Апеляційний суд Харківської області
Категорія: розподіл майна 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової А.І.

- ОСОБА_2

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Миколайовичапро встановлення факту спільного проживання, розподіл майна та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4. про встановлення факту спільного проживання, розподіл майна та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позову вказала, що з травня 2001 року до лютого 2009 року проживала з відповідачем однією сімєю, під час сумісного проживання була придбана квартира АДРЕСА_1. Просила визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири.

В подальшому позивачка неодноразово доповнювала та змінювала свої позовні вимоги та просила, крім вказаного, визнати за нею право власності на 14 частину квартири АДРЕСА_2, право власності на квартиру АДРЕСА_1 вцілому, стягнути на її користь різницю у вартості квартир в сумі 20971,50 грн. та моральну шкоду в сумі 80 тис. грн.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказавши при цьому, що проживали з відповідачем та її донькою від першого шлюбу ОСОБА_6 однією сімєю спочатку в орендованій квартирі. Потім вирішили придбати квартиру для сумісного проживання. На придбання квартири АДРЕСА_1 частину коштів вона позичила у свого брата, частину ОСОБА_4 взяв у банку в кредит. Проживаючи разом вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Також, ними була придбана інша квартира АДРЕСА_2, частину коштів надали її батьки.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначив, що ОСОБА_3 разом зі своєю донькою з 28.08.2003 року дійсно проживали в належній йому квартирі АДРЕСА_1, але спільного господарства вони не вели, бюджет не був спільним. З лютого 2009 року він переїхав жити до іншої квартири, а вищеназвану квартиру надав позивачці у тимчасове користування. Ніяких коштів від ОСОБА_3 та її рідних він не отримував.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2011 року в позові ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове про повне задоволення її позовних вимог. Вказала на невірне застосування судом норм матеріального і процесуального права, неналежну оцінку наданих сторонами доказів. Зокрема те, що вона самостійно підбирала квартиру АДРЕСА_1 та приймала участь у її придбанні - гроші на придбання квартири дала їй ОСОБА_7 Квартира АДРЕСА_2 була придбана також під час її сумісного проживання з відповідачем, а тому підлягає поділу з розрахунку по ? частині квартири кожному.

Судова колегія, вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи позивачці в задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сімєю, суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано достовірних доказів на підтвердження своїх доводів, а також відсутності юридичних наслідків для сторін в частині безспірного визнання за ними права спільної сумісної власності на спірне майно.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону та наданим позивачкою доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 26.08.2003 року ( а.с. 7 ). Тобто на час придбання спірного майна діяв КпШС України в редакції 1969 року та ним не передбачалось встановлення такогофакту.

Суд першої інстанції також вірно визначив, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються діючим на той час Законом України „Про власність3 від 15.04.1991, року № 885-Х11 та відповідно до вимог ст. 17 цього Закону України, обґрунтовано відмовив позивачці в задоволенні позову в цій частині з підстав ненадання нею доказів на підтвердження свого внеску у придбання спірної квартири, не взявши при цьому до уваги пояснення матері ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та копію розписки ОСОБА_9 про надання коштів для придбання квартири, як на підставу для визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного майна, оскільки ці розписки не підписані відповідачем. Крім того, ОСОБА_4 заперечує проти отримання коштів як особисто від позивачки, так і від її родичів.

Також, судом першої інстанції зроблений правильний висновок щодо відмови ОСОБА_3 у визнанні за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_2, оскільки право власності на вказане майно у встановленому законом порядку ні за ким не зареєстроване, майнові права на спірнуквартиру за договором від 24.05.2006 року передані в іпотеку АКБ «Укрсоцбаж» у якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за договором кредиту від 04.05.2006 року ( а.с. 78 - 83 ).

Оскільки в задоволенні зазначених позовних вимог позивачці відмовлено, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення з відповідача різниці у вартості квартир в сумі 20971,50 грн. та моральної і шкоди в сумі 80 тис. грн.

Посилання позивачки в своїх поясненнях на те, що підтвердженням їх сумісного проживання однією сімєю з відповідачем можуть слугувати анкети, які ОСОБА_4 заповнював особисто при влаштуванні на роботу, де вона вказана як дружина, судовою колегією не приймаються. В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що влаштовуючись на роботу в рекрутінговій агенції йому пояснили, що претендент, який має сімю - дружину та дітей, має більше шансів, а тому у анкеті ним була записана неправдива інформація щодо його сімейного стану.

Доводи, викладені позивачкою в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду суду першої інстанції та суд їм дав належну правову оцінку, висновок суду першої інстанції щодо відмови їй в задоволенні позовних вимог, не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст..ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути безпосередньо оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді