Справа № 22-ц-1544/11 Головуючий у І інстанції Кулініченко Г.В.
Категорія 19 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Калиновському Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівсього районного суду Київської області від 02 червня 2010 року у справі за позовом акціонерного комерційного банку «Трансбанк»до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказував, що між ним та відповідачем, ОСОБА_2, було укладено кредитний договір відповідно до яких позивач видав відповідачу кредит. Для забезпечення зобов'язань за кредитним договором позивач та співвідповідач ОСОБА_1, відповідач уклали іпотечний договір. Внаслідок несплати кредиту та відсотків по ньому, виникла заборгованості за ОСОБА_2, перед позивачем, який просив в судовому порядку визнати відповідачів солідарними боржниками перед позивачем, стягнути з відповідачів солідарно на його користь кредитну заборгованість, судові витрати, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації даного предмету іпотеки на прилюдних торгах.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2010 року позов акціонерного комерційного банку «Транс банк»задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апелянт ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Обухівського районного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до Обухівського районного суду Київської області та подав заяву про зміну апеляційної скарги в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити акціонерному комерційному банку «Трансбанк»в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЩІК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови "Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконано зобовязання передбачені кредитним договором та стягнув солідарно з відповідачів грошові кошти та звернув стягнення на предмет іпотеки.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна з наступних підстав, -

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 15.08.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір та додаткові угоди до кредитного договору, за умовами якого остання повинна була до 13.02.2010 року повернути грошові кошти в сумі 495 0000 доларів США та сплатити проценти у розмірі 18,5 % річних за користування кредитом.

15.08.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки за умовами якого, останній з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 15.08.2007 року, передав банку в іпотеку земельні ділянки площею, - 0,14 га, що розташована за адресою Київська обл.., Обухівський р-н., смт. Козин вул. Леніна ,245 та 0,0870 га що розташована за адресою Київська обл.., Обухівський р-н., смт. Козин вул. Нова (а.с.6-26).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти отримані за даним договором та оплатити проценти, що підтверджується копіями кредитного договору та додатковими угодами (а.с.6-15). Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості) та всупереч умовам договору відповідач порушувала його виконання та допустила виникнення заборгованості перед позивачем, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч,2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те що дія договорів іпотеки була припинена, а судом першої інстанції безпідставно звернено стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»встановлено, що однією з істотних умов, які повинен містити іпотечний договір, є зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до п.1 положень статті «Терміни та тлумачення»Договорів іпотеки укладених між банком та апелянтом ОСОБА_1, кредитним договором є кредитний договір укладений між Іпотекодержателем та Позичальником ОСОБА_2М, а також усі додаткові угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладання цього договору та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 14.1 Кредитного договору встановлено, що усі зміни і доповнення до цього договору, включаючи зміну, або продовження строку дії цього договору оформляються додатковою угодою сторін.

Такі зміни і доповнення оформляються окремими додатковими угодами, додаються до цього договору і стають його невід'ємною частиною.

Відповідно до ст. З Закону України «Про іпотеку»іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Отже, зміст основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, визначається кредитним договором, та додатковими угодами до нього укладеними в межах кредитного договору, які є його невід'ємними частинами.

Таким чином, будь-які додаткові угоди до кредитного договору, які є невід'ємною частиною кредитного договору, визначають істотні умови основного зобов'язання і згода на укладення яких надана Відповідачем - 2 під час укладення вищевказаних іпотечних договорів.

Відповідно до п. п. 6.1. договорів іпотеки, ці договори набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення і діють до повного виконання зобов'язань за цими договорами та кредитним договором.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, предметом додаткових угод до кредитного договору є продовження строку користування кредитними коштами та зміна умов щодо подальшого користування послугами банку, тому на думку колегії суддів, доводи апелянта про припинення основного зобов'язання в звязку із його заміною новацією не відповідає законодавству та матеріалам справи.

Крім того, стаття 33 Закону України «Про іпотеку»передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, при цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Також колегія суддів вважає, що в даному випадку, судом першої помилково вирішено справу та звернено стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

На думку судової колегії правильним вбачається, що у такому випадку необхідно було б суду першої інстанції зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості має зазначатись у мотивувальній частині рішення.

Так, прострочена заборгованість по кредитному договору від 15.08.2007р.- 395 000,00 дол. США (по курсу НБУ станом на 13.04.2010р. - 3 130 967,50 грн. ) Прострочена заборгованість за процентами - 73 980,53 дол. США (по курсу НБУ станом на 13.04.2010р. - 586 406,67грн.)Пеня за порушення строку погашення кредиту - 161 016,54 грн. Пеня за порушення строку погашення процентів - 62 695,05 грн. Всього заборгованість за Кредитним договором - 468 980,53 дол. США (по курсу НБУ станом на 13.04.2010 р. - 3 717 374,17 грн.) та пені 223 711, 59 грн. що у сумі складала на час розгляду справи - 3 941 085 гривень 76 копійок.

З урахуванням наведеного рішення суду необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2010 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення 2 та 3 речення, а саме вказівку про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного банку «Трансбанк»кредитну заборгованість в сумі 3941085,76 грн., та вказівку про стягнення з ОСОБА_2 визначену солідарну заборгованість за рахунок грошових коштів та будь-якого майна виявленого державним виконавцем при виконанні судового рішення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: