Заводський районний суд м. Миколаєва

Справа № 2-1675/2011
Р І Ш Е Н Н Я
09 листопада 2011 року Заводський районний суд міста Миколаєва
у складі: Головуючого-судді - Кузьменко В.В., при секретарі судового засідання - Белевері В. А.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідачів Грубої В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщенні суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки
В лютому 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулось до Заводського районного суду міста Миколаєва, із згаданим позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року з ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №116МС/2007 на суму 33 00.00 дол. США на строк до 20/12/2012 з процентною ставкою в 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Майновим поручителем за даним договором є ОСОБА_4 .
З метою забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено договори застави та іпотеки. Згідно з договором іпотеки, відповідачами передано банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору застави, ОСОБА_3 передав банку в заставу
належне йому майно- холодильник Nord 244, N492775,2001 р.в.
Невиконання умов договору призвело до виникнення заборгованості перед банком, яка станом на 07/04/2010 склала 23 330.58 дол. США. На підставі ст.109 ЖК України, ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідачів з квартиру АДРЕСА_1 , знявши їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Представник відповідача звернулась із зустрічним позовом, яким, посилаючись на недодержання норм законодавства України, зокрема Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» просила визнати кредитну угоду №116МС/2007 від 21/12/2007 та Договір про надання Траншу №1-116МС/2007 недійсними, як наслідок визнати договір Застави майна від 21/12/2007, Договір поруки від 21/12/2007 та Договір іпотеки від 21/12/2007 недійсними.
В ході розгляду змінила предмет зустрічного позову, вказавши, що позивач не міг сплачувати в повній мірі заборгованість за кредитним договором через різке знецінення національної валюти по відношенню до долара США в наслідок світової фінансової кризи, що призвело до зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Також на виконання кредитних зобов`язань великий вплив мало погіршення здоров`я відповідача. Виходячи з наведеного просила розірвати спірний іпотечний договір.
В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приват Банк» підтримав заявлені вимоги, наполягаючи на задоволенні первісного позову та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.
Відповідач та його представник наполягаючи на задоволенні зустрічного позову, просили відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши все в сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2007 року сторони уклали кредитний договір №116МС/2007, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 33 000.00 дол. США зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 15% на рік yа суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20/12/2012.
Згідно договору поруки від 21/12/2007 ОСОБА_4 поручилась за виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед банком. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.
В забезпечення виконання зобов`язань сторони уклали договори застави та іпотеки. Згідно договору застави №б/y від 21/12/2007, ОСОБА_3 надав банку в заставу належне йому майно - холодильник Nord 244, N492775, 2001 р.в. В п.З вказаного договору сторони обумовили, що максимальний розмір вимоги, що забезпечується заставою за укладеним договором складає 505.00 грн.
Згідно договору іпотеки від 21/12/2007, відповідачі надали в іпотеку належну їм на праві власності - договору купівлі-продажу від 13/08/1997, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47.4 кв.м., вартість якої сторони, згідно п.12 Договору визначили в 189 375.00 грн.
Неналежне виконання умов укладеного договору кредиту призвело до виникнення у ОСОБА_3 заборгованості перед банком, яка станом на 07/04/2010 складається з: 1) 21 725.57 дол. США - заборгованосгі за кредитом; 2) 414.90 дол. США - заборгованості по процентах; 3) 19.08 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 4) штрафів, відповідно до умов кредитного договору: 63.05 дол. США - фіксована частина штрафу та 1 107.98 дол. США - процентна складова штрафу, що разом становить 23 330.58 дол. США. розрахунок заборгованості надано представником позивача та підписано посадовою особою банку.
Відповідно до ст.ст. 1049, 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів.
За змістом ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
За таких обставин, враховуючи положення ст.1054 ЦК України, ст.ст.12, 33,38,39 Закону України «Про іпотеку» наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки з встановленням його початкової ціни в 189 375.00 грн., у відповідності до п.12 іпотечного договору. При цьому реалізацію предмету іпотеки слід визначити шляхом його продажу та укладання договору купівлі-продажу іпотеко держателем від свого імені,на підставі іпотечного договору без необхідності отримання для цього будь якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Так, дійсно ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, одночасно з рішенням про звернення стягнення па предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.
Разом з тим, ч.І ст.40 згаданого Закону зазначено, що при звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
У ч.ч.2,3 ст.40 згаданого Закону, встановлено певний порядок дій банку після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення, зокрема, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення при зверненні стягнення передбачений ч.3 ст.109 ЖК України.
Таким чином в цій частині вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задоволенню не підлягають, як не підлягають задоволенню вимоги щодо скасування реєстрації відповідачів у спірній квартирі у відповідності до ст.ст.7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі суттєвої зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше, не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вона змінилася настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
При наявності суттєвої зміни обставин, що істотно порушила умови іпотеки сторін, сторони істотно змінюють, або розривають договір за взаємною згодою як зазначено в ч.1 ст. 652 ЦК України.
Із вимогою про розірвання договору ОСОБА_3 до початку судового розгляду не звертався. Звертаючись до суду обґрунтовуючи свої вимоги посилався на те, що відбулися істотні зміни обставин, якими він керувався, укладаючи договір, а саме: світова фінансова криза знецінення української гривні по відношенні до долара США та інші факти, які впливають на його неплатоспроможність.
Однак ч.2 ст. 652 ЦК передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо проведення договору у відповідність з обставинами, які суттєво змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1. в момент укладешія договору сторони виходячи із того, що така зміна обставин не настала; 2. зміна обставин зумовлена причинами, які зацікавлена сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4. із суті договору, або звичаїв ділового обороту не виплітає, що ризик змін обставин несе заінтересована сторона.
Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно.
До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається, відповідно до ст. 60 ЦПК України, обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Позивачем та його представником не доведено наявність всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання іпотечного договору у зв`язку з істотною заміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.
Крім того, відповідно до ст. 36 закону «Про національний Банк України офіційний курс грівні до іноземних валют встановлюється національним банком.
Згідно з положенням про встановлення офіційно курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затверджено НБУ від 12.11.2003 року№496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Дія розрахунку курсу гривень до іноземних валют використовується інформація про користування іноземних ва поз за станом на останню дату.
Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено.
Таким чином, укладаючи договір в іноземній валюті сторони приймали на себе певний ризик, на випадок валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміни встановленого валютного курсу не має.
Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевненні в тому, що така зміна обставин не настане.
Виходячи зі змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальника.
Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Оскільки позивачами не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання іпотечного договору на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення її позивних вимог та розірвання договору іпотеки відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11,209,212,214, 215 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення задовольнити частково.
Звернути стягнення Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №116МС/2007 від 21.12.2007 року в сумі 23 330.58 доларів США: на майно, яке зазначено в договорі застави від 21.12.2007 року укладеного між публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_3 шляхом продажу конкретному продавцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені Заставодавця; на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та передана ними в іпотеку на підставі договору від 21.12.2007, шляхом продажу предмета іпотеки, початковою ціною 189 375 грн. та укладання договору купівлі-продажу іпотеко держателем від свого імені, на підставі іпотечного договору без неоохідності отримання цього будь якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сплачені судові витрати в сумі 914.25 грн. з кожного.
В задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відмовити.
В задоволенні зустрічної заяви ОСОБА_3 відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляції в 10 денний термін з дня його винесення. Особи,які брали участь у справ,і але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. КУЗЬМЕНКО