Справа № 2-23/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

12 вересня 2011 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грищенка М.В., при секретарі - Дубчак Н.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину часткового недійсним,

ВСТАНОВИВ:

З вересня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину часткового недійсним, мотивуючи тим, що 22 січня 2002 року померла його мати ОСОБА_6. Спадкоємуцями першої черги є позивач та його брат ОСОБА_7, який помер 29 листопада 2002 року. Після смерті ОСОБА_6 прийняв спадщину і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, які належали спадкодавцю. При оформленні права на спадщину на житловий будинок № 15 по вул.Дяківка в с.Скочище Брусилівського району, який належав на праві власності ОСОБА_6, позивачеві стало відомо, що вказаний будинок належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2003 року. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 залишила після своєї смерті заповіт, відповідно до якого спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_7, позивач вважає, що він має право на обовязкову частку в спадщині ОСОБА_6, яка складається з 1/2 частини спадкового майна, так як на день її смерті був непрацездатним - мав вік більшек 60 років і перебував на пенсії. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_5, не відповідає вимогам ст.535 ЦК України (1963р.) і ущемлює права позивача на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи тим, щоТкачук В.І. не є особою, на яку розповсюджуєтьтся правове положення ст. 1241 ЦК України та відповідно ст.535 ЦК УРСР, оскільки позивач не перебував на утриманні спадкодавця, не є дитиною до 18 років та не є інвалідом. ОСОБА_1 не звертався до Ерусилівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за иконом. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2011 року рішення Брусилівського районного суду Житомирської області по справі, якою встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1, скасовано.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши та щінивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що 22 січня 2002 року померла ОСОБА_6» смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту ОСОБА_6К посвідченого 17 липня 2001 року секретарем Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, ОСОБА_6 заповіла все своє майні ОСОБА_7, який прийняв спадщину шляхом фактичного встуВ управління та володіння спадковим майном відповідно до ст.548 ЦК УРСР. ОСОБА_7 до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ні звертався і не отримував свідоцтва про право на спадщину до 28 листопада 2002 І коли він помер.

Після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_4, якій П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 31 жовтня 2003 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на прийняте ОСОБА_7 спадкове майно ОСОБА_6, а саме: жилий будинок № 15 по вул.Дяківка в с.Скої Брусилівського району Житомирської області, земельні ділянки в с.Скочище Брусилівського району Житомирської області, право на земельну частку (пай), грої вклади.

В серпні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Брусилівсько державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок який належав померлій 22 січня 2002 року ОСОБА_6 Постановою від 15 серпня 15 серпня 2009 року нотаріус Брусилівської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщш І звязку з тим, що ним пропущено строк прийняття спадщини.( а.с. 159). Після цього ОСОБА_1 звернувся в порядку окремого провадження до Брусилівського районної із заявою про встановлення факту прийняття спадщини і рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 1 жовтня 2009 року було встановлено фак має юридичне значення, а саме, факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6, яка померла 22 січня 2002 року, шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном протягом ш місяців з дня відкриття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2011 року за І апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 1 жовтня 2009 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 провстановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Розясні ОСОБА_1, що він має право подати позов на загальних підставах.

Вказані фактичні обставини встановлені судом на підставі досліджених доказів: матеріалів спадкової справи № 263-2009 ( а.с. 79-95), спадкової справи № 685 ( а.с.96-140 копії постанови нотаріуса Брусилівської державної нотаріальної контори від 15 серпі 2009 року (а.с. 159), копії рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 1 жовтня 2009 року, копії ухвали апеляційного суду Житомирської області від 261 квітня 2011 року ( а.с.162, 169-170).

На час розгляду справи 12 вересня 2011 року позивачем відповідно до вимогч.Зі ст. 10 ЦПК України не було доведено таку обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, як прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_6 в установлений законом строк, оскільки рішення про встановлення судом факту прийняті ним спадщини після смерті ОСОБА_6 було скасовано.

Надання позивачем суду копій позовних заяв про встановлення факту прийняли спадщини після смерті ОСОБА_6, які нібито були направлені до Корольовського районного суду м.Житомира, до Деснянського районного суду м.Києва, за оцінкою суду не є доказом підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6, а також не свідчить про розгляд такої справи в порядку цивільного судочинства іншим судом.

Оскільки позивачем не було надано належних доказів щодо наявності підстав для зупинення розгляду справи відповідно до п.5 ч.І ст.201 ЦПК України, суд вирішив справу на піставі наявних доказів на час розгляду, згідно з якими ОСОБА_1 вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6

Відповідно до 4.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини ( стаття 549 цього Кодексу).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» ( п.19) розяснено, що якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав із спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За таких обставин відсутні передбачені ст.48 ЦК УРСР підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 31 жовтня 2003 року ОСОБА_3, частково недійсним і тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,15,60, 88, 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину часткового недійсним відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінченя строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко