Справа № 2-1264/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 листопада 2011 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Дурасової Ю.В.,

при секретарі Посувайло Я.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

співвідповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи без самостійних вимог ВАТ Державний ощадний банк УкраїниОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 до відповідача громадянки України ОСОБА_7, співвідповідач ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8; Відкрите акціонерне товариства Державний ощадний банк Українипро визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, громадянин ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідача громадянки України ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та земельною ділянкою від 12.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) і посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8

Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що його довіритель перебував у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу придбане майно будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя. Шлюб розірвано у 2008 році. Однак у 2007 року відповідач без його згоди продала спільне майно подружжя - будинок, що набутий під час шлюбу. Просить позов задовольнити та визнати договір купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою недійсним.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що відповідач дійсно здійснив продаж будинку з земельною ділянкою в 2007 року, однак це майно земельна ділянка належала особисто відповідачу - ОСОБА_7 громадянці України, земельну ділянку ОСОБА_7 не купувала а приватизувала, приватизація була безкоштовною, таким чином вона власницею землі, а громадянин ОСОБА_5 прав на земельну ділянку, як іноземець, не мав; на належній їй земельній ділянці вона особисто збудувала будинок; іншій особі право будувати будь-яку споруду на своїй земельній ділянці вона не надавала. Тому будинок є її особистою власністю якою вона розпорядилася за своїм волевиявленням. Позивач не ставив питання про відшкодування будь-яких компенсацій. До того ж рішенням суду ОСОБА_5 про розірвання шлюбу визначено, що сторони майнових претензій не мають. Просить в задоволенні вимог відмовити.

Співвідповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні допитана в якості свідка, проти позову заперечила, суду пояснила, що купила будинок у матері відповідачки, яка діяла за довіреністю в інтересах продавця. Будинок знайшла по оголошенню в газеті. Для придбання будинку взяла кошти в кредит у банку, є добросовісним набувачем. Просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_9 до суду не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник третьої особи без самостійних вимог ВАТ Державний ощадний банк України, в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що правочин купівлі-продажу був здійснений за довіреністю. Довіреність була оформлена на матір відповідача. На купівлю будинку було видано кредит. На даний час борг ОСОБА_3 не погашається і складає близько 844 грн. просить в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є подругою відповідачки зі школи. Коли подружжя приїздили в ОСОБА_11 Ріг то приходили до них в гості, вони говорили, що хочуть придбати землю та побудувати на ній будинок. Коли будинок будувався, то вона разом з чоловіком ходили спостерігати за будівлею. Відповідачка їй казала, що кошти на будинок дає чоловік оскільки вона доглядає за дитиною. Земля коштувала приблизно 5 тис. У позивача було 3 автомобілі і мотоцикл, які були продані для продовження будівництва. Позивач з дружиною спілкувався кожне літо до 2006 року. Оскільки будинок був недобудований, то подружжя ночували у 2-кімнатній квартирі. Приблизно в 1999-2000 роках подружжя мешкало в м. Кривий Ріг. До знайомства з позивачем відповідач проживала в ОСОБА_5 приблизно 2 роки. Коли відповідач приїздила в ОСОБА_11 Ріг, то знаходилася тут близько місяця. У відсутність відповідача, вважає, що будівництво контролювала мати відповідача.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що його дружина є подругою відповідачки зі школи. Відповідач працювала в ОСОБА_5, танцювала. Потім одружилася з позивачем. В 1999 році вони купили земельну ділянку приблизно за 12000. все було оформлено на відповідачку, оскільки на іноземця не можна було оформити документи. Подружжя приїздили раз на рік. Останній раз вони приїздили в 2006 році. У кого придбали землю не знає. Відповідач говорила, що будівництво фінансував її чоловік, позивач. Будівництво велося періодично, оскільки не вистачало коштів. Скільки щомісячно сплачував позивач за будинок не знає. Будівництво велося приблизно до 2005 року.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на таких підставах.

У судовому засіданні встановлені наступні факти, обставини та правовідносини, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЦПК України, ЗУ Про міжнародне приватне право.

Між позивачем та відповідачем укладено шлюб 27.06.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.10.2007 року ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купила житловий будинок з господарчими спорудами та земельною ділянкою: будинок № 117 по вул. Гамарніка в м. Кривому Розі та земельну ділянку площею 0,1337га., надану для обслуговування житлового будинку. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, домоволодіння будинок № 117 по вул. Гамарніка в м. Кривому Розі належить ОСОБА_3

Згідно Рішення суду Республіки та ОСОБА_13 від 09.09.2008 року шлюб між подружжям розірвано. Відповідно до вказаного рішення встановлено, що ОСОБА_6, що народився 25.11.1968 року в м. Монтей, уродженець Швендібах та ОСОБА_14, що народилася 31.03.1973 року в м. Кривий Ріг (Україна), української національності, одружилися в м. Монтей 27.06.1997 року. Подружжя не укладало шлюбного договору. Від їхнього шлюбу народилося двоє дітей: Севен, який народився 03.11.1999 року в Егль та Сенді, яка народилася 17.10.2004 року в Егль. У червні 2003 року подружжя виїхало з ОСОБА_5, щоб оселитися у ОСОБА_11 неподалік від помешкання батьків ОСОБА_7. У серпні 2003 року ОСОБА_6 повернувся у ОСОБА_5 та за винятком двох тижнів на Різдво цього ж року, він з того часу не проживав зі своєю сімєю. ОСОБА_7 повернулася жити до ОСОБА_5 з двома дітьми в листопаді 2004 року, а той час як ОСОБА_6 оселився в Україні та проживає з новою дружиною. (п.1-6 вказаного Рішення). Згідно п.А. вказаного Рішення суду, сторони проживали окремо протягом більш як двох років до дня подачі позовної заяви про розірвання шлюбу. Згідно п. С. вказаного Рішення суду сторони анулювали свої майнові відносини та не мають жодних претензій одна до однієї стосовно їхнього подружньо-сімейного режиму. (Згідно вказаного Рішення суду, сторонам видане свідоцтво про те, що вони скасували майновий режим та про те, що вони більше не мають жодних претензій один до одного для предявлення позовних вимог стосовно їх майнового режиму).

Згідно Витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна (№ 14894224, № 14894394) заборона на нерухоме майно встановлена на домоволодіння: будинок № 117 по вул. Гамарніка в м. Кривому Розі та земельну ділянку площею за вказаною адресою (власник ОСОБА_3В.).

Згідно іпотечного договору від 12.10.2007 року, ОСОБА_3 передала в іпотеку ВАТ Державний ощадний банк Українибудинок № 117 по вул. Гамарніка в м. Кривому Розі та земельну ділянку площею 0,1337га., надану для обслуговування житлового будинку (для забезпечення виконання Договору про іпотечний кредит № 5041 від 12.10.2007 року, в розмірі 560000грн.).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю громадянка України ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1337, що розташована за адресою: по вул. Гамарніка, № 117 в м. Кривому Розі.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особистою охороною держави.

Відповідно до ст. 26Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами та свободами, а також несуть такі самі обовязки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами.

В силу ч. 13 ст. 6 ЗК України, 1990 року та ч. 3 ст. 11 ЗУ Про власність, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, - іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються.

В порядку ст. 89 ЗК України (2003 року), земельна ділянка може належать на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Згідно ст. 81 ЗК України, громадяни України, набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше їм надані у користування.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам; власник земельної ділянки набуває право власності на зведені будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач у справі, ОСОБА_7, як громадянка України набула у власність земельну ділянку; будь-якій іншій особі дозвіл на будівництво на своїй ділянці не давала. Таким чином суд дійшов висновку, що спірний будинок, збудований на її земельній ділянці належить їй особисто на праві приватної власності.

В порядку ст. 319 ЦПК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином відповідач розпорядилася своїм особистим майном на свій власний розсуд.

Суд допускає, що спірний будинок можливо будувався за участю обох сторін: позивача та відповідача, таким чином, певна доля участі (коштів) у будівництві спірного будинку могла бути визначена судом. Однак позивач не ставив такої вимоги щодо грошової компенсації його витрат при будівництві майна.

Виходячи з того, що суд діє в межах позовних вимог, суд не знайшов підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

В порядку ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України) такий правочин вважається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні не встановлено факту вчинення правочину під впливом обману, чи інших підстав для визнання договору дарування не дійсним.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_12 ОСОБА_10 на тій підставі, що рішенням суду ОСОБА_5 встановлені інші факти, що протирічать показанням зазначених свідків. Суд бере до уваги, що згідно Рішення суду Республіки та ОСОБА_13 від 09.09.2008 року: у червні 2003 року подружжя виїхало з ОСОБА_5, щоб оселитися у ОСОБА_11 неподалік від помешкання батьків ОСОБА_7. У серпні 2003 року ОСОБА_6 повернувся у ОСОБА_5 та за винятком двох тижнів на Різдво цього ж року, він з того часу не проживав зі своєю сімєю.

Постановляючи рішення суд вважає за можливе зняти арешт, накладений на майно за адресою: по вул. Гамарніка, № 117 в м. Кривому Розі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 14, 26 Конституції України, ст. 16, 203, 215, 230, 319, 375, ЦК України, ст. 8, 10, 11, 60, 208, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 до відповідача громадянки України ОСОБА_7, співвідповідач ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8; Відкрите акціонерне товариства Державний ощадний банк Українипро визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до набрання законної сили. Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Апеляційне оскарження здійснюється шляхом подачі через суд першої інстанції, який постановив рішення апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, в порядку ст. 295 ЦПК України. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Дурасова