Справа № 2-34/11
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.

секретаря Кожуховської О.І.

представника сторін адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння та договору купівлі продажу будинковолодіння, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення. Відповідачі за первісним позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинковолодінням та договору купівлі-продажу будинковолодіння недійсним.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.06.2008 року його довірителем згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння № 1733, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області, ОСОБА_7 було придбано домоволодіння № 1, що знаходиться по вул. Старицького в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно пункту 7 даного договору сторони домовились, що відчужуване будинковолодіння буде повністю звільнено до 26.12. 2008 року, продавець зобовязався зняти з реєстрації членів своєї сімї. Станом на 14.05.2009 року в даному будинковолодінні проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які відмовились його звільняти в добровільному порядку, а також чинять перешкоди в користуванні ним. Таким чином, відповідачами не виконуються умови договору купівлі-продажу та чиняться перешкоди у здійсненні його довірителем права користування будинковолодінням.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинковолодінням та договору купівлі-продажу будинковолодінням недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що в травні 2006 року вони оформили на власну дочку ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0, 0978 га для будівництва нею житлового будинку по вул. Старицького та надали згоду на користування заїздом через їхнє подвіря. Оскільки відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 побудувала будинок поряд з ними, то вони запропонували їй укласти договір довічного утримання, щоб остання доглядала та утримувала їх. 27.06.2007 року ОСОБА_4 привезла їх до нотаріуса, де вже був оформлений договір і вони підписали його не читаючи, зміст договору теж не був прочитаний нотаріусом. На даний час їм стало відомо, що ними був укладений не договір довічного утримання, а договір дарування. Вважають, що оскільки ОСОБА_4, знаючи, що насправді договір дарування між ними не був укладений, не могла відчужувати будинковолодіння.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задоволити; зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні; зустрічний позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні; зустрічний позов підтримав, просив його задоволити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні; зустрічний позов підтримав, просив його задоволити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 червня 2008 року будо укладено договір купівлі продажу домоволодіння, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив будинковолодіння № 1, що знаходиться по вул.Старицького в с.Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.5).

При укладенні договору були дотримані всі вимоги законодавства щодо змісту, форми та способу вчинення правочину ( ст.ст. 203, 208, 209 ЦК України).

Так, п. 19 даного договору дарування передбачено, що сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства України, що регулюють укладений ними правочин, а також те, що вони уклали цей правочин за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Пункт 11 даного договору дарування говорить, що цей договір не є удаваним або мнимим правочином, і відповідає їх дійсним намірам.

Тобто всі вимоги, що випливають із ст. 203 ЦК України дотримано, а саме: дієздатність сторін, які уклали договір дарування було перевірено; встановлено, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідав внутрішньому.

Продаж спірного будинковолодіння було здійснено на законних підставах, зокрема на підставі того, що будинок належить продавцю на підставі договору дарування домоволодіння, що стверджується витягом з державного реєстру правочинів номер правочину 2182563 (а.с.44) та зареєстрованого в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 27.06.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15055754, виданого 27.06.2007 року Івано-Франківським БТІ, реєстраційний № 1928295 (а.с. 6).

Поясненням сторін, наданих в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживають в спірному будинковолодінні, останні відмовилися його звільняти в добровільному порядку, а також чинять перешкоди у здійсненні позивачем за первісним позовом у здійсненні права користування та розпорядження ним, чим порушують п.7 вищевказаного договору.

Взгідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що первісні позовні вимоги є підставними і обґрунтованими, та какими, що підлягають до задоволення.

Посиланя відповідачів за первісним позовом на норми статті 338 ЦК України, не надає права останнім витребувати майно від добросовісного набувача, оскільки відсутні підстави, вказані у даній нормі права: будинковолодіння не було загублене чи викрадене, а також не вибуло з володіння власника проти його волі, а шляхом укладення власником договору дарування.

На підставі вищевказаного, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК України та керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

ОСОБА_9 Петровича до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення задоволити.

Виселити без надання іншого житла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинковолодіння № 1 (один), що знаходиться по вул. Старицького в с.Ямниця Тисменицького району Івано-франківської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння та договору купівлі продажу будинковолодіння відмовити у звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. В разі подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду, але апеляційна скарга не була подана в строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається через Тисменицький районний суд.

Головуючий: Струтинський Р.Р.