Справа № 2-182/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2010 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Журби С.О.

при секретарі Йосипенко І.І., Поліщук Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань в м. Черкаси, третя особа: державне підприємство науково-виробничий комплекс «Фотоприлад»про стягнення заборгованості по невиплачених страхових виплатах, компенсації невиплачених страхових виплат та встановлення розміру щомісячних страхових виплат,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по невиплачених страхових виплатах, компенсації невиплачених страхових виплат та встановлення розміру щомісячних страхових виплат, мотивуючи свої вимог наступним:

16 жовтня 1962 року позивач була прийнята на ДП НВК «Фотоприлад»учнем токаря. 10 грудня 1966 року була переведена учнем слюсаря електромонтажника, а з 01.11.1968 року їй було присвоєний ІІ розряд слюсаря електромонтажника. Позивач вказує, що протягом пяти років вона виконувала роботи із застосуванням свинцю, який шкідливо вплинув на стан її здоровя. 22 квітня 1972 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом встановлення та експертизи працездатності інвалідів позивачу був встановлений відсоток втрати професійної працездатності 40%. 01 листопада 1983 року Черкаською обласною кардіологічною ВТЕК позивачу було присвоєно ІІ групу інвалідності у звязку з професійним захворюванням та 70% втрати працездатності безстроково. Починаючи з 1971 року ДП НВК «Фотоприлад»була призначена та здійснювалася виплата з відшкодування шкоди, але жодного разу позивача не ознайомлювали з наказами про призначення їй розміру відшкодування шкоди, сам перерахунок розміру відшкодування шкоди не проводився, хоча ДП НВК «Фотоприлад»був зобовязаний проводити перерахунок починаючи з грудня 1991 року у звязку з підвищенням тарифних ставок на підприємстві. Також починаючи з 1995 року позивачу жодного разу не надавалася путівка на санаторно-курортне лікування. Позивач вважає, що дії ДП НВК «Фотоприлад»порушують її право на соціальний захист.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги змінили та просили стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси на користь позивача заборгованість по виплаті щомісячних грошових сум, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку за період з 01.10.2003 року по 31.04.2010 року в сумі 16151,96 грн.; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси на користь позивача компенсацію невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.10. 2003 року по 31.04. 2010 року в сумі 7127,64 грн.; встановити, що станом на 01.05.2010 року розмір щомісячних страхових виплат, які компенсують позивачу втрачений у зв'язку з професійним захворюванням заробіток становить 1037,39 грн.; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси на користь позивача судові витрати в сумі 1000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечував, мотивуючи наступним:

Позивачем за час роботи на ДП НВК «Фотоприлад»було отримано професійне захворювання, у зв'язку з чим їй було встановлено ІІ групу інвалідності та 70% втрати професійної працездатності безстроково. До набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а саме, до 01.04.2001 року обов'язок проводити відшкодування втраченого заробітку покладався на роботодавця, тобто на ДП НВК «Фотоприлад». З набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»роботодавцем було передану сформовану особову справу позивача до робочого органу Фонду. Відділенням ВД Фонду в м. Черкаси документи особової справи позивача були прийняті та постановою відділення № 219 від 16.07.2001р. було продовжено раніше призначену позивачу щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 216,20 грн., яку було визначено На даний час відділення ВД ФССНВ у м. Черкаси виплачує страхову виплату позивачу у розмірі 696,14 грн. та заборгованості перед нею не існує. Оскільки роботодавцем не скасована довідка про середній заробіток позивача, переданої до відділення ВД ФССНВ у 2001 р. для продовження виплати щомісячної страхової виплати і не надана нова довідка про середньомісячний заробіток, який повинен становити 303,09 грн. та не наданий припис територіальної Державної інспекції праці про перерахування щомісячної страхової виплати, тому у відділення ВД ФССНВ у м. Черкаси відсутні правові підстави для перерахування страхових виплат. Вважаю безпідставною вимогою позивача про відшкодування відділенням ВД ФССНВ у м. Черкаси компенсації за несвоєчасну виплату щомісячних страхових виплат, оскільки відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону Україні «Про оплату праці». Як вбачається з матеріалів справи відсутня вина Фонду за несвоєчасну виплату щомісячних страхових виплат оскільки розмір заробітку позивача надавався роботодавцем, а відділення ВД ФССНВ у м. Черкаси лише продовжило їх виплату. Оскільки позивач вимушена був звернутися до суду за захистом своїх прав не з вини відділення ВД ФССНВ у м. Черкаси, а з вини роботодавця (оскільки саме Роботодавець надав неправдиву довідку про розмір заробітної плати), то вважаю безпідставним стягнення на користь позивача з відділення ВД ФССНВ у м. Черкаси судових витрат.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, то відповідно до змін внесених, до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»на підставі Закону N 717-V від 23.02.2007 року виключений обов'язок робочих органів Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим на виробництві. Таким чином, представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що ДП НВК «Фотоприлад»для розрахунку компенсації передана була інформація, яка відображає дійсний розмір середньої заробітної плати електромонтажника ІІ розряду. Також ні державною інспекцією праці, ні відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань в м. Черкаси не було виявлено порушень законодавства при нарахуванні позивачу сум компенсації частини втраченого заробітку. Представник третьої особи вважає, що ДП НВК «Фотоприлад»вірно визначено період та суму, виходячи з якої повинні проводитись платежі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до наказу № 185 від 15.11.1962 року позивача було прийнято на ДП НВК «Фотоприлад»в механічний цех учнем токаря. Відповідно до висновку Дніпропетровського наукового-дослідного інституту встановлення та експертизи працездатності інвалідів № 674 від 22.04.1971 позивачу було визначено відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 40 %. Наказом № 233-к від 30.03.1978 року позивача було звільнено з роботи в звязку з виходом на пенсію по інвалідності. 01 листопада 1983 року Черкаська обласна кардіологічна ВТЕК встановила позивачу ІІ групу інвалідності в звязку з професійним захворюванням та визначила відсоток втрати професійної працездатності безстроково в розмірі 70%. Починаючи з 1971 року Черкаський завод «Фотоприлад»призначив та проводив виплати позивачу з відшкодування шкоди, наслідком якої стала втрата її працездатності.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону праці»власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну його каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров»я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, в повному обсязі втраченого заробітку, відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16, 17, 18, 28 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»платником страхових виплат, в тому числі щомісячних, пов'язаних з втратою потерпілим професійної працездатності, є в даному випадку - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси.

Відповідно до п. 28 «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінет Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну та медичну допомогу) проводиться у разі підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору. В п. 9 розділу II вищенаведених Правил визначено, що «Розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров»я. Утрачений заробіток або його частина відповідно до ступеня втрати працездатності виплачується власником у повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від одержуваних потерпілим інших видів пенсій, заробітку (доходу і стипендії).

Відповідно до п. 28 вищенаведених Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472 (із подальшими змінами і доповненнями), постанов КМУ від 03.12. 1992 року № 676, від 26.01 1993 р. № 46, від 02.06.1993 року № 392, від 30.08.1993 року № 671, від 02.12.1993 року № 974, від 20.10.1994 року № 720, від 08.02.1995 року № 102, і починаючи з 1 листопада 1992 року, перерахунок шкоди здійснюється шляхом множення розміру відшкодування шкоди, що склався на час чергового підвищення тарифних ставок на коефіцієнти їх фактичного підвищення.

