Справа № 2-71/11
Провадження № 2/3986/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2011 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Кожуховської О.І.

представника адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

В процесі розгляду справи позивач свої позовні вимоги уточнював і в кінцевій редакції позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою площею 0,0723 га по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, укладеного 16 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ним право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, стягнути з ОСОБА_3 66 166,50 грн.., що становлять ? частину коштів від проданого відповідачкою обєкту спільного майна подружжя, а саме двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,5 кв.м., вартістю 132 333 грн. та 8 363,50 грн.., що становлять ? частину вартості гаражу № IV що в будинку 11 по вулиці Пилипа Орлика в місті Івано-Франківську загальною площею 24,9 кв.м. Також просив стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 25.02.2010 року до участі у справі в якості відповідача було залучено ОСОБА_4.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 1996 року перебував в фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою по справі ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання ними було придбано нерухоме майно, право власності на яке оформлялося на позивачку. З середини 2008 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися. Після припинення фактичних шлюбних відносин подружжя не домовилось про поділ майна в добровільному порядку і не обговорювали дане питання, так як не виникало суперечностей щодо користування ним. Стверджує, що відповідачка одноосібно без його згоди відчужила все спільно набуте нерухоме майно, при цьому не компенсувала половину від його вартості. Просив постановити рішення яким його позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 проти заявлених позовних вимог заперечила, вказуючи на те, що з ОСОБА_5 вона знайома і тривалий час підтримувала дружні стосунки, однак ніколи в шлюбні відносини разом із ним не вступала та не проживала разом. Стверджує, що право власності на спірне нерухоме майно набуте нею одноосібно за власні кошти і відчужене без будь якого права на нього у позивача. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач по справі ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_3 і про факт перебування матері в фактичних шлюбних відносинах з позивачем по справі йому не було відомо, так як вони ніколи з позивачем не проживали однією сімєю. Вважає, що підстав для визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу недійсним немає , оскільки в момент його укладення права власності на предмет договору окрім ОСОБА_3, ні у кого більше не існувало, а відповідно і не потрібно було нічиєї згоди на його укладення. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що працював разом із позивачем по справі ОСОБА_2 в ОВК з 1984 року і з того часу перебуває із ним в дружніх стосунках. Повідомив, що часто бачив позивача із відповідачем по справі ОСОБА_4, якого ОСОБА_2 називав сином.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що як сусід по дачі з 1997 року бачив як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом обробляли городи, будували прибудову. Бачив як ОСОБА_2С носив малого ОСОБА_4 на руках та грався із ним. Також бачив як ОСОБА_4 допомагав ОСОБА_2 впорядковувати подвіря дачі.

Свідок ОСОБА_8 дав свідчення про те, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. З 1996 року сторони по справі є його сусідами. Постійно бачив, як ОСОБА_2 здійснював будівництво прибудови та здійснював штукатурку будинку 20 по вул.. Квітковій в с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області та облаштував огорожу. ОСОБА_1 того був очевидцем того, як позивач робив підлогу, веранду, будував в середині будинку піч. Також повідомив, що часто бачив по сусідству і відповідачку по справі ОСОБА_3 яка як йому відомо брала церковний шлюб із позивачем і є його дружиною. Стверджує, що сторони проживали разом, з ними також проживав і ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 і є пенсіонером МВС України та сусідом сторін, оскільки проживають в спільному будинку по вулиці Фіголя. На запитання учасників процесу пояснив суду, що з 1991 року приблизно три роки в квартирі 15 по вулиці Фіголя разом із відповідачкою по справі ОСОБА_3 проживав ОСОБА_10, який як йому відомо є рідним батьком відповідача ОСОБА_4 Пізніше в квартирі поселився позивач по справі ОСОБА_2 З часу поселення часто бачив, як той купляв та приносив продукти, завозив в квартиру меблі, вставляв двері, проводив ремонт. Ствердив, що часто бачив як ОСОБА_2 сідав в машину з ОСОБА_4 та приїздив із ним разом додому, сторони по справі жили разом приблизно до 2008 року однією сімєю.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знає, так як неодноразово був у них на квартирі, крім того неодноразово бачив коли приїжджав на дачу в с. Загвіздя. Ствердив, що позичав ОСОБА_2 гроші на будівництво дачного будинку.

Свідок ОСОБА_11 дав свідчення про те, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, і як сусіду йому відомо, про те, що ОСОБА_3 проживала із ОСОБА_2 однією сімєю, часто бачив, як позивач возив ОСОБА_4, гуляв разом із ним і взагалі дуже приязно до нього відносився, що в нього не викликало сумніву про те, що вони є однією сімєю.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає позивача ОСОБА_2 біля 25 років, допомагав йому робити ремонт в квартирі 15, що в будинку 22 по вулиці Фіголя в місті Івано-Франківську, також допомагав будувати дачу в с. Загвіздя. Також неодноразово бачив відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,з якими ,як йому відомо, ОСОБА_2 проживав однією сімєю.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що з 1991 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, добре знає відповідачку по справі ОСОБА_3, неодноразово заходила до неї в гості, однак в квартирі ОСОБА_2 не бачила. Стверджує, що десь приблизно в 1999 році бачила, як позивач по справі ОСОБА_2 ламав двері в спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала свідчення, що давно знає відповідачку ОСОБА_3 з якою разом працювала. В 1997 році зичила ОСОБА_3 500 дол. США, іноді заходила до неї в гості, однак ніколи ОСОБА_2 у неї в квартирі не бачила. ОСОБА_1 того ОСОБА_3 ніколи їй не говорила про те, що живе з чоловіком. Також повідомила, що коли у 2009 році вона була разом із ОСОБА_3 на весіллі у спільних знайомих то та була тільки із сином ОСОБА_15 і ніякого чоловіка з нею не було.

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що знає ОСОБА_3 ще із дитинства та підтримує із нею дружні стосунки. Про існування ОСОБА_2 дізналася де в 1999 році, коли той побив відповідачку і вона була в лікарні. До 1999 року про ОСОБА_2 ОСОБА_3 нічого не розповідала і вона його ніколи не бачила.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_16, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя.

Згідно свідоцтва про вінчання (а.с.9) ОСОБА_2 та ОСОБА_19 оформили 28.02.1998 року шлюб в Катедральному Соборі Святого Воскресіння. ОСОБА_1 того факт вінчання позивача та відповідачки підтверджується витягом із книги вінчань (а.с.141), де під № 71 є відповідний запис в церковній книзі реєстрації обрядів.

Посилання відповідачки на те, що 28.02.1998 року вона з позивачем дійсно була в церкві однак не брала шлюбу оцінюються судом критично, оскільки нею не подано жодних доказів на спростування наведеного в свідоцтві про шлюб та книзі вінчань.

При встановленні факту проживання позивача та відповідачки однією сімєю суд приймає до уваги також поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки всі вони дали суду свідчення про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом, вели спільне господарство, виховували ОСОБА_20

Пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16, надані в судовому засіданні на думку суду не спростовують факту спільного проживання позивача та відповідачів, оскільки в по своїй суті пояснення ґрунтувалися на тому, що свідкам не було відомо дані факти, а не на їх однозначному запереченні. ОСОБА_1 того свідок ОСОБА_13 ствердила, що бачила як ОСОБА_2 заходив до квартири АДРЕСА_2.

Пояснення свідка ОСОБА_14 суд оцінює критично, оскільки вони були плутаними та протирічними. Сама вона ствердила, що бачила ОСОБА_14 з чоловіком ОСОБА_2, однак факту їх спільного проживання заперечує.

Зі слів сторін, судом встановлено, що в період спільного проживання ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_3 в інших зареєстрованих шлюбах не перебували.

З огляду на викладене суд прийшов висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сімєю.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу - "Право спільної сумісної власності подружжя".

Судом встановлено, що в період спільного проживання подружжям було придбано нерухоме майно, що становить предмет спору, а саме: квартира АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою Івано-Франківського ОБТІ та гараж № IV що в будинку 11 по вулиці Пилипа Орлика в місті Івано-Франківську загальною площею 24,9 кв.м (а.с.11 - 14). ОСОБА_1 того подружжям було збудовано, а пізніше оформлено на відповідачку право власності на садовий будинок на земельній ділянці площею 0,0723 га по вул. Квіткова, 20, що в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с. 56).

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Із копії трудової книжки завіреної відділом кадрів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с.148) встановлено, що в період спільного проживання ОСОБА_2 постійно працював на різних роботах, що свідчить про отримання постійного доходу.

ОСОБА_1 того як вбачається із пояснень свідків, позивач окрім фінансового внеску здійснював особистий трудовий внесок в створення та утримання майна.

За таких обставини суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є спільним майном подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності.

Із матеріалів справи встановлено, що 24.09.2008 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу гаражу (а.с.60) відчужила ОСОБА_21 гараж, що в будинку 11 по вулиці П. Орлика в м. Івано-Франківську за ціною 12500 гривень.

ОСОБА_1 того, 26.09.2008 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири (а.с.59) відчужила ОСОБА_21 квартиру № 55, що в будинку 11 по вулиці П. Орлика в м. Івано-Франківську за ціною 135792 гривні.

Зі слів позивача, що також не заперечується відповідачкою, згоди на укладення вищезазначених договорів ним не надавалося. ОСОБА_1 того, останньою не заперечуються те, що за відчуження вищезазначеного нерухомого майна нею не передавалося відповідачу жодних коштів отриманих за продажу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку, якщо один із подружжя здійснив відчуження спільного сумісного майна на свій розсуд, приховав майно тощо, то таке майно або його вартість враховується при його поділі.

Оскільки, відповідачка відчужила майно без згоди позивача, при цьому не відшкодувавши йому його частку від вартості відчужуваного майна, то суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з ОСОБА_3 ? вартості відчуженого ОСОБА_21 нерухомого майна підлягає до задоволення.

Судом також встановлено, 16 листопада 2009 року ОСОБА_3 частину нерухомого майна, що є предметом спору, а саме садовий будинок із земельною ділянкою по вул. Квітковій,20 в садівничому товаристві «Ватра» в селі Загвіздя Тисменицького району відчужила на підставі договору купівлі-продажу (а.с.55) відповідачу по справі ОСОБА_22

Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 213/01-21 від 10 лютого 2010 року(а.с.41).

Згідно ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Однак, при відчуження даного нерухомого майна згода позивачем не надавалася, що суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України та п.1,2,5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 року, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, що встановлені відповідними частинами ст.203 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, Але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу та актам цивільного законодавства.

З огляду на викладе суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-родажу садового будиночку із земельною ділянкою по вул. Квітковій, 20 в садівничому товаристві «Ватра» в селі Загвіздя Тисменицького району між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбувся із порушенням діючого законодавства, а саме без згоди ОСОБА_2, що суперечить нормам цивільного законодавства, а тому правочин підлягає визнанню недійсним з часу його вчинення.

При цьому суд вважає, що ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем, оскільки в момент укладення договору йому було відомо факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сімєю, так як в судовому засіданні встановлено, що він і сам був членом їхньої сімї та проживав разом із ними.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 3, 60, 65, 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 203, 215, 386 ЦК України, ст. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року, п.1,2,5 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними № 3 від 28.04.1978 року та керуючись ст. 213- 215, 218 ЦПК Укаїни, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, укладеного 16 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0723 га, яка розташована по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, укладеного 16 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га по вул. Квіткова, 20 в садовому товаристві „Ватра, що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_3 66 166 (шістдесят шість тисяч сто шістдесят шість) грн., 50 коп., що становлять ? частину коштів від проданого відповідачкою обєкту спільного майна подружжя, а саме: двохкімнатної квартири АДРЕСА_4, загальною площею 59,5 кв.м. та 8 363 (вісім тисяч триста шістдесят три) грн. 50 грн., що становлять ? частину вартості гаражу № IV що в будинку 11 по вулиці Пилипа Орлика в місті Івано-Франківську загальною площею 24,9 кв.м. в користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений останнім судовий збір у розмірі 1291 (одна тисяча двісті девяносто один) грн. 79 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Струтинський Р.Р.