Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №2-96/2011
08 грудня 2011 року Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Савенка В.Г.
при секретарі Розпутній І.Г.
розглянувши в приміщенні суду в м. Золотоноша справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-
ОСОБА_1 на праві приватної власності належало будинковолодіння, розташоване за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Шевченка, 17. За дією ж адресою ОСОБА_1 зареєстрована (прописана) 07.04.1990р. і по даний час.
14 грудня 2006р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування будинку, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар будинок з надвірними будівлями, що заходиться в м. Золотоноша, вулиця Шевченка,17, Черкаської області.
14.12.06 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,0926га, що знаходиться в м. Золотоноша, вулиця Шевченка,17, Черкаської області.
Після укладення договору дарування ОСОБА_2 унеможливлює і забороняє ОСОБА_1 користуватись та проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Оскільки ОСОБА_1 зараз змушена проживати у чужому будинковолодінні, вона звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування будинковолодіння недійсним.
В судовому засіданні позивачка та її представник ствердили свої позовні вимоги і пояснили, що декілька років назад до неї звернулась відповідачка, яка є її дочкою з проханням подарувати їй належне позивачці будинковолодіння, і пообіцяла їй, що буде її утримувати та що навіть після укладення договору дарування позивачка буде вільно, безперешкодно, безстроково користуватись будинком № 17 по вул. Шевченка в м. Золотоноша, оскільки договір дарування - це лише формальність та спрощення процедури спадкування на випадок смерті позивачки. Проте після укладення договору дарування відповідачка створила їй такі умови, що вона були вимушена на даний час проживати в чужому будинковолодінні. Вважає, що ОСОБА_2 навмисно ввела її в оману, що вона під її впливом подарувала будинок. Тому вважає, що вказаний правочин повинен бути визнаний судом недійсним внаслідок обману, оскільки вона дарувала відповідачці будинок надіючись на те, що та буде доглядати за нею.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнала і пояснила, що при укладенні договору дарування з її боку ніякого обману не було. Позивачка дарувала їй будинок із землею без жодних умов, а тому вона не вводила свою матір в оману і просить відмовити в задоволенні позову.
Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши представлені ними доводи та матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Як встановлено в судовому засіданні відповідно до договору дарування від 14 грудня 2006 р. ОСОБА_1 безоплатно подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул.. Шевченка, 17 в м. Золотоноша. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотконтори і зареєстрований в реєстрі за №4367. Сама позивачка ОСОБА_1 ствердила, що передала будинковолодіння ОСОБА_3 як дарунок безоплатно і ніяких зобов'язань перед нею щодо заключного договору дарування не ставила.
Відповідно до ст. 717 ч.1І ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Інакше, якщо перед обдарованим ставиться обов'язок вчинити на користь дарувальника будь-які дії майнового або немайнового характеру, це вже не буде договором дарування (ст..717 ч.2 ЦК України).
Що стосується добровільності укладення вказаного договору дарування з боку дарувальника ОСОБА_1, то сама вона не заперечувала, що укладала вказаний договір дарування будинковолодіння без всілякого примусу із боку обдарованої ОСОБА_2
Відповідно до ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в омані щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.
Як витікає із пояснень обох сторін, жодна з них не вводили в оману одне одного щодо предмету та порядку дарування. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Що стосується інших причин розірвання договору дарування, які можуть виникнути у позивачки, то з цього приводу вже є рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2009 р. яке вступило в законну силу і яке є обов'язковим для всіх. Цим рішенням ОСОБА_1 відмовлено у позові до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування. Відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.
Керуючись ст.., ст.. 213, 214 ЦПК України,-
ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,- відмовити за відсутністю підстав.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя Савенко В.Г.