АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 41 (3/ Доповідач - Митрофанова Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н. О.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну договору найму жилового приміщення, визнання осіб такими, що не мають права користування житлом та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шести місяців без поважних причин, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який подальшому неодноразово уточнювався. В обґрунтування свого позову зазначили, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є, відповідно, чоловіком та сином ОСОБА_7 31.07.2003 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано. Через постійні суперечки з колишнім чоловіком позивачка змушена була піти з 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1, де вони мешкали з 27.07.1990 року. Скориставшись її відсутністю, відповідачі змінили замки на дверях спірної квартири та чинили перешкоди їй та її сину ОСОБА_6 у вільному доступі до квартири. Рішенням Жовтневого суду м. Кривого Рогу від 27.09.2004 року позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були вселені до спірної квартири. Однак відповідачі продовжували чинити їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, ОСОБА_1 поселив у квартирі ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5, відповідачі самовільно зайняли дві кімнати, залишивши позивачам одну кімнату площею 17,3 м.кв. За таких обставин просили змінити умови житлового найму спірної квартири, залишивши за собою право користування двома кімнатами загальною площею 25,2 м.кв., ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити одну кімнату площею 17,3 м.кв., кухню, коридор, ванну кімнату і туалет залишити у спільному користуванні, вселити позивачів у квартиру та зобов'язати КП «ЖЕО-31» укласти зі сторонами новий договір користування житлом. ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 просили виселити із помешкання, оскільки вони не мають законних підстав для проживання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом, який обґрунтовували тим, що ОСОБА_7 з моменту вселення у спірну квартиру фактично проживає за іншою адресою у будинку АДРЕСА_2, після вселення у червні 2007 року до оселі не з'являлась, обов'язки по утриманню квартири не виконувала. За таких обставин просили визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до суду уточний зустрічний позов, в прийнятті який було відмовлено ухвалою Жовтневого районного суду від 31 березня 2011 року .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі та змінено договір найму житлового приміщення, виділивши позивача дві окремі кімнати по 12,6 м.кв., ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виділено в окреме користування кімнату площею 17,3 м.к.в, кухню, коридор, ванну кімнату та туалет залишено в загальному користуванні. КП «ЖЕО-31» зобов'язано укласти із мешканцями нові договори найму житла. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що не мають права на житло у квартирі та виселено їх без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про повне задоволення їх позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено право ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з її сином ОСОБА_9 на проживання та ведення спільного господарства, хоча вони є однією сім'єю; не прийнято до уваги, що за рішенням суду в одній кімнаті мають проживати особи різної статі і та обставина, що ОСОБА_7 з січня 2009 року постійно мешкає за іншою адресою. Також просять скасувати ухвалу суду від 31.03.2011 року про відмову в прийнятті уточненого зустрічного позову як незаконну, оскільки нею суд порушив їх право на судовий захист.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в частині визнання осіб такими, що не мають права користування житлом та виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв*язку з відсутністю понад шести місяців без поважних причин, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст.64,65,109,115,116 ЖК України.

Оскільки, як убачається з ордеру від 27.07.1990 року на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1, яка була надана як квартиронаймачу ОСОБА_3 на склад сім*ї: дружини ОСОБА_7, синів ОСОБА_3, ОСОБА_6 /а.с. 78/.

Після розірвання шлюбу у сторін склались неприязні стосунки, що стало причиною для звернення ОСОБА_7, ОСОБА_6 з 2003 року до суду про вирішення житлового спору та у 2007 році їх за рішенням суду вселено у спірну квартиру.

Крім того, в оспорюваний період, в порушення вимог ст.65 ЖК України ОСОБА_1 поселив у спірну квартиру ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання осіб такими, що не мають права користування житлом та виселення вищевказаних осіб.

Тому, погоджується колегія суддів із висновками суду першої інстанції щодо відмовлення в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв*язку з відсутністю понад шести місяців без поважних причин. Оскільки, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 10.07.2007 року були за рішенням суду вселені у спірну квартиру, однак, у вільному користуванні нею заважали відповідачі, що встановлено судом першої інстанції. Крім того, ОСОБА_3 вселив в спірну квартиру ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 та в порушення вимог ст.50 ЖК України ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було виділено одну кімнату.

Вищевказані порушення житлових прав відповідачами було підставою для звернення ОСОБА_7, ОСОБА_6 в серпні 2007 року до суду з позовом про внесення змін в договорі житлового найму. Тому, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про відмову у позові про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв*язку з відсутністю понад шести місяців без поважних причин.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду про задоволення позову ОСОБА_7, ОСОБА_6 про зміну договору найму житлового приміщення, оскільки відповідно до ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму : жиле приміщення, яке хоч і ізольоване, проте розміром менше від встановленого для надання одній особі, ч.1 ст.48 ЖК України, частина кімнати або кімната, зв*язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення.

Відповідно, у всіх населених пунктах встановлено рівень середньої забезпеченості жилою площею, зокрема, у Дніпропетровській області такий рівень становить 9 кв.м.

Отже, із вищевказаного вбачається, що суд першої інстанції, виділивши в окреме користування ОСОБА_1, ОСОБА_3 ізольовану кімнату розміром 17,3 кв.м. та зобов*язавши відповідну організацію укласти з сторонами окремий договір найму жилого приміщення, порушив їх право щодо забезпечення їх встановленим рівнем середньої забезпеченості жилою площею.

Тому, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення підлягає скасуванню на підставі ч.1п.4 ст.309 ЦПК України та ухваленні нового рішення про відмову в задоволенні цього позову.

Щодо посилання в скарзі стосовно відмови суду у прийнятті зустрічної уточненої позовної заяви, то на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку, що в даному випадку, згідно ст..31 ЦПК України, не може бути прийнята зустрічна уточнена позовна заява, в якій змінено підстави та предмет позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну договору найму жилого приміщення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307, п.4ч.1ст.309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2011 року в частині позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну договору найму жилого приміщення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: