Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
№2- 1689/ 11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Боженко Л.В.

при секретарі - КурочкінійО.Я,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування частково свідоцтво про право на спадщину по закону, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася через суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про скасування частково свідоцтво про право на спадщину по закону від 24.05.2011 року та внесення змін, вказавши що вона є спадкоємцем 5/12 частини спадкового майна ОСОБА_4 в буд.№3 по провулку Першотравневому в м. Павлограді Дніпропетровської області. В цьому позові вказує, що 23.12.2002 року помер ії батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на 1 /12 частину будинку№3 по пров. Першотравневому в м. Павлограді Дніпропетровської області, яка була зареєстрована на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 07.08.1991року Першою Павлоградською держнотконторою. У 2000 році батьки позивачка розлучилися. Тому позивачка вважає, що відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги повинні бути вона-його донька ОСОБА_5, та бабуся ОСОБА_6. Вона вказує, що фактично народилась в буд.№3 по пров. Першотравневому в м. Павлограді, де мешкала з батьками та була прописана. На момент прийняття спадщини була неповнолітньою, то не змогла звернутися до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, а бабуся не повідомила нотаріальну контору про ії існування. Письмову заяву про прийняття спадщини за законом вона подала до Першої Павлоградської держнотконтори, але 17.03.2011 року отримала лист за № 996, у якому було зазначено, що після померлого 23.12.2002 року батька ОСОБА_4 вона прийняла спадщину на підстав ст. 1268 ч. 4 ЦК України. Але у видачі свідоцтва ії відмовлено, у звязку з тим, що Першою Павлоградською держконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частину будинку№3 по провулку Першотравневому в м. Павлограді на імя матері ОСОБА_6. А вона померла 29.10.2010 рок, тому позивачка звернулася до суду.

Позивачка вказує, що вона пропустила строки для прийняття спадщини в зв'язку з необізнаністю з діючим законодавством. У 2005 році вона вийшла заміж та фактично разом зі своїм чоловіком проживала у будинку №3 разом з бабусею. На час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України вона не заявляла про відмову від даної спадщини. У відповідності з ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Позивач вважала, що її не потрібно звертатися до нотаріальної контори у шестимісячний термін після смерті батька.

Тому просить скасувати частково свідоцтво про право на спадщину по закону від 24.05.2011 року посвідченого Першою Павлоградською держконторою на імя ОСОБА_3 та внести зміни, вказавши що позивач є спадкоємцем 5/12 частини спадкового майна ОСОБА_4 в буд.№3 по провулку Першотравневому в м. Павлограді Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини вказані в запереченні.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що 23.12.2002 року помер ОСОБА_4 (а.с.6). Після його смерті залишилося спадкове майно: 1/12 частина домоволодіння №3 по пров. Першотравневому в м. Павлограді Дніпропетровської області відповідно свідоцтву на спадщину, посвідченого 07.08.1991 року Першою Павлоградською держнотконторою.(а.с.21 ).

На час виникнення права позивачки на спадкування 2002 році діяв Цивільний кодекс Української PCP в редакції 1963 року. Статтею 529 цього кодексу передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя і батьки. По справі спадкоємцем була позивачка - рідна дочка та мати ОСОБА_6.

Відповідно ст. 548 Цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець ії прийняв. Згідно зі ст.549 ЦК У PCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається , що спадкоємець відмовився від спадщини, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини( ст. 549 ЦК УРСР).

Позивачки на час відкриття спадщини було 15 років відповідно діючого на той час ЦК УРСР за неї могла прийняти спадщину мати. Але судом встановлено, що сіх дій зроблено не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачка вважається такою, що відмовилася від спадщини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 131, 137, 209, 212 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про скасування частково свідоцтво про право на спадщину по закону від 24.05.2011 року, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 та внесення змін, вказавши що позивач є спадкоємцем 5/12 частини спадкового майна ОСОБА_4 в буд.№3 по провулку Першотравневому в м. Павлограді Дніпропетровської області, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення рішення суду.

Суддя: Л.В.Боженко