_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-1977/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2011 року,Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Васильків О.В.

при секретарі Дикун В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 борг за договором позики з урахуванням коефіцієнту інфляції та трьох відсотків річних в сумі 338397,66 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 06 березня 2007 року між нею і відповідачкою було укладено договір позики в сумі 30000 доларів США, що є еквівалентом 237600 грн., /по курсу Національного Банку України, 100 доларів США 792.5800 на 16.04.2010 р./. Відповідачка добровільно борг не повертає, в зв*язку з чим позивач змушена звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, але не заперечувала, що склала розписку про отримання грошей в присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, однак гроші віддала сторонній особі по справі для отримання земельної ділянки, які їй не повернули з приводу чого порушено кримінальну справу. Представник відповідачки ОСОБА_6 підтримав заперечення відповідачки у повному обсязі. Однак, до судового засідання 3 листопада 2011 року відповідач та її представник не з*явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Вислухавши представника позивача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8.В., ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 06 березня 2007 року отримала від позивачки ОСОБА_1 гроші в борг в сумі 30000 доларів США, що є еквівалентом 237600 грн. /за курсом НБУ 100 доларів США 792.5800 на 16.04.2010 р./, про що в присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 власноручно склала розписку, що відповідачкою не оспорювалось в судовому засіданні.

Пояснення відповідачки та її представника стосовно того, що розписка була складена не з метою отримання грошей в борг, а зовсім з іншою метою,

в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, так як суду не було надано будь-яких письмових доказів укладення 06.03.2007 року між позивачкою і відповідачкою іншої письмової угоди.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, підтвердили факт передачі грошей в борг відповідачці ОСОБА_2, позивачкою ОСОБА_1, 6.03.2007 року в їх присутності. Також підтвердили факт, що відповідачка обіцяла повернути борг через рік. Факт передачі грошей з іншою метою не підтвердили.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8.В., ОСОБА_9, підтвердили факт вимоги позивачки повернути борг, однак при передачі грошей не були присутні і володіють інформацією зі слів відповідачки. Окрім того, обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені документом, не можуть ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Судом досліджений протокол допиту свідка ОСОБА_2 та копія супровідного листа № 06/149-09 сл. від 10.11.2009 р., витребуваного з Одеської обласної прокуратури, яким було направлено виділені з кримінальної справи № 49 матеріали по факту шахрайських дій з боку ОСОБА_10 для проведення перевірки /а.с.39-43/. З протоколу слідує, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є стосунки щодо боргових зобов*язань, однак вони не спростовують доводів позивача та необхідності повернення відповідачкою коштів позивачу згідно розписки.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідачки суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення часу повернення боргу та 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Згідно ст.23 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодипід моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Таким чином, доводи позивачки з цього приводу суд вважає необґрунтованими та нічим не підтвердженими, тому вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Судові витрати відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 23, 526, 614, 625, 1046 1047, 1049 - 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 237600 грн. / двісті тридцять сім тисяч шістсот гривень/, з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення в сумі 85 662,87 грн. / вісімдесят пять тисяч шістсот шістдесят дві гривні 87 копійок/ та 3% річних від простроченої суми в сумі 15 134,79 грн. /пятнадцять тисяч сто тридцять чотири гривні 79 копійок/, а всього 338 397, 66 грн. /триста тридцять вісім тисяч триста девяносто сім гривень 66 копійок/.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 держмито в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засідання під час проголошення рішення.

Суддя : Васильків О. В.