АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-4512 2011 р Головуючий у 1-й інстанції
Категорія 46 Доповідач - Лісова Г.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року листопада місяця 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах еляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Семиженка Г.В.

Суддів : Лісової Г.Є.

ОСОБА_2

при секретарі Конотоп О.В. зглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за еляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського іу Херсонської області від 11 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_4 їхайловича до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за :трічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про діл спільного майна подружжя

встановила:

17.06.2011року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до іранчак ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що ребував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, під час якого 28.09.2001 року ними в придбаний житловий будинок в м. Таврійську по вул. Фрунзе, 16. Майно набуте в іріод шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності. В даний час шлюб ж ними розірвано, вони не досягли згоди щодо добровільного поділу майна, що є ільною власністю.

Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, що аходиться в м. Таврійську по вул. Фрунзе, 16. Херсонської області.

28.08.2011року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 із зустрічним позовом ю поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що ними під час шлюбу було іидбано також кухонний куток «Аліна» вартістю 550 грн., спальний гарнітур «Антоніна» іртістю 3000 грн., м»який куток «Анжела» вартістю 2200 грн., кухонний гарнітур вартістю ЮО грн., ДВД програвач ВВК вартістю 400 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 1000 грн., левізор «Самсунг» вартістю 2200 грн., пральна машина вартістю 1400 грн., холодильник Імаха» вартістю 2600 грн., пилесос «Самсунг» вартістю 220 грн., мікрохвильова піч Самсунг» вартістю 672 грн., акамулятор до автомобіля вартістю 600 грн., а всього майна і загальну суму 15242 грн.

Крім того, ними було придбано автомобіль ВАЗ-2107, 1985 року випуску у щолиннія В.М. за 2600 доларів США. Але оскільки договір купівлі-продажу не укладався і ітомобіль експлуатується на підставі виданої ОСОБА_6 довіреності то вважає, з поділу підлягає 2600 доларів США, що еквівалентно 28972 грн. по курсу на час видачі івіреності.

Житловий будинок не підлягає поділу оскільки був придбаний за її особисті кошти іержані від реалізації нерухомого майна, а саме: квартири та дачі належних їй на праві іасності, а тому не є спільним майном подружжя.

Просила виділити їй із спільного майна пральну машину вартістю 1400 грн., їлодильник «Ямаха» вартістю 2600 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2200 грн., ДВД югравач ВВК вартістю 400 грн., 1300 доларів США вартості автомобіля, що еквівалентно

6565 грн., а всього майна на суму 13165 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2011 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого в м. Таврійську, вул. Фрунзе, 16, Херсонська область.

Виділено у власність ОСОБА_4 також спальню «Антоніна» вартістю 3000 грн., м»який куток «Анжела» вартістю 2200 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 1000 грн., пилесос «Самсунг» вартістю 220 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 672 грн., акамулятор на машину вартістю 600 грн., а всього майна вартістю 7692 грн.

Виділено у власність ОСОБА_3 пральну машину вартістю 1400 грн., холодильник «Ямаха» вартістю 2600 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2200 грн., ДВД програвач ВВК вартістю 400 грн, кухонний куток «Аліна» вартістю 550 грн., кухонний гарнітур вартістю 1000 грн., а всього майна на загальну суму 8150 грн. без стягнення грошової компенсації в сумі 458 грн.

Стягнено з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 2250 грн. судових витрат.

Стягнено з ОСОБА_4, ОСОБА_3 в доход держави по 543 грн. 90 коп. судового збору з кожного.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог про поділ житлового будинку, визнання за ОСОБА_4 права власност на 1/2 частину житлового будинку скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовите ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог в цій частині. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_3В та її представник апеляційну скаргу підтрималі/ з підстав викладених у ній, вважають, що рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права вланості на 1/2 частину будинку підлягає скасуванню як незаконне.

ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу не визнали, вважають, що ї слід відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межа> доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого в м. Таврійську по вул. Фрунзе, 16 суд виходив : того, що житловий будинок придбаний подружжям під час шлюбу, а тому є спільнок сумісною власністю сторін.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2011 рік, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу (а.с.5,26).

Під час шлюбу 28.09.2001 року був куплений житловий будинок по вул. Фрунзе, 16 е м.Таврійську. Договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладено ОСОБА_3 ; ОСОБА_7 на регіональній універсальній товарній біржі «Таврійська» 28.09.2001 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 до укладення шлюбу мала на праві особистої власності двохкімнатну квартиру №14 в будинку №5 пс вул. Портовій в м. Таврійську, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим згідно з розпорядженням виконавчого комітету Таврійської міської раді/ народних депутатів від 25 березня 1994 року, а також на праві володіння земельну ділянку із садовим будиночком №140 в садовому товаристві «Славутич».

11.09.2001 року ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності двохкімнатну квартиру загальною площею 52,0 кв.м. розташовану в м. Таврійську по вул. Портовій,ї ОСОБА_8 за 1500 грн. Ці кошти, як пояснила ОСОБА_3, а також кошти отриман від продажу дачі, 28.09.2001 року були витрачені на придбання житлового будинку вартістю 4000 грн.

Позивач не надав доказів, які б спростовували доводи відповідачки, підтверджені належними доказами, про те, що належна їй на праві власності квартира була продана з метою придбання житлового будинку і що гроші виручені від її продажу були відразу ж витрачені на купівлю спірного будинку. Позивач не зміг також пояснити суду на що ж конкретно були витрачені гроші одержані від продажу належної відповідачці квартири. За таких обставин суд першої інстанції без жодного обгрунтування безпідставно дійшов висновку про те, що ці кошти не були використані на придбання будинку і визнав за позивачем право власності на 1/2 його частину.

Відповідно до ст.24 КпШС (1969 р.) майно, що належало кожному із подружжя доодруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Разом з тим доводи ОСОБА_3, з приводу того, що і одержані нею гроші в сумі 2500 грн. за продажу садового будиночку в садовому товаристві «Славутич» у квітні 2002 року також були передані продавцю в рахунок сплати вартості купленого будинку, суд обгрунтовано не взяв до уваги, оскільки зазначені обставини не підтверджуються допустимими доказами.

З довідки наданої садовим товариством «Славутич» вбачається, що з червня 1994 року по квітень 2002 року у володінні ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9В.) знаходилася земельна ділянка №140 з розташованим на ній садовим будиночком. У квітні 2002 року дачну ділянку №140 переоформлено на ОСОБА_10

Житловий будинок було придбано у вересні 2001 року. Згідно з договором купівлі-

продажу житловий будинок продано за 4000 грн., які одержано продавцем від покупця до підписання договору. Дачу перереєстровано у квітні 2002 року, тобто після придбання будинку.

Крім того, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.44, ст.46 ЦК 1963 року повинні укладатися у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців,

за винятком угод, зазначених у ст.43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу PCP і Української PCP. Недодержання простої письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Разом з тим доводи відповідачки про те, що кошти в сумі 2500 грн. одержані нею від продажу дачі, яку вона мала на праві власності ще до одруження з позивачем, були також витрачені на придбання будинку, крім показань свідків, іншими допустимими доказами не підтверджені, а тому обгрунтовано не були враховані судом при вирішенні вимог про поділ будинку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині поділу житлового будинку слід змінити, визнати за позивачем право власності не на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а на 31/100 частину житлового будинку та за відповідачкою на 69/100 частин житлового будинку, враховуючи 1500 грн., які були вкладені відповідачкою в придбання житлового будинку та які належали їй особисто, оскільки були одержані внаслідок відчуження належного їй на праві власності майна.

(4000-1500=2500:2=1250-31 %; 1500+1250=2750-69%).

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, то підлягають перерозподілу і судові витрати між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також слід змінити розмір визначеної судом гр.ошової компенсації у зв»язку з допущеною судом помилкою при її вирахуванні. Частка кожного становить 7921 грн. (15842:2). Позивачу виділено майна на суму 7692 грн.(7921-7692=229). Відповідачці виділено майна на суму 8150, тобто на 229 грн. більше (8150-7921).

Рішення суду в частині поділу іншого майна не оскаржується, а тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

При вирішенні спору про поділ житлового будинку і про визнання права власності на 1/2 його частину, придбаного 28.09.2001 року, суд помилково керувався нормами СК, який набрав чинності 1 січня 2004 року й норми якого відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи те, що права та обов»язки сторін щодо спірного майна, житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, виникли в момент придбання цього майна - у 2001 році, його правовий режим і правовідносини сторін із приводу нього регулюються нормами КпШС від 20 червня 1969 року, оскільки інше не встановлено законом.

За таких обставин висновок суду про те, що поділ спільного майна подружжя в тому числі і житлового будинку повинно бути здійснено за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК України не можна визнати законним та обгрунтованим, а тому слід вважати, що спір щодо поділу житлового будинку вирішено між сторонами на підставі ст.ст.22,24 КпШС 1969 року.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309 ЦПК України, ст.ст.22,24 КпШС України 1969 року колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого в м. Таврійську по вул. Фрунзе,16 Херсонської області, в частині стягнення витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, судового збору та визначеної судом грошової компенсації змінити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 31/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого по вул. Фрунзе,16 в м. Таврійську Херсонської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 69/100 частин житлового будинку розташованого по вул. Фрунзе,16 в м. Таврійську Херсонської області.

Зменшити визначену судом суму грошової компенсації з 458 грн. до 229 грн.

Зменшити стягнені з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи з 2250 грн. до 1386 грн.

Зменшити стягнену з ОСОБА_4 в доход держави суму судового збору з 543,90 грн. до 240,10 грн.

Збільшити стягнену з ОСОБА_3 в доход держави суму судового збору з 543,90 грн. до 689,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 201 грн. 50 коп. судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з юозгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрану ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий

Судді: