_____________________________________________________________________________
Справа№2-4649/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2011 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

при секретарі - Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „І-Тек Україна про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2011 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому просив скасувати наказ про звільнення від 14.03.2011 року, поновити його на роботі на посаді інженера монтажника обладнання ТОВ „І-Тек Україна, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 19231, 85 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що з 04.10.2010 року він працівав у ТОВ „І-Тек Україна монтажником обладнення. З наказом про прийном на роботу, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією та правилами техніки безпеки ознайомлений не був.

Наказом від 14.03.2011 року №15/03/11-К позивача було звільнено з займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Стверджуючи, що наміру звільнятись з роботи він не мав та заяву про звільнення не писав, просив скасувати наказ від 14.03.2011 року №15/03/11-К та поновити його на роботі.

Крім того, позивач зазначав, що при звільненні отримав заробітну плату, компенсацію за витрати у відрядженні та компенсацію за невикористану відпустку не у повному обсязі.

Також вказував, що незаконним звільненням йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у неможливості працювати та утримувати своїх батьків, дітей та дружину.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що звільнення позивача відбулось з додержанням вимог чинного законодавства, надав довідки про нараховані та виплачені позивачу грошові кошти.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 згідно особистої заяви з 04.10.2010 року був прийнятий на роботу у ТОВ „І-Тек Україна на посаду монтажника обладнання, про що був виданий наказ №10/10/01-к від 04.10.2010 року (а.с.12, 59). З вказаним наказом позивач ознайомлений не був, що є порушенням вимог чинного законодавства (а.с.56).

12.02.2010 року позивач звернувся до директора ТОВ „І-Тек Україна ОСОБА_2 з заявою про невиплату заробітної плати за січень 2011 року, а 28.02.2011 року з заявою про надання відгулів за час, який був відпрацьований надлишково з жовтня по листопад 2010 року у розмірі 22 дні з 01.03.2011 по 31.03.2011 року (а.с. 14,15), що суперечить вимогам ч.4 ст.106 КЗпП України, за якою компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Наказом №12/02/11 від 28.02.2011 року позивач був звільнений з займаної посади у зв`язку з порушенням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України, з яким був незгодний, що підтверджується записами ОСОБА_1 (а.с.9).

Як стверджував представник відповідача у судовому засіданні, керівництво товариства вирішило піти на зустріч позивачу та його колезі ОСОБА_3, який також був звільнений з роботи за порушення трудової дисципліни, та запропонувало написати заяви про звільнення з роботи за згодою сторін, для чого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були запрошені до керівництва підприємства.

Матеріали справи містять заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про звільнення з роботи за згодою сторін з 14 березня 2011 року (а.с.60, 63), після отримання яких директором ТОВ „І-Тек Україна був виданий наказ від 14.03.2011 року №15/03/11-К про звільнення позивача з займаної посади (а.с.10), з яким позивач був ознайомлений під підпис та заперечень до якого останній не мав (а.с.39).

Твердження позивача про те, що він взагалі не мав наміру звільнятись з підприємства спростовуються даним наказом про звільнення, підписаним позивачем власноручно, та видатковими касовими ордерами від 02.03.2011 р., 14.03.2011 р. про отримання ним грошових коштів, належних йому при звільненні.

Стосовно позовних вимог щодо виплати належних працівникові при звільненні грошових коштів не у повному обсязі, суд приходить до наступного.

Згідно штатного розкладу на 2011 рік, затвердженого Генеральним директором ТОВ „І-Тек Україна, посадовий оклад ОСОБА_1 складав 7000 гривень (а.с.57).

Суд частково погоджується з твердженнями позивача про те, що розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку не відповідає вимогам чинного законодавства. Як вбачається з довідки про нарахування компенсації за невикористану відпустку, яка знаходиться на а.с. 42, позивачу дана компенсація вираховувалась із заробітної плати за листопад- грудень 2010 року та січень лютий 2011 року, що відповідає ч.2 п.2 Розділу 11Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, однак заробітна плата за січень 2011 року була врахована не у повній мірі.

Відповідно до вказаного пункту Постанови працівникові, який пропрацював на підприємстві менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористані відпустку. Таким чином, позивач повинен був отримати заробітну плату з листопада 2010р. по лютий 2011 року у розмірі 34 196,7грн., що за один день дорювнює 289,8грн., а за 11 календарних днів складає 3187,8 грн., замість зазначених 2935,35грн. Таким чином недооплачена різниця склала 252,5грн.

Однак, на думку суду, дана недооплачена сума ввійшла у інші виплати у розмірі 4032,99грн., так як недооплачена заробітна плата за січень 2011 року склала 8554,35 5845,89=2708,46грн, а позивачу було сплачено 4032,99грн. (а.с41).

Також суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що йому не у повній мірі були сплачені витрати, понесені у відрядженні, та проведена оплата за надлишкову роботу, так як відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок і доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Згідно ч.3 вказаної статті власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Однак, як вбачається з пояснень сторін, колективний договір у ТОВ „І-Тек Україна не укладався, а існування інших письмових угод між керівництвом та працівниками позивачем доведено не було.

Крім того, матеріали справи містять платіжну відомость, видану СВАТ „Агрокомбінат „Каліта від 06.10.2010 року за видачу обідів працівниками ТОВ „І-Тек Україна та їх проживання у гуртожитку під час знаходження у відрядженні з 01.10.2010р. по 31.10.2010 р., яка на думку суду, свідчить про те, що працівники ТОВ „І-Тек Україна забезпечувались під час знаходження у відрідженні проживанням та харчуванням.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача, як на доказ своїх вимог, на акт звірки (а.с.18), який крім позивача ніким не підписаний та не може вважатись належним доказом у справі, а також не підкріплений жодними документами, які підтверджували б витрати позивача на проживання у готелі та купівлю білетів.

За заверненням позивача ОСОБА_4 державною інспекцією праці в Одеській області 14.04.2011 року була проведена перевірка додержання ТОВ „І-Тек Україна законодавства про працю, в результаті якої встановлено, що табелі обліку використання робочого часу за жовтень-грудень 2010 року на підприємстві відсутні, що є порушенням чинного законодавства та перешкоджає точному вирахування робочого часу відпрацьованого позивачем.

Крім того, з вказаного акту перевірки вбачається, що трудова книжка була отримана позивачем, що підтверджується його підписом у книзі обліку руху трудових книжок працівників.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання позивача на те, що він не може працевлаштуватись на іншу роботу, так як вважає, що при зверненні до ТОВ „І-Тек Україна його мабутній роботодавець отримає негативний відгук про нього як майбутнього працівника, не можуть, на думку суду, бути підставою для стягнення моральної шкоди.

Зважаючи на викладене, дослідивши надані документи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі, так як незаконність звільнення позивача та виплати належних йому при звільненні грошових коштів не у повній мірі у судовому засіданні встановлені не були.

Керуючись ст.ст. 97, 106, 115,116, 235, 237-1КЗпП України, ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „І-Тек Україна про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний сужд м. Одеси.

Суддя : Куриленко О. М.