АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючого - судді Забродського М.І. суддів: Миніч Т.М, ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Григоровича А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 січня 2011 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радомишльської міської ради треті особи приватний нотаріус ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права на приватизацію житла, скасування свідоцтва про право власності. Застосування наслідків нікчемного правочину та зобовязання вчинення певних дій

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся із зазначеним позовом до відповідачів в обгрунтування якого зазначав, що з травня 1994 року по травень 2008 року він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 „а в м. Радомишль, а з 04 лютого 2003 року був зареєстрований у ній. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він проживав однією сімєю, відносини між ними були родинними, вели разом спільне господарство. Проте шлюб з ОСОБА_2 не реєструвався.

В листопаді 2007 року він захворів, був визнаний інвалідом 3 групи і з того часу відносини в сімї значно погіршилися внаслідок чого відповідачи чинили перешкоди у проживанні в цій квартири.

16 липня 2008 року ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без погодження з ним 13 листопада 2001 року приватизували дану квартиру, стали співвласниками її, чим порушили право позивача на участь у цій приватизації.

Крім того 21 травня 2008 року ОСОБА_2 подарувала свою частину квартири ОСОБА_3

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 січня 2011 року позов задоволено.

Визнано за позивачем право на приватизацію у рівних частках з відповідачами квартири АДРЕСА_1 „а в м. Радомишль.

Визнано частково недійсним свідоцтво №1577 про право власності на житло, видане Радомишльською міською радою від 13 листопада 2001 року на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3..

До договору дарування від 21 травня 2008 року за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 застосовано наслідки нікчемного договору.

Зобовязано Радомишльську міську раду видати свідоцтво про право спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру 32 в по вул. Петрівскій 32 „а в м. Радомишль.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4відмовити.

Посилаються на те, що суд не дав належної оцінки пропуску строку звернення до суду позивачем, оскільки апелянтами 2 червня 2010 року подавалася така заява про відмову у задоволенні позову саме за пропуском строку звернення до суду. Крім того судом у порушення ст. 119 ЦПК України прийнята позовна заява ОСОБА_4. який не сплатив належної суми судового збору та витрат на ІТЗ.

Суд не звернув уваги що позивач з 1992 року по 2001 рік проживав та був зареєстрований у будинку своєї матері по вул. Калініна 39 в м. Радомишль і з ним укладалася угода про порядок користування спірною квартирою.

Перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов ОСОБА_7 та визнаючи право його на участь приватизації в рівних частках з відповідачами квартири АДРЕСА_3 „ав м.Радомишль, суд першої інстанції виходив з того, що в мотивувальній частині рішення колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Житомирської області від 12 люті 2009 року зазначено, що ОСОБА_4 проживав у спірній квартирі як член сімї відповідачів, а відтак був вселений у неї.

Проте з висновком суду колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 1,4.1 ст. 5, ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду (надалі -ОСОБА_8 №2482-12) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передачі їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Статтею 61 частиною З ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрав законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже законодавець мав на увазі ті обставини, щодо яких мав спір і які були предметом судового розгляду. Тому не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір і які зазначені у резолюції частині.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення та задовольняючи позов ОСОБА_4, не звернув уваги на те, що колегія суддів цивільної палати апеляційного суду Житомирської області перевіряла рішення суду першої інстанції де предметом судового розгляду був позов ОСОБА_4 до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою. В резолютивній частині рішення від 12 лютого 2009 року колегією суддів зазначено про вселення позивача у квартиру.

ОСОБА_8 №2482-12 визначив, що участь у приватизації житла мають члени сімей наймачів квартир, які проживають у ній разом з ним або за якими зберігається право на житло, а ОСОБА_4 не надав доказів, що він є членом сімї ОСОБА_2 в задоволенні його позову слід відмовити.

Крім того визнаючи частково недійсним свідоцтво про право власності на житло за №1577 від 13 листопада 2001 року, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що воно було видане на підставі розпорядження органу приватизації(а.с.42). Проте позивачем не ставилося питання про його часткову недійсність, оскільки видача свідоцтва є похідним від рішення органу на підставі якого воно видавалося.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 січня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радомишльської міської ради, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права на приватизацію житла, скасування свідоцтва про право власності, застосування наслідків нікчемного правочину та зобов'язання вчинення певних дій відмовити.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді