Справа № 22-ц-4007/11 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_4) ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Винничківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_9, третіх осіб - ОКП ЛОР БТІ та ЕО, органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання недійсними договорів дарування та реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_9) ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області від 14.04.2008 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 і посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10 та його реєстрацію в ОКП ЛОР БТІ та ЕОза № 19226986 від 18.06.2008 р.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області від 03.03.2010 р., укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в інтересах якого діяла ОСОБА_8 і посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12 та його реєстрацію в ОКП ЛОР БТІ та ЕОза № 25520212 від 10.03.2010 р.

Визнано за ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_8) ОСОБА_6 право власності на ј житлового будинку № 122 а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_4) ОСОБА_6 132,00 гривень судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, суд не взяв її докази до уваги та те, що вона фактично прийняла спадщину після своєї матері.

Просить рішення суду скасувати частково, в частині відмови у встановленні факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері і ухвалити нове, яким встановити факт прийняття нею спадщини та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/3 ідеальну частку будинку та на 1/6 ідеальну частку після смерті брата, тобто визнати за нею право власності в порядку спадкування на половину спірного будинку. В решті рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду, який в подальшому уточнювала, у якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області від 14.04.2008 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, визнати недійсною його реєстрацію в ОКП ЛОР БТІ та ЕОза № 19226986 від 18.06.2008 р., визнати недійсним договір дарування спірного будинку від 03.03.2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах якого діяла ОСОБА_8 і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12, визнати недійсною реєстрацію ОКП ЛОР БТІ та ЕОвказаного договору за № 25520212 від 10.03.2010 р., встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її матері ОСОБА_13 та визнати за нею право власності на 1/3 ідеальну частку будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області, визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/6 ідеальну частку після смерті її брата ОСОБА_14, а в цілому визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові в частині встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_13 та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на частку спадкового майна, яке належало при житті матері, районний суд зазначив, що посилання ОСОБА_2 на те, що вона фактично вступила в управління рухомим спадковим майном після смерті матері ОСОБА_13, суд до уваги не приймає і оцінює критично, оскільки таке твердження і дії не свідчать про прийняття нею саме нерухомого майна в управління або володіння та виконання нею обовязків щодо утримання чи збереження такого, як це передбачено ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, а отже спадкоємцями майна в рівних частках кожний після смерті ОСОБА_13 є її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_14, частка кожного з яких становить Ѕ ідеальну частку.

Проте погодитись з такими висновками районного суду не можна.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до тих цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

За положеннями статей 548, 549 ЦК Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Прийняття частини спадкового майна означає прийняття спадщини в цілому.

Судом установлено, і таке підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_14) О.В. одразу після смерті у 1993 році матері забрала з будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області її одяг, постільну білизну матері, посуд, обробляла присадибну земельну ділянку, збирала врожай, що свідчить про її фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном.

Проте всупереч ст. 60 ЦПК України суд належним чином цих пояснень позивачки не перевірив, належної правової оцінки зібраним у справі доказам не дав, доказів, що спростовують зазначені обставини, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору, не навів.

Оцінюючи зібрані і перевірені докази та керуючись зазначеними нормами закону, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті її матері та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері підлягають до задоволення.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення в цій частині - при невідповідності висновків суду обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору і відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування у цій частині рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

В решті рішення відповідає вимогам закону і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_14) ОСОБА_6 права власності на 1/4 житлового будинку № 122а в с. Виннички Пустомитівського району Львівської області - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_14) ОСОБА_6 спадщини після смерті її матері ОСОБА_13.

Визнати за ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_13) ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_13, яка померла 12 вересня 1993 року та брата ОСОБА_14, який помер 25 листопада 2007 року, - на 1/2 ідеальну частку спадкового майна житлового будинку № 122 ав селі Виннички Пустомитівського району Львівської області.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_15