Справа № 2/0614/126/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2011 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Багинської Д.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства Малинміськводоканалпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного комунального підприємства Малинміськводоканал в якому просить:

- поновити його на роботі на посаді хлораторщика хлорувальних установок 2 розряду водоочисної станції Державного комунального підприємства Малинміськводоканал з дня звільнення з роботи;

- стягнути з Державного комунального підприємства Малинміськводоканал середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та пояснив, що він працював у Державному комунальному підприємстві Малинміськводоканал на посаді хлораторщика, але подав заяву про переведення його на посаду оператора насосних установок 1 підйому, оскільки один з операторів насосних установок тяжко захворів і не бажав більше продовжувати роботу. Через деякий час, після звільнення хворого працівника, його перевели на посаду оператора насосних установок 1 підйому, а пізніше повідомили про скорочення цих посад. Через два місяці після повідомлення про скорочення його звільнили.

Вважає звільнення незаконним, оскільки його обманним шляхом перевели на посаду оператора насосних установок 1 підйому, а крім того при звільненні не отримали згоду профспілкового комітету. З цих же підстав відмовився підписувати наказ про можливе скорочення та наказ про звільнення.

Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що позивач за власною ініціативою був переведений з посади оператора хлорувальних установок та посаду оператора насосних установок 1 підйому і його скорочення проведене належним чином, а тому позов не підлягає задоволенню. Крім того він просить поновити його на посаді хлораторщика хлорувальних установок, а не на посаді оператора насосних установок 1 підйому, з якої він був звільнений.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.05.2005 року працював у Державному комунальному підприємстві Малинміськводоканал на посаді оператора хлораторної установки 2 розраду водоочисної станції (а.с. 7, 16). 05 січня 2010 року ОСОБА_1 подав директору Державного комунального підприємства Малинміськводоканал заяву про переведення його на посаду оператора насосних установок (машиніста) 1 підйому (а.с. 18). У звязку з цим наказом № 15-к від 19.04.2010 року ОСОБА_1П з 20 квітня 2010 року був переведений на посаду оператора насосних установок 1 підйому водоочисної станції 2 розряду (а.с. 7, 8, 17, 38).

Пізніше наказом директора Державного комунального підприємства Малинміськводоканал № 61 від 21.05.2010 року (а.с. 19) вирішено скоротити штат та чисельність працюючих на 10 одиниць, в тому числі і всі посади операторів насосних установок 1 підйому 2 розраду (а.с. 32). 31 травня 2010 року директор Державного комунального підприємства Малинміськводоканал видав наказ № 64 про попередження працівників про наступне скорочення з 01.08.2010 року. Цим наказом ОСОБА_1 попереджався про наступне скорочення його з посади оператора насосних установок 1 підйому (а.с. 20). Через два місяці наказом № 88 від 29.07.2010 року ОСОБА_1 було звільнено з 01.08.2010 року з посади оператора насосних установок 1 підйому у звязку скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП (а.с. 26). Звільнення відбулося без згоди профспілки Державного комунального підприємства Малинміськводоканал, оскільки позивач не є її членом (а.с. 23-25).

Від підпису наказів про попередження про звільнення та про звільнення позивач відмовився, що підтверджується відповідними актами (а.с. 21, 27). Ці ж обставини визнав і сам позивач, пояснивши, що вважає накази незаконними, а тому відмовився від їх підпису.

Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що позивач звільнений з посади оператора насосних установок 1 підйому водоочисної станції 2 розряду, а просить поновити його на посаді хлораторщика хлорувальних установок 2 розряду водоочисної станції. У звязку з цим йому було запропоновано змінити свої позовні вимоги та просити суд поновити його на посаді оператора насосних установок 1 підйому водоочисної станції 2 розряду. Однак позивач відмовився від зміни своїх позовних вимог та подав заяву (а.с. 43) в якій просить поновити його саме на посаді хлораторщика хлорувальних установок. Свої вимоги обґрунтував тим, що посада хлораторщика на даному підприємстві є обовязковою і не буде скорочена.

Враховуючи вищевказані обставини, суд відмовляє позивачу в поновленні його на посаді хлорувальника, оскільки з цієї посади ОСОБА_1 був переведений за його ж заявою. Наказ про переведення він підписав особисто, з ним погодився і його не оскаржував.

Також суд відмовляє позивачу і у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 235 КЗпП рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається при винесенні рішення про поновлення на роботі, а моральна шкода, відповідно до ст. 2371 КЗпП, стягується у разі встановлення порушення законних прав працівника. Позивач же правомірно переведений з посади хлорувальника на посаду оператора насосних установок, а законність звільнення з посади оператора насосних установок ОСОБА_1 не оскаржує.

Суд не відшкодовує позивачу судові витрати, оскільки йому відмовлено у задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 60, 88, 176, 185, 196, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 41, 235, 2371 КЗпП -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення його на роботі на посаді хлораторщика хлорувальних установок 2 розряду водоочисної станції Державного комунального підприємства Малинміськводоканал, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Малинського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_3