОБА_2 будь-якого із зобовязань за кредитним договором або даним договором Заставодавець зобовязаний доставити Предмет застави за адресою м. Херсон, вул. Ушакова, 43 у строк 7 днів з моменту предявлення Заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строку сплати якої настав, а також неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи докази яки підтвердили, що позивачка отримала відповідну вимогу від Банку з вимогами про заборгованість та отримала її особисто в зазначений термін відсутні.

Посилання Банку на те, що такі вимоги надсилались не найшли свого підтвердження, оскільки на вихідній кореспонденції відсутній поштовий штамп чи відмітка про отримання повідомлення позивачкою особисто.

Також з досліджених у справі доказів вбачається, що позивачу на момент укладення спірного кредитного договору були відомі усі умови договору та не існувало ніяких обставин, які б примушували її прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе, що не оспорюється і самою позивачкою.

Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсними кредитного договору та договору застави транспортного засобу не підлягають задоволенню. Як вбачається з досліджених у справі доказів ОСОБА_1 на момент укладення спірного кредитного договору та договору застави були відомі усі умови договору та не існувало ніяких обставин, які б примушували її прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах, що не оспорюється і самою позивачкою.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона не могла передбачити зміну курсу валют, що на думку позивачки є істотною обставиною також не можуть бути прийняті судом до уваги.

Так, діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти і відповідно до ст. 36 закону України « Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземної валюти встановлюється Національним банком України.

Таким чином при укладенні договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобовязання щодо погашення цього кредиту в доларах США позивачка усвідомлювала, що курс національної валюти щодо долару США не є незмінним та те, що зміна цього курсу можлива, а тому повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Стаття 533 ЦК України передбачає, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Стаття 192 ЦК України передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановленому законом.

Правила використання іноземної валюти на території України також визначені Положенням про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженою постановою Правління НБУ від 14.10.2004р.

ПАТ КБ « Приват банк» отримав банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, втому числі і з валютними цінностями. Тому оцінивши в сукупності досліджені у справі докази суд не знаходить підстав для визнання недійсними кредитного договору від 25.05.2007р. та договору застави від 25.05.2007р.

На підставі ст..ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Тобто, належним чином виконання з боку позивачки є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті як це було визначено договором від 25.05.2007р.

Вимоги позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів сплати саме 2000 грн. на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності згідно ст. 10 ЦПК України.

Суд вважає, що відповідачем не надано суду доказів на спростування позовних вимог, які суд знаходить обгрунтованними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом та згідно до ст. 586 ЦК України заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, та згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 387 ЦК України чітко відзначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 41 Конституції України: "Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним".

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що співробітники Банку не мали правових підстав для вилучення предмета застави у позивача та передачі предмета застави у володіння Банку, внаслідок невиконання ЗАТ КБ «Приват Банк» вимог Договору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 203,215,321,387,391,586,590 ЦК України, ст.ст. 10,60,212-215,218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль ЗАЗ ДЕУ «Сенс» № кузова/шасі Y6DT750, д/н.ВТ 2201 АН та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль ЗАЗ-ДЕУ «Сенс» № кузова/шасі Y6DT750, д/н НОМЕР_1.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 51грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 120грн.

В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляції в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_3