АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційногс суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року про справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_3 про припинення права власності на частку і сумісному майні, визнання правовстановлюючих документів недійсним, визнання права власності, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в сумісному майні, визнання правовстановлюючих документів недійсним, визнання права власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року позов задоволено та свідоцтво від 04 грудня 2000 року № 1516-148 про право власності Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на 6/10 частин домоволодіння № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську визнано недійсним, свідоцтво від 02 листопада 1982 року № 409 про право особистої власності ОСОБА_4 на 4/10 частин домоволодіння № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську визнано недійсним, право власності ОСОБА_3 на 6/10 частин домоволодіння № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську припинено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 6/10 ( частин домоволодіння № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську, що належали ОСОБА_3, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада посилається на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права та просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 01 жовтня 1982 року № 1188 встановлено право власності на домоволодіння № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську та визначено розмір часток співвласників у ньому, а саме за ОСОБА_4 - 4/10 частини, за ЖЕУ-8 - 6/10 частин. Підставою для визначення розміру часток був акт МЕТІ, яким визначено, що у володінні ОСОБА_4 перебували приміщення 1-1 та 1-2 у будинку літ. А-1, сіні а-1, сарай Б, вбиральня В, споруди 1-3, мостіння І, місцевим радам належало приміщення 2-1 у будинку літ. А-1, жила прибудова А1-1, сіні al-1, вбиральня Г, сарай Д, мостіння II.

02 листопада 1982 року на підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності.

23 квітня 2002 року ОСОБА_4 померла. ОСОБА_3 є її спадкоємцем за заповітом та у серпні того ж року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Право власності на частку у спірному домоволодінні було оформлене Територіальною громадою м. Дніпропетровська 04 грудня 2000 року з видачею відповідного свідоцтва.

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 13 березня 2006 рокуАДРЕСА_1 у жилому будинку № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську була в порядку приватизації державного житлового фонду передана у спільну власність ОСОБА_2 та Алексєєнко (з 10 грудня 2008 року - ОСОБА_2) А.О.

07 грудня 2006 року частка ОСОБА_2 у праві власності на зазначену квартиру була подарована ОСОБА_5 19. грудня 2006 року відбулося зворотне дарування.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2009 року по справі адміністративної юрисдикції № 2-411/2009, що набрала законної сили, рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 01 жовтня 1982 року № 1188 було визнане незаконним та скасоване в зв'язку з тим, що ним був визначений розмір часток співвласників, що не відповідав фактичному.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом зроблено вірний висновок, що оскільки рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 01 жовтня 1982 року № 1188 визнане у судовому порядку недійсним, тому видані на його підставі свідоцтва про право власності від 04 грудня 2000 року Дніпропетровській міській раді на 6/10 частин домоволодіння № 8 по вул. Спаській у м. Дніпропетровську, та від 02 листопада 1982 року ОСОБА_4 на 4/10 частини того ж домоволодіння, не можуть залишатися чинними як такі, що містять помилкові відомості про розмір часток співвласників. Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому судом вірно зазначено, право власності Територіальної громади м. Дніпропетровська на частку у спірному майні припинилося згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України у зв'язку з відчуженням зазначеного майна на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Так судом встановлено, що Територіальна громада м. Дніпропетровська здійснила розпорядження майном, що припадало на її частку, передавши у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в порядку приватизації державного житлового фонду належну їй квартиру АДРЕСА_2, а разом з нею згідно ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року по справі № 1-2/2004 всі інші допоміжні будівлі те споруди у тому ж домоволодінні, що перебували у комунальній власності.

Вирішуючи питання про юридичну долю частки у спірному домоволодінні, ще перейшла у власність ОСОБА_3 як спадщина після смерті ОСОБА_4, то сул обґрунтовано виходив з положень ст. 365 ЦК України згідно якої, право особи на частку у спільному майні може бути припинене рішенням суду за позовом одного з співвласників у тому випадку, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членів його сім'ї.

Суд виходячи із того, що ОСОБА_3 у належній їй частині спірного домоволодіння не мешкає, фактично проживаючи в іншому населеному пункті, спірне майно не утримує, позов визнала та до ухвалення рішення у справі за згодою сторін отримала від позивачки грошову компенсацію вартості належної їй частки, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині припинення права власності на частку ОСОБА_3 та визнав права власності на цю частку за ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом було вірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: