Справа №2-684/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит», Банк «УніКредит Банк» ТзОВ, про розділ майна подружжя, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розділ майна подружжя, визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу за контрактом в військовій частині в/ч НОМЕР_1 . У зв`язку із скороченням військових сил України дана військова частина була розформована та підлягала ліквідації, а тому деяке майно військової частини продавалося у вільному продажу і ним після демобілізації відповідно до договору купівлі-продажу №18/096 від 23.09.1996 року було придбано у власність парашутно-десантне майно, оскільки він все своє життя займався парашутним спортом.

08.10.1999 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, після чого вони стали займатися пошуками квартири для спільного проживання. Після того, як було вирішено придбати спірну квартиру, у зв`язку з тим, що для її купівлі не було грошей, оскільки вона коштувала 15000 доларів США, він вирішив продати парашутно-десантне обладнання, а виручені гроші витратити на купівлю даної квартири. 22.11.2001 року ним був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого він продав, а ОСОБА_3 купив парашутно-десантне обладнання за 78000 грн., які 28.12.2001 року ним були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1 . Отже, даний договір, а також додатки до нього підтверджують той факт, що у придбання даної квартири були вкладені кошти, які належали йому ще до укладання шлюбу з відповідачем, хоча договір купівлі-продажу квартири укладений на ім`я відповідача. Крім того, в період шлюбу ним з дружиною були придбані меблі, побутова, кухонна, комп`ютерна техніка, автомобіль Мазда-3, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , квартира АДРЕСА_2 , які є спільним майном подружжя та підлягають розділу між ними в рівних частках.

Посилаючись на зазначене, позивач просив розділити в натурі майно, нажите під час шлюбу між ним та відповідачем, виділивши відповідачу в натурі майно - меблі, побутову, кухонну, комп`ютерну техніку, на загальну суду 84567 грн. відповідно до переліку, вказаному в позові; визнати за ним право власності на автомобіль Мазда-3, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , а всього на суму 84335 грн.; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2011 року, за клопотанням ОСОБА_1 , залишені без розгляду його позовні вимоги в частині розділу та виділення в натурі частини майна - меблів, побутової, кухонної, комп`ютерної техніки, автомобіля Мазда-3, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , визнання права власності на нього, визнання права власності на Ѕ квартири АДРЕСА_2 , із залишенням до розгляду судом первісних позовних вимог ОСОБА_1 про розділ майна та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові, підтримали первісно заявлені позовні вимоги позивача про розділ майна та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ця квартира придбана в період шлюбу і є спільним майном подружжя.

В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що докази, надані позивачем є фальшивими, та пояснили, що в покупку квартири АДРЕСА_1 були вкладені гроші в сумі 50 000,00 грн., отримані відповідачем від колишнього чоловіка ОСОБА_4 в рахунок компенсації за їх сумісне нажите в шлюбі майно.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

У відповідності до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.10.1999 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис № 835, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 . Після одруження ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Дітей від шлюбу сторони не мають.

В ході розгляду даної цивільної справи ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розлучилися, що підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2009 року про розірвання між ними шлюбу.

30.06.2009 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції видано Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 із зазначенням актового запису про розірвання шлюбу № 265 від 30.06.2009 року, відповідно до якого після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ». В зв"язку з зазначеним в судовому засіданні визначено участь відповідача в розгляді справи під прізвищем « ОСОБА_2 ».

Судом також встановлено, що в період шлюбу 28.12.2001 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., яка складається з: АДРЕСА_3 - житлові кімнати, балкон. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був посвідчений 28.12.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., про що зареєстровано в реєстрі за № 8370. На підставі цього договору право власності на зазначену квартиру було зареєстроване за ОСОБА_6 .

Також в період шлюбу подружжям було придбано автомобіль Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , для чого між ОСОБА_6 та Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 022/07-ФЛ/13 від 24.05.2007 року.

16.07.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_2 . На підставі цього договору право власності на вказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_6 . З метою придбання даної квартири між УніКредит Банк ТзОВ та ОСОБА_6 16.07.2008 року був укладений Договір про іпотечний кредит № MRTG-54, за умовами якого квартира є предметом іпотеки.

Позивачем ОСОБА_1 у даній справі, серед інших вимог, були заявлені позовні вимоги до відповідача про розподіл в натурі з визнанням права власності відносно сумісно придбаного майна, що знаходиться в квартирі, меблів, побутової, кухонної, комп`ютерної техніки, автомобіля Mazda, квартири АДРЕСА_2 , які за його клопотанням в ході судового розгляду справи ухвалою суду залишені без розгляду із залишенням до розгляду судом первісних позовних вимог ОСОБА_1 про розділ майна та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні в обгрунтування своїх позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 позивач посилався на те, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 було вирішено придбати вищевказану квартиру, для купівлі якої грошей не було, оскільки вона коштувала 15000 доларів США. Тому він вирішив продати придбане ним до реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 парашутно-десантне обладнання, а виручені гроші витратити на купівлю даної квартири. Також позивач посилався на те, що 22.11.2001 року ним був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого він продав, а ОСОБА_3 купив вищевказане парашутно-десантне обладнання за 78000 грн., які 28.12.2001 року ним були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1 .

На підтвердження своїх доводів позивач ОСОБА_1 надав суду: Договір купівлі-продажу № 18/096 від 23.09.1996 року, та Додаткову угоду до нього, укладені між ОСОБА_1 (покупець) та командиром в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_12 (продавець), відповідно до якого продавець зобов`язався передати парашутно-десантне майно, списане з оперативного обліку в/ч НОМЕР_1 , на суму 6260,00 грн., а покупець зобов`язався прийняти майно та сплатити за нього на умовах договору; та Акт приймання-передачі майна від 01.10.1996 року. Документа, підтверджуючого ним оплату вартості вказаного майна, позивачем надано не було.

Також, позивачем був наданий Договір купівлі-продажу від 22.11.2001 року, укладений між ним та ОСОБА_3 , відповідно до умов якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив вищевказане парашутно-десантне обладнання за 78000,00 грн., та надані Акт приймання-передачі вказаного майна від 22.11.2001 року і розписка ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у вказаній сумі.

Суду також надана адресована суду нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 від 13.07.2011 року, в якій він зазначає, що підтверджує той факт, що він 22.11.2001 року дійсно придбав у ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу парашутні системи та парашутне устаткування і спорядження, за що ним була сплачена ОСОБА_1 грошова сума у розмірі, еквівалентній 15000 доларів США.

На підтвердження доводів позивача надали в судовому засіданні пояснення свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_15 з 2001 року. Йому відомо, що ОСОБА_15 займався парашутним спортом і у нього було своє парашутне обладнання, яке ним було продане ОСОБА_16 взамін на розписку. Це було в жовтні-листопаді 2001 року, він про це дізнався від ОСОБА_16 . Він думає, що спірна квартира їх сумісне з жінкою майно.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_15 його син. Після одруження ОСОБА_15 з дружиною спочатку жили на квартирі, матеріально вони їм не допомагали. За свої кошти ОСОБА_15 до шлюбу купив парашутно-десантну техніку, яка коштує приблизно 3500-4000 доларів. Вказану техніку він продав в 2001 році, за яку ціну він не знає, це було перед покупкою квартири. За кошти, отримані від продажу цієї техніки, ОСОБА_15 з дружиною купили спірну квартиру. На його питання чи вистачило цих коштів на придбання квартири ОСОБА_15 відповів, що вистачило, при цьому він не казав, що позичав у когось гроші. Коли він з дружиною ОСОБА_17 покупали спірну квартиру, вона наполягала на тому, щоб її оформили на неї, на що вони погодилися. В придбанні квартири він - свідок матеріальної участі не приймав, тільки з матірью ОСОБА_15 приймав участь у її ремонті. З ОСОБА_16 він не знайомий.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що докази, надані позивачем є фальшивими, та пояснила, що в покупку квартири АДРЕСА_1 були вкладені гроші в сумі 50 000,00 грн., які вона отримала від свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у шлюбі з 1989 по 1997 рік, а фактично не жила з 1994 року, в рахунок компенсації за їх сумісне нажите в шлюбі майно, яке вона при розлученні залишила йому. На той час вони з чоловіком ОСОБА_4 жили в селищі Велика Новоселка в Донецькій області, мали сумісне майно - автомобіль, будинок, меблі, побутову техніку, килими, дорогоцінності. Вважала, що позивачем не надані належні докази того, що спірна квартира придбана за грошові кошти, отримані ним за продаж парашутного обладнання.

На підтвердження доводів ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення свідок ОСОБА_4 , який посилався на те, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_2 , з нею ніяких відносин не підтримує, її чоловіка ОСОБА_5 не знає. Перебуваючи в шлюбі, вони з ОСОБА_2 проживали в селі, займалися торгівлею, нажили сумісне майно - автомобіль, меблі, трактор. Після розірвання з нею шлюбу він не міг одразу, за домовленістю з нею, їй віддати гроші в рахунок вартості їх сумісного майна, яке вони вирішили не ділити при розлученні, а залишити йому, оскільки в цей час гроші були надані ним в борг під проценти друзям. Через рік влітку він розрахувався з ОСОБА_2 , виплативши їй 50 000 грн. в рахунок вартості сумісно нажитого майна. На той час він працював механіком, у нього була висока заробітна плата, у нього було у власності 10 гектар землі, вказані гроші вони накопичували разом з ОСОБА_2 .

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини та положення ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212 ЦПК України,суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів та приходить до висновку про те, що вказана квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_11 під час шлюбу і їх частки в цьому нерухомому майні є рівними, тобто кожному з них належить на праві власності по Ѕ частині квартири. Щодо доводів сторін у даній справі про розмір грошових коштів, вкладених за їх твердженням у покупку вказаної квартири, суд бере до уваги зміст п.4 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , відповідно до якого продаж квартири АДРЕСА_1 здійснений за 14135 грн. 00 коп., та враховує, що цей договір є дійсним на час розгляду даної справи.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про розділ майна подружжя, визнання права власності підлягають задоволенню та вважає за необхідне розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і виділити ОСОБА_1 на праві власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_18 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати по справі сплачені судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., а всього 1730 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розділ майна подружжя, визнання права власності - задовольнити.

Розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та виділити ОСОБА_1 на праві власності: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі - сплачені судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., а всього 1730 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева