Справа № 2-545/11
У Х В А Л А

"03" жовтня 2011 р. суддя Тростянецького районного суду Сумської області Шевченко В. С. , розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову , -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором №55794 cred, що був укладений 19.03.2007 р. між ним та відповідачами, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала строково кредит у розмірі 30000 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору №38793 від 21.11.2006 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.03.2009 р. Однак в порушення вимог законодавства та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.07.2011 р. виникла заборгованість в розмірі 30325,76 грн. Зобовязання за вказаним договором забезпечено договором поруки, укладеним з поручителем відповідачем по справі ОСОБА_2, який також не виконав, взятих на себе зобовязань.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» у поданій до суду належним чином оформленій заяві просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать відповідачам, а також обмежити їх у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобовязань

Суд, вивчивши матеріали позову вважає, що заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову по заяві осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Перелік видів забезпечення позову зазначений у ст. 151 ч.1 ЦПК України, проте цей перелік не є вичерпним і за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані і інші його види.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Ч.2 ст. 6 даного Закону встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.1-9 ч.1 даної статті, зокрема, п.2 коли діють нерегульовані аліментні, договірні та інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; та п.8 коли щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі.

Із зазначеної норми Закону не вбачається, що саме за ухвалою суду громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон і ст. 8 цього Закону чітко визначено, що у випадку відмови компетентними органами громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених п.1, 2, 6-8 ч.1 ст. 6 Закону така відмова може бути оскаржена у судовому порядку.

Тобто даним Законом регулюються правовідносини щодо випадків та порядку тимчасового обмеження прав громадян на виїзд з України і визначені ст. 6 Закону такі випадки не можуть бути застосовані судом як вид забезпечення позову при розгляді цивільної справи в суді.

За таких обставин, судом не знайдено підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині обмеження у праві виїзду за межі України.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються в добровільному порядку виконувати умови кредитного договору та погашати борг, все зазначене дає підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Тому на все майно та грошові кошти, що належать відповідачам необхідно накласти арешт.

На підставі викладеного, ст. 33 Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 42600, Сумська обл., м. Тростянець, вул. Горького, 53/21, ідентифікаційний код НОМЕР_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження;

Накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 42600, Сумська обл., м. Тростянець, вул. Горького, 53/21, ідентифікаційний код НОМЕР_2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В іншій частині щодо обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобовязань заяву про забезпечення позову залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

Допустити негайне виконання ухвали в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Тростянецький районний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3