Справа №22-ц-4633/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія22Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Поліщука М.А.,

суддів: Олійника В.І., Мельника Я.С.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Поділляпро розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом про розірвання договору аренди земельної ділянки та стягнення заборгованості,посилаючись на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка (частка пай) площею 4.0660 гектара, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серія ЯГ №396586 від 25 червня 2006 року, яка розташована на території Масківецької сільської Ради Баришівського району Київської області. Зазначену земельну ділянку згідно з договором оренди від 25 липня 2006 року за №33 позивачка передала в оренду ТОВ Агрофірма Поділлястроком на пять років, яка після укладання та підписання договору оренди земельної ділянки затягувала державну реєстрацію даного договору. Договір був зареєстрований у Баришівському відділі Київської регіональної філії державного підприємства Центр Державного земельного кадастру22 жовтня 2008 року за №90. Відповідно до Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)із змінами і доповненнями розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельних часток (повинен становити не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Однак змін до п.9 договору внесено не було і договір зареєстрували з орендною платою 1.5% від грошової оцінки землі. Зміни до п.9 договору були внесені та підписані між позивачем та ТОВ Агрофірма Поділля2 березня 2009 року. За період оренди земельної ділянки орендар порушував також п.10 договору, в якому розмір орендної плати за землю здійснювався без урахування індексів інфляції. В 2010 році позивачка отримала довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка становить 75776 грн. 28 коп., де 3% становить 2273 грн. 28 коп. за мінусом 15% прибуткового податку. Виплата за орендну плату дорівнює 1932 грн. 29 коп., а фактично позивачка отримала 1500 грн. Недоплата становить 432 грн. 29 коп.

Просила розірвати договір оренди землі від 25 липня 2006 року за №33, укладений між позивачкою та ТОВ Агрофірма Поділля.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з відповідачем ТОВ Агрофірма Поділлязаключила договір оренди земельної частки (паю) за №33 строком на пять років. Договір був зареєстрований у Баришівському відділі Київської регіональної філії державного підприємства Центр Державного земельного кадастру22 жовтня 2008 року за №90.

Обєктом оренди за договором є земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4,0660 га., розташована на території Масківецької сільської Ради Баришівського району Київської області.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі" та ст. 93 Земельного Кодексу України від 6 жовтня 1998 року де зазначено, що оренда землі, це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч.3, 4 ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Стаття 34 даного Закону вказує, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Встановлене судом вказує на те, що позивачка та її представник оспорюють дію договору і просять суд розірвати його, однак підстави і мотиви належним чином не обґрунтовують. Позивачка має Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ №396586 на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 27 червня 2006 року №442 площею 4,0660 га, і володіє, розпоряджається землею, здає її в оренду, за що отримує девіденти з часу заключення договору з орендарем ТОВ Агрофірма Поділля. Спірних питань відносно неналежного виконання умов договорів з боку орендаря чи орендодавця, позивачка по справі не висловлював на протязі часу дії договору. Права і обовязки сторін по умовах договору, як встановлено судом не порушувалися. Орендна плата позивачці виплачувалась згідно з умовами договору оренди землі в розмірі 1,5% вартості земельної ділянки. Строки виплати орендної плати не порушувалися, не переносились і влаштовували сторони. Строки дії договору позивачкою також не оскаржуються.

Як зазначено в позовній заяві, зміни до п.9 договору оренди землі були внесені та підписані сторонами , але суду позивачкою не надані такі зміни і не відомо чи були вони (зміни) зареєстровані в центрі ДЗК, а тому вирішувати питання про розмір орендної плати про 3% та про стягнення заборгованості, виходячи із трьохвідсоткової орендної плати підстав суд не вбачав. Позивачка посилається в позовній заяві на Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)від 19 серпня 2008 року №725/2008 із змінами і доповненнями розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельних часток (повинен становити не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю), але зазначений Указ не є нормою закону, а носить рекомендаційних характер і не може бути обовязковою підставою для зміни умов договору оренди, за яким сторони досягли домовленості під час його укладення або для його розірвання відповідно до норм ст..625 ЦК України - у звязку з істотною зміною обставин. Розмір та умови орендної плати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Договори між сторонами укладено в липні місяці 2006 року, у період дії Указу Президента України від 2 лютого 2002 року №92/2002, яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, тобто у відповідності з чинним на той час укладення договорів законодавством. Таким чином збільшення мінімального розміру орендної плати до 3 відсотків Указом Президента України від 19 серпня 2008 року №725 не є підставою для зміни встановленої договорами орендної плати. У той же час позивачкою заявлені позовні вимоги не з підстав передбачених ст..652 ЦК України, а згідно з нормами ст.625 та ст.651 ЦК України.

Відповідно до розділу ІХ Перехідних положень Закону України "Про оренду землі" "громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Крім того в ч.2 Перехідних положень передбачено і те, що "після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін". Коли особою був укладений договір оренди земельної частки (паю), а далі отримано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, змінюється предмет зобовязань і у вказаному випадку сторони, при зміні істотних умов договору повинні привести договірні відносини у належний стан, враховуючи вимоги Закону України "Про оренду землі".

Із зазначеного виходить, що позивачці потрібно лише переукласти договір оренди землі на тих самих умовах, що і раніше укладався, так як ніякі істотні умови договору не змінювались.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду землі", орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Стаття 525 ЦК України вказує на те, що одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інакше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідачем ТОВ Агрофірма Поділляне були порушені зобовязальні правовідносини з оренди землі, а також не порушене наявне у позивачки речове право з володіння і користування обєктом оренди землі. Судом також не встановлено істотних порушень умов договору оренди з боку ТОВ Агрофірма Поділля.

В ст.215 ч.1 ЦК України визначається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. В свою чергу ч.1 ст. 203 ЦК України вказує на те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що визначені сторонами зазначені в договорі оренди земельної ділянки обставини стверджуються в укладеному договорі оренди між ОСОБА_2. та ТОВ "Агрофірма Поділля", а тому вимоги позивачки не є обґрунтованими, безпідставними і не підлягають до задоволення.

Посилання позивачки та її представника на невиконання товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Поділля", зобовязань передбачених договором оренди земельної ділянки не відповідає обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Поліщук М.А.

Судді: Олійник В.І.

ОСОБА_3