Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа №2-750/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., при секретарі Михайловій Н.І., з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_5 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, про стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30 вересня 2000 року вона уклала шлюб з Відповідачем - ОСОБА_2. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок - Таїсію та ОСОБА_2, які народились 05 серпня 2001 року. Спільне життя з Відповідачем не склалося і в теперішній час шлюб між ними розірвано. Протягом всього часу, коли вони стали мешкати окремо, Відповідач не надавав жодної допомоги їй в утриманні доньок у добровільному порядку, тому вона вимушена була звернутись до суду. ОСОБА_6 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-1444/07 від 12 вересня 2007 р. були задоволені її позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на утримання неповнолітніх доньок аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2007 року до досягнення доньками повноліття. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Відповідач не зробив ніяких висновків з цих подій та продовжує ухилятися від надання повноцінної допомоги на утримання дітей. Заборгованість по сплаті аліментів у Відповідача складає 25 386 грн., що підтверджується довідкою Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції. Посилаючись на ст. 196 Сімейного кодексу України, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути неустойку від суми несплачених аліментів в розмірі 203 404 грн. 19 коп., оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, оскільки Відповідач безвідповідально відноситься до своїх зобовязань щодо сплати аліментів на дітей, ставить її у скрутне матеріальне становище, не дбає про матеріальне забезпечення дітей і тому повинен нести матеріальну відповідальність у вигляді стягнення неустойки.

Позивач - ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також допустити до участі у справі представника за письмовою довіреністю ОСОБА_1

Представник позивача за письмовою довіреністю ОСОБА_1 у судове засідання зявилась. В судовому засіданні нею дані пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання зявився та пояснив, що дійсно між ним та Позивачкою 30 вересня 2000 року був укладений шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх доньок - Таїсію та ОСОБА_2, які народились 05 серпня 2001 року. В травні 2008 року шлюб між ними було розірвано, але ще в 2007 році Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Він був присутнім на даному засіданні і йому відомо, що з нього за рішенням суду були стягнуті аліменти на користь Позивачки в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Також йому відомо, що надалі Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Він частково сплачував аліменти у силу своєї можливості, оскільки офіційно не працював. Він мав нестабільні заробітні, які дозволяли йому утримувати лише себе і частково надавати допомогу дітям. Також Відповідач зазначив, що він дуже любить своїх дітей, надаватиме їм допомогу і у майбутньому, але спілкуватись з ними не може через обмеження з боку Позивачки. Відповідач зазначив на те, що про існуючий розмір заборгованості його не було повідомлено Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, тому не може бути стягнуто з нього визначений розмір неустойки від заборгованості по сплаті аліментів. До виконавчої служби його ніколи не викликали, він не був обізнаний про цей розмір заборгованості. Про накладення арешту Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції на квартиру, яка належить йому на праві приватної власності, йому стало відомо від матері. Він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а не за адресою, вказаною в виконавчому листі: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Некрасова, буд. 33. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_7 - представник відповідача, у судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_2 та додатково пояснив, що відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України при І виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості не має, оскільки він не був належним чином повідомлений ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції про цей розмір заборгованості.

Представник Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції за письмовою довіреністю ОСОБА_8 пояснила, що рішенням ОСОБА_6 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-1444/07 від 12 вересня 2007 р. були задоволені вимоги ОСОБА_9 (після укладення шлюбу - ОСОБА_5) щодо стягнення з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2007 року до досягнення доньками повноліття. На підставі рішення суду 05 серпня 2008 року був виданий виконавчий лист та ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції на підставі заяви стягувана аліментів в цьому ж місяці було відкрито виконавче провадження. Відповідач повідомлявся ВДВС як про відкриття виконавчого провадження, так і про розмір його заборгованості. Відповідач неодноразово викликався до ВДВС, про що маються повідомлення про направлення на його адресу цих викликів. Один раз приходив особисто він, вона, як представник ВДВС, зазначила йому на необхідність сплати аліментів, про існуючий розмір заборгованості по сплаті аліментів, а також про накладення арешту на квартиру. Також приходила мати Відповідача, яка зазначала на те, що її син хоче продати квартиру та вже після цього погасити існуючу заборгованість. Представник ВДВС мала телефонну розмову з стягувачем аліментів з цього приводу, оскільки саме за заявою стягувана аліментів можливо зняти арешт з квартири. Після того, як останній було розяснено, що іншого майна у відповідача не має і у майбутньому не має підстав вважати, що боржник буде добросовісно виконувати свої батьківські обовязки, ОСОБА_5 не забажала надавати заяву про зняття арешту з квартири, а взяла довідку про розмір заборгованості і звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки від цієї заборгованості, оскільки вважала, що Відповідач зможе здійснити відчуження цієї квартири і ухилятись в наступному від сплати аліментів взагалі. Представник ВДВС зазначила, що вся поштова кореспонденція на адресу Відповідача направлялась за адресою, вказаною у виконавчому листі, а оскільки останній знав про відкриття виконавчого провадження, то він був зобовязаний сповістити ВДВС про зміну місця свого проживання, якщо такий факт мав місце, в силу закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

30 вересня 2000 року між сторонам по справі був укладений шлюб, про що Відділом РАЦС Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 520.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок - Таїсію та ОСОБА_2, які народились 05 серпня 2001 року (а.с 5), і батьком дитини визначений саме відповідач.

ОСОБА_6 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2- 1444/07 від 12 вересня 2007 р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 (в наступному - ОСОБА_5О.) щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2007 року до досягнення доньками повноліття. Відповідачем не заперечується та обставина, що на цей час вони з дружиною та дітьми вже мешкали окремо та він був присутній на даному судовому засіданні по справі про стягнення аліментів, тобто, був обізнаний про існуючий примусовий обовязок про сплату аліментів на користь дружини на утримання дітей саме з цієї дати.

Зазначених обставин відповідач не заперечував, тому згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до пункту 2 статті 150 цього Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 Сімейного кодексу передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до стаття 191 цього Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Стаття 194 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

На підставі рішення суду 05 травня 2008 року ОСОБА_6 - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист (а.с.8) та відкрито виконавче провадження (а.с.9) про стягнення з Відповідача вищезазначених аліментів, починаючи з 15 січня 2007 року. Вищезазначений виконавчий лист знаходиться на виконанні і по сьогоднішній час.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 18 цього закону передбачено, що у виконавчому документі зазначаються в тому числі : назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Згідно до статті 19 цього Закону державний виконавець

відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 22 цього Закону рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно до статті 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно до п.8 цієї статті спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постанова про відкриття провадження Відповідачем не оскаржувалась, як не оскаржувався в установленому законом порядку і розмір заборгованості, визначений Державним виконавцем ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції. Суд вважає голослівними та нічим не доведеними ствердження Відповідача про те, що ним надавалась допомога матері на утримання дітей крім тих, що зараховані в довідці ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції №03/71108 від 14.12.2010 року (а.с.9), оскільки ці ствердження нічим не доведені, та Відповідачем не надано належним доказів на підтвердження цієї обставини. Доказування, як зазначено у частині четвертій статті 60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

14 травня 2008 року шлюб між сторонами по справі розірвано, про що ОСОБА_6 - Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №259 (а.с.4).

Також у судовому засіданні було встановлено, що розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 01.01.2011 року складає 25 386 грн., в тому числі:

2007 рік: з 15 січня -170 грн., лютий -341 грн., березень - 360 грн., квітень - 380 грн., травень - 414 грн., червень - 396 грн., липень - 439 грн., серпень - 439 грн., вересень - 439 грн., жовтень -458 грн., листопад -458 грн., грудень - 501 грн.

2008 рік - січень -463 грн., лютий -492 грн., березень - 498 грн., квітень - 521 грн., травень -533 грн., червень -551грн., липень - 551 грн., серпень -551 грн., вересень -551 грн., жовтень - 617

грн., листопад -617 грн., грудень -617 грн.

2009 рік - січень -471 грн., лютий -520 грн., березень -530 грн., квітень - 530 грн, травень - 530 грн., червень -599 грн., липень - 599 грн., серпень -560 грн., вересень -560 грн., жовтень - 608 грн., листопад -627 грн., грудень -663 грн.

2010 рік - січень - 686 грн., лютий -486 грн., березень -486 грн., квітень - 486 грн, травень - 486 грн., червень -486 грн., липень - 686 грн., серпень -686 грн., вересень -686 грн., жовтень - 686 грн., листопад - 686 грн., грудень - 686 грн.

Статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, а саме те, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом зазначеної статті при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При визначенні розміру неустойки (пені) слід виходити із того, що пеня може нараховуватися тільки на ту суму заборгованості, яка виникла після 1 січня 2004 року, дати прийняття чинного Сімейного кодексу України. Така пеня нараховується на усю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення, до того ж не залежить від належної й своєчасної оплати аліментів за поточний період (щомісячно).

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не повязується з дотриманням норм ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, на яку посилався відповідач та його представник. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» і не є похідним він нього.

Суд при вирішенні даного спору враховує доводи сторони позивачки про те, що відповідач приймав участь у судових засіданнях по справі про стягнення з нього аліментів, отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, був обізнаний про свій обовязок сплачувати аліменти, періодично сплачував аліменти протягом 2007-2009 років.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оскільки відповідач знав про наявність обовязку сплачувати аліменти за вищевказаним виконавчим листом, але належним чином цей обовязок не виконував, є працездатним, працює, офіційно не оформлюючи трудові правовідносини, але отримує дохід від цієї праці, сімї та інших утриманців не має, то судом встановлено, що заборгованість по аліментам утворилась саме з вини відповідача. Суду не надано доказів на підтвердження позиції відповідача щодо відсутності його вини в несплаті ним аліментів.

Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість.

З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення.

Тобто, аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим та доведеним розрахунок неустойки від заборгованості по сплаті аліментів, зазначений позивачкою у її позовній заяві.

Відповідно до п.2 ст.196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом тільки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Через ненадання Відповідачем будь-яких доказів для урахування матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд позбавлений можливості вирішити питання про зменшення розміру цієї неустойки. Однак, наявність у відповідача квартири, яка знаходиться у його приватній власності, дозволяє суду вирішити питання про стягнення саме такого розміру неустойки від заборгованості по сплаті аліментів, з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує також і те,

що відповідач протягом тривалого часу не сплачував ці періодичні платежі, навіть у мінімальному розмірі, що характеризує його безвідповідальне ставлення до виконання свого батьківського обовязку щодо матеріального забезпечення дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. З ст.138, ч. З ст. 139 цього Кодексу, а відтак до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія ЦК України, зокрема ст. 258.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції про стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 203404.19 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати по судовому збору в сумі 1645.74 гривень. .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120.00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: В.О. Головін