Справа №22-ц-3372/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїЯворський
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 вересня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Яворського М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.

при секретарі Білан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 22 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділ Держкомзему у м. Ржищів, третя особа: Ржищівська міська рада, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, відділу Держкомзему у м. Ржищів та просив постановити рішення, яким визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №389119, що виданий ОСОБА_3 16 вересня 2003 року на земельну ділянку площею 0.1502 га за адресою Київська область м. Ржищів, вул. 8 Березня, а також просив скасувати реєстрацію вказаного державного акту.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.05.1991 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будинку, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а він придбав індивідуальний житловий будинок за адресою м. Ржищів, вул.8-го Березня, 45. У п. 1 вищевказаного договору зазначено, що цей будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м., виділених з земель держземфонду.

Рішенням Ржищівської міської ради "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки" № 2117-56-05 від 22.01.2010 р. йому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1586 га, яка знаходиться за адресою м. Ржищів, вул. 8-го Березня, 45.

На підставі вищезазначеного рішення Ржищівської міської ради він звернувся до ТОВ "Укрприватзем" для виготовлення технічної документації.

Однак, під час виготовлення технічної документації з'ясувалося, що площа його земельної ділянки є значно меншою ніж площа визначена договором купівлі-продажу від 29.05.1991 р. та в рішенні Ржищівської міської ради. Зокрема, згідно кадастрового плану складеного ТОВ "Укрприватзем" фактична площа його земельної ділянки становить 0,1253 га.

Позивач вважав невідповідності розмірів його земельної ділянки виникли у зв'язку з тим, що власник сусідньої земельної ділянки по вул. 8-го Березня в м. Ржищів, ОСОБА_3 змінила межу своєї земельної ділянки, пересунувши її в бік його земельної ділянки. За рахунок чого межі та площа його земельної ділянки були зменшені.

На його прохання відновити зміненні межі земельної ділянки, відповідач в добровільному порядку відмовляється, тому просив в судовому порядку вирішити вказаний спір та задовольнити його вимоги.

Рішенням Ржищівського міського суду від 22 лютого 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсягу .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач по справі подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального законодавства та в супереч норм матеріального права. Просив постановити нове рішення про задоволення його позов.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника апелянта , перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що відповідач спірною земельною ділянкою розміром 0,15 га, яка розташована в м. Ржищів, по вул. 8-го Березня користується з 1984 року.

Відповідно до рішення виконкому Ржищівської селищної ради № 43 від 12 липня 1991 року, відповідачці ОСОБА_3, була надана земельна ділянка у постійне користування площею 0,15 га., по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищів, для ведення городництва, що стверджується копією витягу з протоколу № 8 засідання Ржищівської селищної ради від 12 липня 1991 року.

Згідно рішення Ржищівської селищної ради № 9 від 25 листопада 1993 року, відповідачці ОСОБА_3, було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1510 га., по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищів, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3, 16 вересня 2003 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 389119 на земельну ділянку площею 0.1502 га. .

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 29 травня 1991 року купив належний ОСОБА_4 на праві особистої власності індивідуальний житловий будинок, що знаходиться м. Ржищів, вул. 8-го Березня, 45, житловою площею 30,9 кв.м. розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м.

Рішенням Ржищівської селищної ради № 9 від 25 листопада 1993 року, позивачу ОСОБА_2, було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1586 га., по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищеві, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Вирішуючи спір та, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка у встановленому чинним законодавством набула права власності на земельну ділянку, а тому підстави для визнання отриманого нею державного акту недійсним відсутні.

Колегія суддів не може погодитися в повній мірі із висновком суду першої інстанції та вважає його не повністю обґрунтованим .

Так з наявних в матеріалах справи документальних доказів вбачається, що і позивачу ОСОБА_2, і відповідачці у справі ОСОБА_3 Ржищівською міською радою було передано у власність земельні ділянки по вулиці 8 Березня 45 в м. Ржищів, які перебували у їх користуванні, а саме: позивачу земельну ділянку площею 0.1586 га. , а відповідачці ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0.1510 га. за цією ж адресою (рішення №9 XVII сесії Ржищівської селищної ради ХХІ скликання від 25 листопада 1993 року). ( а.с. 12, 14).

З матеріалів справи та пояснень сторін в суді першої інстанції вбачається, що при виготовленні технічної документації на видачу державного акту відповідачці ОСОБА_3 та відведенні в натурі на місцевості земельної ділянки, що передана їй у власність виник спір між позивачем та відповідачкою, щодо розташування земельної ділянки, яка передавалася у власність ОСОБА_3, а саме її конфігурації та розміру, що підтверджується неодноразовими зверненнями позивача в Ржищівську міську раду від 18, 11, 2002, 27,11, 2002, 28,11.2002, 29.11.2002 та 05 грудня 2002 року, а також протоколом погоджувальної комісії Ржищівської міської ради та рішенням №149-7-24 Ржищівської міської ради від 24 січня 2003 року згідно до якого міська рада надала згоду на виготовлення державного акту ОСОБА_3 без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_2

16 вересня 2003 року ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.1502 га. по вулиці 8 Березня в м. Ржищів. (а.с. 15).

Також з матеріалів справи вбачається, що при здійсненні технічних дій по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 площею 0, 1586 га. відповідно до рішення №9 XVII сесії Ржищівської селищної ради ХХІ скликання від 25 листопада 1993 року, (а.с. 12), було встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки відповідачки ОСОБА_3 складає 0.189 га, а позивачу залишено у користуванні та можливості отримати у власність земельну ділянку площею 0.1253 га. ( а.с. 20) , замість 0.1586 га, що передбачені рішення Ржищівської міської ради № 9 від 25 листопада 1993 року, тобто вказаними доказами підтверджується факт включення до Державного акту відповідачки частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача у справі та збільшення за рахунок його земель земельної ділянки відповідачки, оскільки замість 0,1502 га. згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відповідачка фактично користується земельною ділянкою площею 0.189 га.

Колегія суддів вважає що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення.

Так із наданих позивачем ОСОБА_5 плану забудови домоволодіння станом на 1945 рік вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_6 по вулиці 8 Березня на той час 31 складала 2858 кв.м. (0.2858 га.)

29 травня 1991 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок №45 по вулиці 8 Березня в м. Ржищів і станом на вказаний час за будинком рахувалася земельна ділянка площею 1500 кв.м., що підтверджується текстом самого договору.

Статтею 30 ЗК України в редакції 1990 року, яка діяла на час придбання ОСОБА_2 житлового будинку у ОСОБА_4 було визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до акту обміру земельної ділянки в натурі на місцевості ( а.с. 179) в користування ОСОБА_2 при купівлі продажу житлового будинку у ОСОБА_4 перейшла земельна ділянка площею 1586 кв.м. ( 0.1586 га), тобто позивач правомірно користується земельною ділянкою вказаного розміру.

Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Оскільки землевпорядною організацією при виготовленні Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_3 було помилково включено частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2, чим порушуються його право користування та право на отримання у власність земельної ділянки площею 0,1586 га, тому виданий відповідачці державний акт повинен бути визнаний недійсним.

Щодо вимог позивач про скасування державної реєстрації вказаного Державного акту, то вказаній вимоги не можуть бути задоволенні, оскільки визнання судом Державного акту на право приватної власності на землю, само по собі є підставою для скасування його реєстрації і додаткового рішення в цій частині постановляти немає необхідності.

Керуючись ст.ст. 209 ч.3, 303, 307, 309, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, 152 ЗК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 22 лютого 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення .

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 389119, що виданий 16 вересня 2003 року ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0, 1502 га. по вулиці 8 Березня в м. Ржищів, Київської області і який зареєстрований Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №740.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_7