Справа № 22-ц-4122/11 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Карнидала В.В.,

з участю представників Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк УкраїниОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українина рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українипро зміну умов та доповнення до договору, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українизадоволено частково.

Визнано такими, що не відповідають чинному законодавству України є удаваним правочином, що порушує вимоги Закону України Про захист прав споживачівта скасовано п. п. 1.1., 3.1.3., 3.3.3., 3.3.4. споживчого кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року укладеного між ВАТ Державний ощадний банк Українита ОСОБА_4.

Зобовязано ВАТ Державний ощадний банк Україниукласти кредитний договір з ОСОБА_4 у відповідності до вимог діючого законодавства України з врахуванням прийнятого судом рішення про скасування пунктів 1.1., 3.1.3., 3.3.3., 3.3.4. кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ВАТ Державний ощадний банк Українив користь ОСОБА_4 судові витрати: 80 грн. судового збору та 8,50 за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 88 грн. 50 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач - Відкрите акціонерне товариство Державний ощадний банк України.

В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд не врахував того, що зменшення прибутків позивача не є обставиною, яку можна віднести до форс-мажорних, а світова фінансова криза є явищем, яке не належить до обставин непереборної сили, що позбавляють позивача необхідності виконувати умови укладеного договору. Крім того, банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Перед укладенням договору банк повідомив позичальника у письмовій формі про умови кредитування і він погодився з такими. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене при неповному та необєктивному розгляді всіх обставин справи.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

ОСОБА_4 та прокурор міста Стрия Львівської області повідомлені належним чином в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, представників Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк УкраїниОСОБА_2 та ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначене рішення таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов, міськрайонний суд виходив з того, що погашення кредиту у євро для позивача, який є пенсіонером, є значною сумою, і в умовах фінансової кризи не відповідає суті отриманого кредиту та значно погіршує становище позичальника. Надання кредиту в іноземній валюті можливе лише при наявності індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, якої у відповідача немає. Крім того, позивачу кредит в іноземній валюті євро не надавався, оплату товару банк провів у гривнях, тому не має права вимагати повернення його в євро. В порушення вимог Закону України Про захист прав споживачівпозивачу письмово не доводились валютні ризики, їх розподіл між сторонами, графік погашення боргу, не враховано форс-мажорні обставини, які можуть бути причиною невиконання обовязків позичальником, а тому даний кредитний договір є удаваним і його пункти 1.1., 3.1.3., 3.3.3., 3.3.4. підлягають скасуванню.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови виконання договору, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 30 жовтня 2006 року між сторонами укладено договір кредиту № 251 на суму 9450 євро на придбання автомобіля Шкода-фабіястроком до 30 жовтня 2012 року зі сплатою 11,5 відсотків річних (а.с. 8-10).

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору (п. 1.3) кредит у розмірі 9450 євро надається ОСОБА_4 шляхом продажу іноземної валюти з кредитного рахунку позичальника, зарахування за його дорученням гривневого еквіваленту іноземної валюти на поточний рахунок та перерахування коштів в національній валюті з поточного рахунку позичальника на поточний рахунок продавця товару, на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль Шкода-фабія за договором купівлі-продажу від 25.10.2006 року, укладеним між позичальником та продавцем транспортного засобу.

Згідно видаткового касового ордеру від 30 жовтня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 9450 євро на покупку автомобіля Шкода-фабія(а.с. 259).

На виконання умов кредитного договору Банк платіжним дорученням від 30 жовтня 2006 року № 12412 перерахував на рахунок ВАТ Галич-Авто за автомобіль марки Шкода-фабія за зобовязанням ОСОБА_4 60 120 грн., що за курсом Національного банку України складало 9450 євро (а.с. 16, 258-264).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією, виданою відкритому акціонерному товариству Державний ощадний банк УкраїниНаціональним банком України 31 грудня 1991 року за № 148 (а.с. 268) та дозволами (а.с. 269, 270) ВАТ Державний ощадний банк Українимає право здійснювати операції з валютними цінностями, а отже - кредитування в іноземній валюті. Відповідно у позивача виникає зобовязання на повернення кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативноправових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168).

Як вбачається з кредитного договору та письмового повідомлення про умови кредитування на придбання нового транспортного засобу зі сплатою першого внеску власними коштами від 30 жовтня 2006 року (а.с. 8-10, 261), позивач ОСОБА_4 був повідомлений про умови споживчого кредитування, що відповідає зазначеним вище нормативним актам та ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів.

Наведене свідчить про відсутність передбачених ст. ст. 203, 235 ЦК України підстав для визнання такими, що не відповідають чинному законодавству України і є удаваним правочином, що порушує вимоги Закону України Про захист прав споживачівта скасування п. п. 1.1., 3.1.3., 3.3.3., 3.3.4. споживчого кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року укладеного між ВАТ Державний ощадний банк Українита ОСОБА_4, оскільки, під час підписання спірних договорів ОСОБА_4 був ознайомлений з їх умовами та наслідками.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону.

Колегія суддів дійшла висновку, що дана кредитна угода не суперечить діючому законодавству. Одностороння відмова від договору або його розірвання в односторонньому порядку з вказаних позивачем підстав не вбачається.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції на зазначені норми закону уваги не звернув, у звязку із чим рішення міськрайонного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 3 ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українизадовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українипро зміну умов та доповнення до договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_5