Справа № 2010/2-355/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2011 Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого Нечипоренко І. М.

при секретарі Носачова І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права володіння, користування та разпорядження квартирою, зобов*язання не чинити перешкод у здійсненні права володінння, користування і розпорядженн квартирою та вселення .

В С Т А Н О В И В:

Позивач вернувся до суду з позовом, в якому просить поновити порушене право володіння, користування та розпорядження квартирою № 29 в будинку № 1 по вул. ЖБК «Березівка»в с. Березівське Дергачівського району Харківської області, зобов*язати відповідача не чинити перешкоди у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою, вселити його в квартиру, зобов*язати відповідача сплатити виниклу заборгованість за комунальними платежами, стягнути матеріальну шкоду в розмірі 14000,00 гривень та 12000,00 гривень посилаючись на те, що він являється власником ? частини зазначеної вище квартири. Однак, позбавлений можливості користуватися даною квартирою, оскільки відповідач чинить йому перешкоди, не дає ключ від квартири, з приводу чого він вимушений був звертатися до відділу міліції. Коли він приїздить до Харкова, то вимушений проживати в готелях. Крім того, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 12000,00 гривень, оскільки являється інвалідом 2-ї групи, переживає душевні страждання.

У судовому засіданні позивач та представники підтримали позов у повному обсязі, пояснивши про обставини справи, як зазначено вище.

Відповідач та представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позивач не звертався до неї з приводу потрапляння о квартири, вона дійсно змінила вхідні двері та замок, оскільки старі прийшли в непридатність. Моральну та матеріальну шкоду позивачу не завдавала.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником ? частини квартири АДРЕСА_1Березівка»згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 18 травня 2005 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, що підтверджено фотокопіями витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 2005 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Частинами першими статей 316 і 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, при цьому, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В даний час позивач позбавлений можливості користуватися належною йому часткою квартири, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоди.

Суд визнає безпідставними посилання відповідача на те, що позивач не звертався з приводу користування спірною квартирою, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідач визнає, що вона змінила вхідні двері та замок і у відповідача відсутні ключі від даної квартири. Також, факт відсутності змоги користуватися квартирою вбачається з оглянутого у судовому засіданні матеріалу № 1020 (ЖРЗПЗ №1269 від 24.09.2007 року) про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Отже, виходячи із змісту вказаних норм Закону, позивач має право проживати у спірній квартирі, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку відмова відповідача на вселення у квартиру позивача порушує його право власності та житлові права.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про поновлення порушеного права на володіння та користування квартирою є законними та підлягають задоволенню цій частині, а порушене право позивача на проживання у належній йому на праві спільної часткової власності квартири підлягає захисту шляхом вселення у квартиру за зазначеною вище адресою.

Разом з тим, суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов*язання відповідача сплатити виниклу заборгованість за комунальними платежами, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріалами справи та наявними в ній доказами не доведено, що позивачу діями відповідача була завдана матеріальна шкода в розмірі 14000,00грн., тому суд вважає безпідставною таку вимогу.

Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вимога позивача про зобов*язаня відповідача сплатити виниклу заборгованість за комунальними платежами не ґрунтується на законі.

Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження глибини та тривалості понесених моральних страждань та погіршення стану здоров'я позивача внаслідок дій відповідача, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної Постанови розяснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судові витрати суд розподіляє згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214-214, 218 ЦПК України, ст. 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 9, 150 ЖК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою № 29 в будинку № 1 по вул. ЖБК «Березівка» с. Березівська Дергачівського району Харківської області та вселити його в указану квартиру.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати 18 грн. 50 коп. (вісімнадцять гривень 50 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Нечипоренко