АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Категорія № 27 (1) інстанції - Сарат Н.О.
Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Алісовій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі, згідно з вимогами ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_4, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі -Банк) про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 28.11.2007 р. між ним та Банком був укладений кредитний договір №991/216/07, згідно умов якого позивач отримав споживчий кредит у сумі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США строком до 27.11.2017 року. У порушення вимог ст. 99 Конституції України та ст. 524 ЦК України, повернення кредитних коштів, оплата процентів, штрафних санкцій за спірним кредитним договором позивачем відповідачу здійснюється в іноземній валюті. Однак, у відповідача, у порушення вимог п. «г» ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» відсутня індивідуальна ліцензія. У зв'язку з чим, використання долару США, як засобу платежу за оспорюваним кредитним договором, суперечить закону. Тому позивач просив суд визнати кредитний договір № 991/216/07від 28.11.2007 недійсним, зобов'язати відповідача прийняти в якості реституції від позивача суму залишку коштів, отриманих ним у відповідності з кредитним договором від 28.11.2007 року з розстрочкою платежів на 60 місяці, звільнити від сплати судового збору, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2011 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 01 липня 2011 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2011 року судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що судом не взято до уваги вимоги ст. 524 ЦК України, згідно якої, зобов'язання має бути виражено в грошовій одиниці - гривні; судом не враховано що наявність у Банку генеральної ліцензій не звільняє його від отримання індивідуальної ліцензії. У зв'язку із тим, що кредитний договір в момент його вчинення протирічив положенням Цивільного кодексу України, вважає, що він повинен бути визнаний недійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.11.2007 р. між позивачем ОСОБА_4 та Банком був укладений кредитний договір №991/216/07, згідно якого позивач отримав споживчий кредит у сумі 140 000 доларів США на строк до 27.11.2017 року. Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статті 47 та 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Міністрів України „Про систему регулювання і валютного контролю". Як встановлено судом, згідно банківської ліцензії № 5, від 27.09.1991р., виданої Національним банком України АКБ «Укрсоцбанк», дозволу № 5-1, виданому 27.09.1991 року виданого Національним банком України відповідачу, додатку до дозволу 5-1, Листа Національного банку України від 07.12.2009 року, Банк має право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик( а.с.24,25,26).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що Банк має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання в кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за Кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду щодо недоведеності вимог позивача про обов'язковість отримання Банком або позичальником індивідуальних ліцензій Національного банку України для здійснення валютних операцій, оскільки на теперішній час законодавцем не визначено межі термінів та сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, тобто, операція з надання кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 зазначених висновків суду не спростовують та не містять підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено що, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Позивачем не надано суду доказів на підтвердження недійсності кредитного договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору кредиту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст. 303, 307,308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: