Деснянський районний суд міста Києва
Справа № 2-4951/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Грегуль О.В.

при секретарі - Фідрі Н.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_2, 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про визнання недійсними договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи, посилається на порушення свого права власності.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав і просив про його задоволення.

Представник відповідача - ПАТ «УКРСОЦБАНК», позов не визнав.

Представник відповідача - ОСОБА_2 позов визнав.

Представник 3-ї особи - ОСОБА_5, вважає позов обгрунтованим.

30-я особа - приватний нотаріус у судове засідання з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи, письмовими доказами.

Представник позивачки, відповідача і відповідачки та представник 3-ї особи ОСОБА_5, не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності 3-ї особи - приватного нотаріуса.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті за відсутності 3-ї особи - приватного нотаріуса.

Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, представника відповідачки, представника 3-ї особи - ОСОБА_5, оглянувши матеріали справи № 2-4951/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, 3-і особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М., АКБ соціального розвитку «УКПСОЦБАНК», про визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання частково недійсним договору купівлі- продажу квартири та витребування 1/2 частини квартири у добросовісного набувача, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, 3-і особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М., АКБ соціального розвитку «УКПСОЦБАНК»,, про визнання права власності на квартиру за добросовісним набувачем, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Позивачка та ОСОБА_6 з 14 травня 1993 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 4 березня 2004 року.

У період перебування позивачки з ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі, ними за договорами купівлі-продажу від 6 червня 1994 року і від 21 червня 1996 року, були придбані кв. 73 і 74 в буд. 51-А по пр. Маяковського в м. Києві.

У результаті перепланування вказаних квартир, вони були об'єднані в одну квартиру № 73 в буд. 51- А по пр. Маяковського в м. Києві.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2006 року, ОСОБА_6 продав АДРЕСА_1, ОСОБА_2.

20 квітня 2007 року, між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» і ОСОБА_5 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії.

20 квітня 2007 року, між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 02-10/1353, за умовами якого, у забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 20 квітня 2007 року, ОСОБА_2 передала в іпотеку, придбану нею АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 10 червня 2010 року, визнано недійсним в 1/2 частині договір купівлі- продажу АДРЕСА_1, укладений 25 травня 2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1 і зобов'язано ОСОБА_2 повернути її ОСОБА_1.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 6, п. З ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. Уразі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він вважається неукладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 - ч. З ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє право чин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний право чин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Пред'явивши позов, позивачка посилається на те, що при відчуженні спірної квартири та передачі її в іпотеку, були порушенні її права, як співвласника цієї квартири, оскільки вказані правочини були здійснені, без її на те згоди.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що при відчуженні частини квартири позивачки та передачі її в іпотеку, були порушені вищезазначені норми права.

Тому, позовні вимоги позивачки, суд вважає обґрунтованими.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Оскільки позов задовольняється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, позивачці підлягають відшкодуванню понесені нею судові витрати за рахунок відповідачів.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки № 02-10/1353 від 20 квітня 2007 року, укладений між акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого, є публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» і ОСОБА_2.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» на користь ОСОБА_1 850 грн. - судового збору та 60 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 850 грн. - судового збору та 60 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: