АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5484/11 Справа № 22ц-7860/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Варенко О.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом та просила стягнути з відповідача на її користь 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2005 року помер чоловік позивачки, у звязку з отриманням травми на виробництві. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2009 року за ОСОБА_2 встановлено право на одноразову допомогу у звязку з втратою годувальника і зобовязано Фонд з 01 червня 2008 року сплачувати відповідні страхові виплати. Вказане рішення було частково скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області рішенням від 20 січня 2010 року в частині визначення суми страхової виплати.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що підстав для стягнення на користь позивачки відшкодування за моральну шкоду немає, оскільки з боку відповідача такої шкоди їй не спричинено.

Предявляючи позов ОСОБА_2 посилалась на те, що оскільки з боку відповідача відбулася затримка в призначенні їй страхових виплат у звязку з втратою годувальника завдяки тривалим судовим процесам по встановленню факту нещасного випадку на виробництві, тому їй спричинено моральну шкоду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, звертаючись до суду з позовами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську реалізовувало надане їй право на судовий захист передбачене вищевикладеною нормою і тому вважати, що їх дії були неправомірні і тому з них підлягає стягненню спричинена позивачці моральна шкода немає підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права, тому що судом не дано оцінку доказів наданих позивачкою прийняти до уваги неможна, оскільки відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції керувався тим, що немає правових підстав для задоволення позову і тому посилання апелянта на необгрунтування висновків суду доказами є безпідставними.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія суддів вважає, що згідно ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: