РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2011 року Справа № 2-2799/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендних платежах, інфляційних витрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, 01.07.2008 р. між ВАТ «Дніпрометиз»та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений договір оренди (найму) майна № 1124/08 зі строком такої оренди від 01.07.2008 р., та згідно п.1.1 договору оренди позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування частину приміщення загальною площею 56,7 мІ, розташованого на б/в «Сосновка»у с. Пісчанка Новомосковського району Дніпропетровської області, та вказане орендне майно було передано відповідачеві за актом прийому передачі від 01.07.2008 р. Відповідно до абз. 12 п. 4.1 договору оренди відповідач зобовязався після закінчення строку оренди повернути орендоване майно за актом прийому здачі, однак у вказаний термін не виконав цього зобовязання та продовжував користуватися майном і в подальшому аж до кінця травня 2009 р., коли з предмету оренди майна сторони уклали новий договір та оформили новий акт прийому передачі.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на ст. 764 ЦК України, зазначаючи про те, що, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором; оскільки на протязі місяця після дати закінчення строку дії договору оренди таких заяв чи заперечень ні від позивача, ні від відповідача не надходило, а при цьому відповідач не повертав орендоване майно позивачеві за актом прийому здачі та продовжував користуватися ним, дія договору оренди автоматично продовжувалась в силу закону на кожні наступні чотири календарних місяці тобто: з 01.11.2008 до 28.02.2009 р. з 01.03.2009 р. до 30.06.2009 р., та в результаті того, що з 01.06. 2009 р. сторони уклали новий договір оренди майна та оформили новий акт його прийму передачі, таким чином, своїми конклюдентними діями сторони припинили дію договору оренди, внаслідок чого фактично строк найму відповідачем майна за Договором оренди становив одинадцять місяців.

Відповідно до п. 3.1. та абз. 5 п. 4.1 договору оренди відповідач зобовязався сплачувати позивачеві за користування орендним майном щомісячну орендну плату у розмірі 1 000,19 грн. з ПДВ з розрахунку ціни у 17,64 грн. за м2, встановленої у протоколі узгодження цін. При цьому, відповідно до п. 3.2 Договору оренди обовязок здійснення орендних платежів для відповідача встановлений не пізніше пятого числа наступного за розрахунковим місяця.

Однак, порушуючи умови Договору оренди та вимоги ст. 526 ЦК, відповідач за весь час користуванням орендним майном сплачував орендну плату із порушенням встановлених строків та далеко не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої складає 9 001,71 грн.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, та відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відтак, за період з 06.08.2008 р 31.10.2010 р. включно розмір інфляційних витрат позивача у звязку з простроченням виконання відповідачем грошових зобовязань щодо сплати орендних платежів за договором оренди складає 1 731,99 грн.; розмір 3 % річних за період з 06.08.2008 р. до 31.10.2010 р. включно становить 201,11 грн.

За судового розгляду позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та з урахуванням уточнень просив суд повністю задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, скористався правом надання заперечень проти позову, та за розгляду справи просив суд врахувати, що дійсно за договором оренди майна від 01.07.2008 р. №1124/08 орендував частину приміщення загальною площею 56,7 мІ, розташованого на б/в «Соснівка»у с. Пісчанка Новомосковського району Дніпропетровської області; термін оренди приміщення фактично склав 2 місяці, а не 11, як це зазначається позивачем, оскільки, плата за оренду проводилася на підставі рахунків, які щомісяця виписувалися ВАТ «Дніпрометиз»і через директора б/в «Соснівка»ОСОБА_3 передавалися ОСОБА_2 для здійснення останнім оплати, та відповідно до наявних у справі копій прибуткових касових ордерів вбачається, що за оренду в липні місці 2008 р. оплата була здійснена 11.08.2008 р. по рахунку №2255, за серпень згідно прибуткового касового ордера №2641 від 22.09.2008 р. по рахунку №12545 від 21.08.2008 р. Також, 24.08.2008 р. ОСОБА_2 разом з родиною (дружина і дочка), одразу ж з території б/в «Сосновка»вибув у чергову відпустку до своїх батьків у м. Одеса, про що перед від'їздом проінформував Генерального директора ВАТ «Дніпрометиз»ОСОБА_4, який проживав на той момент разом з родиною на цій же базі відпочинку, з проханням віддати необхідні розпорядження про розірвання діючого договору оренди тому, що після повернення з відпустки родина проживатиме в орендованому приміщенні не буде. Після повернення з відпустки відповідач одержав рахунок і зробив оплату за нараховану орендну плату за серпень 2008 р. З моменту від'їзду, а саме з 24.08.2008 р. та до 01.06.2009 р. (дата початку нового договору оренди) у зазначеному приміщенні ані відповідач, ані члени його родини не проживали (восени та взимку це взагалі неможливо, оскільки дане приміщення не має опалення і проживати в ньому можна тільки влітку).

Акт прийому-передачі про повернення приміщення сторонами не складався, відповідач звільнив приміщення та повернув ключі орендодавцю; останній проти цього не заперечував. На переконання відповідача, позивач не може стверджувати, що у період з вересня 2008 р. по травень 2009 р. відповідач орендував частину вказаного приміщення, та відсутність складеного акту призвела до безпідставного нарахування „лже"заборгованості, оскільки у спірний період через зазначені обставини відповідач не міг користуватись об'єктом оренди.

Заслухав пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, допитав свідка, встановив обставини і визначив відповідно до них правовідносини, для суду вбачаються підстави для ухвалення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено за судового розгляду, 01.07.2008 р. між ВАТ «Дніпрометіз», в особі генерального директора ОСОБА_4, та ОСОБА_2 (з іншого боку) був укладений договір найму (оренди) майна, за яким ОСОБА_2 набув у тимчасове та оплатне користування частину приміщення площею 56,7 мІ, розташованого за адресою: с. Пісчанка, Новомосковський район, база відпочинку «Сосновка». Дане майно надавалося ОСОБА_2 для розміщення місця відпочинку. Укладаючи договір, сторони погодили строк його дії, визначив наступний: з моменту підписання акту прийому-передачі до 31 жовтня 2008 р., та погодив оренду плату та порядок її внесення (не пізніше 5 числа місяця, який слідує за звітним).

Відповідно до абз. 12 п. 4.1 договору оренди відповідач зобовязався після закінчення строку оренди повернути орендоване майно за актом прийому передачі. Утім, як встановлено за судового розгляду, акти прийому передачі при поверненні майна не складалися, а оплата за договорами оренди здійснювалася за час використання даного майна наступним чином: за липень місяць 2008 р. оплата була здійснена 11.08.2008 р. по рахунку №2255, за серпень згідно прибуткового касового ордера №2641 від 22.09.2008 р. по рахунку №12545 - 21.08.2008 р.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що у 2008 році працювала директором бази відпочинку «Сосновка»у Новомосковському районі, знає відповідача, оскільки останній був знайомим колишнього директора ВАТ та приїжджав до нього, та за договором найму він, тобто відповідач, проживав у будинку; у серпні 2008 р. ОСОБА_2 звільнив приміщення та уїхав, потім знову приїхав та забрав речі, не добув строку, який був визначений договором оренди. Разом з тим, відповідно до пояснень свідка, ОСОБА_2 не проживав у зимовий час у будинку, оскільки останній був пристосований лише для проживання у ньому у літній період, оскільки будинок не мав опалення, з 2008 р. було вимкнено світло. У 2009 р. ОСОБА_2 разом із родиною мешкав з червня місяця, коли уклав новий договір, а у зимовий час будинок взагалі не здається в оренду через неможливість проживання в ньому; рубильник, яким включалося світло, вмикався, коли укладався новий договір оренди. В іншій час рубильник не вмикався, оскільки ніхто н абазі відпочинку не проживав.

Щодо посилання позивача на приписи ст. 764 ЦК України, то, на переконання суду, вони не є слушними.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Зі змісту зазначеної правової норми випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору. Відтак, після спливу строку дії договору оренди орендар зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству. При цьому, якщо протягом місяця після закінчення строку договору оренди наймач продовжує користуватися майном, але мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір є припиненим.

Посилання позивача на продовження користування спірним приміщенням і після закінчення строку оренди як на підставу вважати договір оренди фактично продовженим не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до положень норм ст. 764 ЦК України необхідною передумовою для автоматичного продовження для орендаря договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, є відсутність заяви (заперечень) орендодавця про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору та дії орендаря по користуванню даним майном. Утім, факт звільнення орендованого приміщення орендарем у серпні 2008 р. був встановлений судом у цій справі; доказів на підтвердження продовження користування приміщенням відповідачем з вересня 2008 р. по травень 2009 р. суду надано не було.

Волевиявлення орендодавця щодо припинення договірних відносин і повернення об'єкту оренди підтверджується як поясненнями самого орендаря, так й поясненнями свідка директора бази відпочинку. Оскільки чинне законодавство факт припинення договору оренди пов'язує з закінченням строку його дії (за договором від 01.07.2008 р. строк дії до 31.10.2008 р., за договором від 01.06.209 р. строк дії становить до 31.08.2009 р.), та оскільки орендар не користувався даним майном, посилання позивача на автоматичне продовження в силу закону на кожні наступні чотири календарні місяці договору оренди не є таким, що відповідає закону.

Разом з тим, відповідно до договору оренди від 01.07.2008 р. орендар вправі вимагати дострокового розірвання договору за умови припинення діяльності на обєкті, який орендується, попередив при цьому орендаря не пізніше одного місяця. При цьому, договором не погоджена форма такого попередження, та оскільки ані закон, ані договір не вимагають обовязку здійснення письмового попередження про припинення користування обєктом оренди та судом встановлений факт відїзду відповідача 24.08.2008 р. із погодженням такого відїзду із директором ВАТ (про що пояснив відповідач та свідок) та припинення користування орендованим майном, вбачаються підстави для визнання слушними доводів відповідача щодо припиненим договору оренди, укладеного 01.07.2008 р., та безпідставності вимог у звязку з цим вимоги позову про стягнення суми заборгованості за договором за період з вересня 2008 р. по травень 2009 р. включно з урахуванням передбачених законом наслідків порушення грошового зобовязання.

З огляду на результати вирішення справи судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендних платежах, інфляційних витрат та 3% річних відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя