Яготинський районний суд Київської області
справа № 2-256/2011
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2011 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Ковряк О.О.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування будинку недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання договору дарування будинку недійсним, в котрій зазначив, що 13 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір дарування житлового будинку за № 5, розташованого по вул. Ліманова в с. Сулимівка Яготинського району Київської області. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області. Відповідач при укладенні договору обіцяв його довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, займатися домашнім господарством і в разі виконання ним цих обовязків він набув би право користування та володіння спірним будинком. З цими умовами він погодився підписати договір. Після укладення договору дарування відповідач змінив до нього своє ставлення, залишив його без догляду, не цікавиться станом здоровя, ігноруючи домовленість між ними. Він не одержує ніякої матеріальної допомоги. Без належного догляду його стан здоровя з кожним днем погіршується. На даний час він продовжує проживати в спірному будинку, користуючись ним. Будинок фактично перебуває у його володінні. Крім того, він особою непрацездатною, на даний час йому вже виповнилось 79 років. В звязку з похилим віком та тяжким станом здоровя він потребує догляду та матеріальної допомоги. Внаслідок похилого віку та тяжкого стану здоровя він неправильно розумів текст договору та вважав, що фактично укладається договір довічного утримання, за таких умов і погодився підписати його. Проте, як виявилось, договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобовязань утримувати його, позбавляючи права власності на житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, просив визнати договір дарування від 13.08.2010 року, укладений між ним та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області недійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок за № 5 по вул. Ліманова в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Позивач також пояснив, що декілька років тому він поховав дружину. Деякий час йому допомагала її сестра. Потім він захворів, тимчасово потребував стороннього догляду, в звйязку з чим зрозумів, що йому в силу його похилого віку та за станом здоров"я буде потрібна допомога. Відповідач та його дружина не є його родичами, проте, почали допомагати йому по господарству, готували їжу, а тому він вирішив забрати їх проживати до себе в будинок, оскільки останні не мали власного житла. Вони домовились, що за умови надання йому догляду до старості, а також, за умови, що відповідач і в подальшому буде надавати йому таку допомогу, то після його смерті його будинок залишиться відповідачу. Під час підписання договору його змісту він не читав, оскільки має захворювання очей та погано бачить. На момент підписання договору він не розумів, що безоплатно передає у власність свій будинок відповідачу. Після підписання договору відповідач змінив своє ставлення до нього, вставив у деякі кімнати замки, почав без дозволу розпоряджатись належним йому майном, перестав з дружиною прати його одяг, в звязку з чим просив задовольнити його вимоги. Він і на даний час проживає в будинку, сплачує за свої кошти витрати за газ, світло…

Відповідач та представник відповідача позов не визнали, мотивуючи тим, що спірний договір дарування будинку посвідчений з дотриманням вимог чинного законодавства, без порушення прав та законних інтересів сторін, а також при їх вільному волевиявленні та усвідомленні наслідків укладеного договору. Позивач не надав доказів стосовно того, що при укладенні спірного договору не розумів його значення та настання наслідків. Між сторонами дійсно існувала домовленість, що після підписання договору відповідач буде надавати необхідний догляд до старості, займатися домашнім господарством, забезпечувати позивача продуктами харчування, проте, все це повинно було відбуватись на безоплатній основі. Крім цього, відповідач в дійсності не припиняв надавати позивачеві таку допомогу. Вони з дружиною зробили в будинку косметичний ремонт, покрасили стіни, вікна, батареї, відремонтували трубу у ванній кімнаті, поміняли автоматику на газовому котлі, проте, всі ці роботи провадились також за рахунок позивача.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши поясненнями сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, з показів свідка ОСОБА_5, даних в судовому засіданні видно, що позивач є чоловіком її покійної сестри. Після смерті сестри вона декілька років допомагала позивачеві по господарству, прала, готувала їжу. Потім до позивача на квартиру почали проситись відповідач та дружина. Про укладення договору дарування вона дізналась приблизно три місяці тому. Відповідач та його дружина з часом поміняли замки, і позивач має доступ лише до коридору, не перуть його одягу та не дбають про нього належним чином.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона є матірю відповідача, який переїхав до неї додому у 2007 році. Сімя сина допомагала позивачеві по господарству, обробляла город. Про договір дарування їй нічого відомо не було. Проте, ОСОБА_3 запропонував переїхати відповідачеві разом з дружиною до належного йому будинку на тих умовах, що останні будуть доглядати його та допомагати йому по господарству, поховають, а після його смерті будинок залишиться їм.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що працює секретарем сільської ради та їй відомо, що ОСОБА_3 перед укладенням договору дарування приходив до сільської ради оформляти необхідні довідки. Як вона зрозуміла зі слів позивача, він мав намір подарувати будинок, так як за станом здоров"я не подужає обробляти самостійно городи, виконувати роботу по господарству, а тому казав, що «нехай діти переходять жити до нього». Проте, що позивач не буде господарем будинку після укладення договору дарування вона йому не розяснювала.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він привозив Позивача та відповідача до БТІ, де позивач пояснював, що хоче подарувати будинок тому, що за ним немає кому доглядати, немає кому зварити миску борщу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона приймала участь як нотаріус в оформленні договору дарування будинку. Позивач казав під час укладення договору, що він дарує будинок, так як «дітям»немає де жити, а йому немає кому допомагати. Про наслідки договору позивачеві було розяснено, а також йому був наданий договір для ознайомлення. Чи був позивач в окулярах не памятає. Вважає, що позивач розумів правові наслідки укладення договору.

З копії паспорта позивача (а.с.5) вбачається, що ОСОБА_3 народився 25 серпня 1931 року в с. Сулимівка Яготинського району Київської області та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії договору дарування будинку (а.с.6) вбачається, що 13 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування житлового будинку за № 5 по вул. Ліманова в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, який був посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9

З копії паспорту (а.с.20) видно, що ОСОБА_4 народився 7 лютого 1984 року в с. Яблуневе Баришівського району Київської області та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З технічного паспорту на житловий будинок (а.с.21) вбачається, що власником житлового будинку за № 5 по вул. Ліманова в с. Сулимівка Яготинського району Київської області є ОСОБА_4

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.26) видно, що ОСОБА_4 на підставі договору-дарування від 13.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на праві приватної власності належить житловий будинок за № 5 по вул. Ліманова в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

З розрахункової книжки по оплаті за природний газ (а.с.27) вбачається, що послуги з газопостачання за лютий-березень 2011 року сплачені ОСОБА_3

З медичної довідки (а.с.35) видно, що позивач страждає на дегенерацію сітчатки очей, на начальну катаракту обох очей.

В силу ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, промилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. ч. 3,5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Тобто даний договір за своєю природою є безоплатним і не передбачає вчинення будь яких дій майнового або немайнового характеру.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач був власником житлового будинку № 5 по вул. Ліманова с.Сулимівка Яготинського району. Він проживав в будинку сам, не мав близьких родичів, був особою похилого віку, потребуючою стороннього догляду за віком та станом здоров"я. Відповідач не є йому родичем, проживав з ним в одному селі. 13 серпня 2010 року позивач подарував відповідачу житловий будинок № 5 по вул. Ліманова с.Сулимівка Яготинського району. Під час укладання договору позивач в силу похилого віку, захворювання очей не мав можливості ознайомитись із змістом договору, неправильно сприймав його істотні умови, що вплинуло на його волевиявлення, тобто уклав договір дарування внаслідок помилки, помилково вважаючи, що укладає договір довічного утримання. Про захворювання позивача нотаріусу відомо не було, договір вона йому не оголошувала.

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги ті обставини, що позивач народився у 1931 році, тобто є особою похилого віку, під час укладання договору страждав на захворювання очей, договір йому не оголошувався, що зумовило неправильне розуміння ним змісту договору, його умов. Після укладення договору дарування позивач продовжував проживати у будинку, відповідач в судовому засіданні не заперечував того, що ставився до позивача як до господаря, враховував його думку у вирішенні господарських питань. З показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 видно, що сторони під час укладення договору мали домовленість, що відповідач буде здійснювати догляд за позивачем, допомагати йому по господарству, готувати їжу, а після смерті позивача, будинок залишиться відповідачеві. Все це дає суду підстави вважати, що договір дарування був укладений позивачем внаслідок помилки, та він вважав, що укладає договір довічного утримання. З тих же підстав суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача.

Керуючись

ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 229, 717 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування будинку недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 13 серпня 2010 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, реєстровий номер 2822.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок за № 5, який розташований по вул. Ліманова в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Литвин Л.І.