Наказом № 53-к від 15.02.1993 року, який є чинним на час розгляду справи, визначена щомісячна виплата відшкодування втраченого позивачем заробітку починаючи з 01.05.1992 року з розрахунку 2425,04 крб. Дана виплата коригується на величину фактичного підвищення тарифних ставок електромонтажників ІІ розряду, затверджених наказом по підприємству № 207 від 27.05.1992 року. Визначений розмір відшкодування шкоди станом на 01.05.1992 року є базовим для подальших розрахунків, які проводяться на підставі вищенаведених постанов КМУ від 03.12. 1992 року № 676, від 26.01.1993 р. № 46, від 02.06.1993 року № 392, від 30 серпня 1992 року № 671, від 02.12.1993 року № 974, від 20.10.1993 року № 720, від 08.02.1995 року № 102 та п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472. Даними службового листа № 282-01 від 25.02.2008 року підтверджується факт неврахування територіальною державною інспекцією праці в Черкаській області вказаного наказу при проведенні перерахунку середньої заробітної плати в січні 2003 року станом на 01.04.2001 року. Таким чином, на час передачі відповідачу документів позивача ОСОБА_2, які дають їй право на соціальні виплати, в квітні 2001 року грошова сума, яка компенсує позивачу відповідну частку втраченого заробітку повинна була становити 303,09 грн., як це зазначено в висновку судово-бухгалтерської експертизи № 78/1 від 19.09.2003 року, яка була проведена по даній справі. Разом з тим, як вбачається з листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Черкаській області № 01-15/281 від 02.10.2003 року, довідкою НВК «Фотоприлад»про розмір втраченого заробітку, витрат на медичні та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 09.07.2001 року № 01/011 розмір втраченого заробітку позивача встановлено 216,20 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 31.01.2002 року № 7 та постанови правління фонду соціального страхування від нещасних випадків від 14.03.02 року № 15 суми щомісячних страхових виплат перераховуються з 01.03.2002 року на коефіцієнт зростання реальної заробітної плати в 2001 році порівняно з 2000 роком в розмірі 1,193. Згідно з постановою правління фонду соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.03 року № 3 з 01.03.2003 року даний коефіцієнт складав 1,182. Таким чином, за даними Фонду розмір втраченого заробітку позивача станом на 01.10.2003 року складав 304,87 грн. з розрахунку 216,20 грн. х 1,193 х 1,182 = 304,87 грн., а повинен був складати 427,40 грн., з розрахунку 303,09 грн. х 1,193 х 1,182 = 427,40 грн. З жовтня 2003 року по 01.06.2008 року щомісячні страхові виплати також станом на 01 березня, підлягали перерахуванню, а саме: станом на 01 березня 2004 року на коефіцієнт 1,152 (постанова Фонду від 28.02.04 року №3); станом на 01 березня 2005 року на коефіцієнт 1,238 (постанова Фонду від 28.02.05 року № 3); станом на 01 березня 2006 оку на коефіцієнт 1,203 (постанова Фонду від 06.03.06 року №3); станом на 01 березня 2007 року на коефіцієнт 1,183 (постанова Фонду від 28.02.07 року № 9); станом на 01 березня 2008 року на коефіцієнт 1,125 (постанова Фонду від 28.02.08 року № 2); станом на 01 березня 2009 року на коефіцієнт 1,063 (постанова Фонду від 26.02.09 року № 2); станом на 01 березня 2010 року на коефіцієнт 1,0 (постанова Фонду від 02.03.10 року № 1). Таким чином, за даними Фонду розмір втраченого заробітку позивача станом на 19.01.2009 року складає 739,99 грн. з розрахунку 216,20 грн. х 1,193 х 1,182 х 1,152 х 1,238, х 1,203, х 1,183, х 1,125 х 1,063 х 1,0 = 739,99 грн., а повинен складати 1037,38 грн. з розрахунку 303,09 грн. х 1,193 х 1,182 х 1,152 х 1,238, х 1,203, х 1,183, х 1,125 х 1,063 х 1,0 = 1037,38 грн. Різниця в сумі становить 297,39 грн. в місяць. Відповідно до довідки, наданої відповідачем № 195/01-13 від 25.06 2007 року, позивачу за період жовтень 2003 року - травень 2007 року перераховані щомісячні страхові виплати в сумі 20638,57 грн. (з індексацією). Причому в жовтні 2003 року - лютому 2004 року виплачувалось по 304,87 грн. щомісяця, в березні - травні 2004 року - по 351,21 грн. щомісяця, в червні 2004 року 1352,83 грн., в липні-серпні 2004 року - по 492,36 грн. щомісяця, в вересні 2004 року 346,66 грн., в жовтні 2004 р.- лютому 2005 року по 351,21 грн. щомісяця, в березні 2005 року - лютому 2006 року - по 434,80 грн. щомісяця, в березні 2006 року - лютому 2007 року - по 523,06 грн. щомісяця, в березні 2007 року - лютому 2008 року - по 618,79 грн. щомісяця, березні 2008 року - лютий 2009 року - по 696,14 грн. щомісяця, березень 2009 року - квітень 2010 року - по 739,99 грн. щомісяця, тообто всього за жовтень 2003 року - квітень 2010 року було сплачено позивачу щомісячних страхових виплат на загальну суму 44651,58 грн. Однак, виплати були значно меншими виплат, які повинні були виплачуватися позивачу, так як всього за жовтень 2003 року - квітень 2010 року підлягали до сплати щомісячні страхові виплати на загальну суму 60803,54 грн. Таким чином, станом на 01.05.2010 року заборгованість відповідача по невиплачених щомісячних страхових виплатах складає 60803,54 грн., з яких: належні до сплати суми складає 44651,58 грн., сплачені суми без урахування індексації 16151,96 грн.

Відповідно до п.7 Постанови КМУ від 21.02.01 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати»(з подальшими змінами та доповненнями), на невиплачені своєчасно грошові доходи нараховується сума компенсації з урахуванням величини приросту індексу споживчих цін за період невиплати доходу кожного місяця окремо. Компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, незалежно від того, з чиєї вини сталося таке порушення (лист Мінпраці та соціальної політики України № 20 від 25.03.2003 року).

Згідно розрахунку сума цієї компенсації за період з жовтня 2003 року по травень 2010 року включно становить 7127,64 грн. Тому суд вважає, що саме ця сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В ході розгляду справи позивачем не було надано суду жодного доказу щодо факту спричинення відповідачем моральної шкоди та щодо її розміру. За таких умов суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 10 000,00 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягає як недоведена.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно положень ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат серед іншого включаються витрати на правову допомогу. В ході розгляду справи позивачем було надані докази про те, що нею були здійснені витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., які відповідно до вищевказаних норм підлягають стягненню з відповідача на її користь.

За результатами розгляду справи суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні кошти:

- заборгованість по виплаті щомісячних грошових сум, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку, за період з 01.10.2003 року по 31.04.2010 року в сумі 16151,96 грн.;

- компенсація невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2003 року по 31.04. 2010 року в сумі 7127,64 грн.

- судові витрати у сумі 1000,00 грн.

Загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 24 279,60 грн.

В ході розгляду справи рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2003 р. позов ОСОБА_1 було задоволено, на її користь з ДП НВК «Фотоприлад»було стягнуто заборгованість по виплаті щомісячних грошових сум, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку, у розмірі 11220,81 грн., компенсація у розмірі 2747,07 грн., моральна шкода у розмірі 925,00 грн., судові витрати у розмірі 360,00 грн. Додатковим рішенням від 20 листопада 2003 року на користь позивача було стягнуто також 720,00 грн. в якості витрат на санаторно-курортне лікування. Загальна сума, що була стягнута на користь позивача за вказаними рішеннями, склала 15972,88 грн.

Зазначені рішення суду сули оскаржені в апеляційному порядку, залишені апеляційним судом без змін та вступили в силу. В ході виконання вказаних рішень суду з ДП НВК «Фотоприлад»на користь ОСОБА_1 було стягнуто визначені судом суми. В подальшому (після здійснення стягнення) рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції були скасовані Верховним Судом України, справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому в ході розгляду справи позовні вимоги позивача неодноразово змінювалися та уточнювалися, по справі було замінено неналежного відповідача на належного, судом першої інстанції неодноразово приймалися по ній рішення, які в подальшому скасовувалися апеляційною інстанцією.

У відповідності до положень чинного цивільного процесуального законодавства України стягнені в порядку виконання рішень Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2003 р. та 20.11.2003 р. кошти не підпадають під порядок повороту виконання рішення. В той же час вказані кошти, фактично отримані позивачем по рішенням суду, які були скасовані, повинні бути враховані при здійсненні стягнення за даним рішенням, оскільки неврахування цих сум призведе до необґрунтованого збільшення розміру коштів, на виплату яких має право позивач. За таких умов присуджена за даним рішенням сума, яка підлягає до стягненню на користь позивача, має бути скоригована на вже фактично отримані позивачем кошти.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Встановити, що станом на 01 травня 2010 р. розмір щомісячних страхових виплат, які компенсують ОСОБА_1 втрачений у звязку з професійним захворюванням заробіток, становить 1037,39 грн.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань в м. Черкаси на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті щомісячних грошових сум, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку, за період з 01.10.2003 року по 31.04.2010 року в сумі 16151,96 грн.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси на користь ОСОБА_1 компенсацію невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.10. 2003 року по 31.04. 2010 року в сумі 7127,64 грн.

Стягнути відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Черкаси на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

З врахуванням раніше отриманих позивачем сум визначити загальну суму коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1, у розмірі 8306,72 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви апеляційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ: