РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2011 року Справа № 2-о-80/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, де заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду із даною заявою, в її обґрунтування посилаючись на те, що її бабуся ОСОБА_3 склала 09.12.1999 року заповіт, за яким заповідала належне їй майно квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1; даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом. ОСОБА_3 померла 27.11.2010 р.,та після смерті бабусі ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, утім, нотаріусом в усній формі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що в заповіті є розбіжності у написанні імені заповідача: замість імені Анісіяв заповіті зазначено Аніся, через що було рекомендовано звернутися до суду та що й стало приводом для звернення до суду із даним позовом.

У судове засідання заявник не зявилася, водночас надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд її задовольнити; заінтересована особа у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, через що суд розглядав справу за наявними у матеріалах справи доказами, дослідивши які для суду вбачаються підстави для ухвалення про задоволення заяви, виходячи з наступного.

На виконання п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, як було встановлено судом, за життя ОСОБА_3, яка померла 27 листопада 2010 року, склала 09.12.1999 року заповіт, за яким ОСОБА_3, яка доводиться бабусею заявнику у цій справі, заповідала ОСОБА_1 належне ОСОБА_3 майно - квартиру АДРЕСА_1; даний заповіт було нотаріально посвідчено, та після смерті ОСОБА_3 її онука (ОСОБА_1М.) звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, утім, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через неоднакове написання імені заповідача: замість імені Анісіяв заповіті зазначено Аніся, через що унеможливлено отримання ОСОБА_1 відповідного свідоцтва та реалізація, таким чином, нею прав, як спадкоємця.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла 27 листопада 2010 року, про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Книзі реєстрації смертей було зароблено відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видано згідно з розпорядженням від 30.07.1993 р. Ключник Анисии Филипповне (прізвище у свідоцтві зазначено російською мовою) дійсно належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

За ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 4 ЦПК України та встановлених судом за розгляду даної судової справи фактів, для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про встановлення саме факту складення ОСОБА_3, яка померла 27 листопада 2010 року, 09 грудня 1999 року заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та зареєстрований в реєстрі за №4-1558, на імя ОСОБА_1, та права заявника підлягають захисту в даний спосіб.

На виконання ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 15, 212, 214-215, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 7 ст. 235, ст. 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт складення ОСОБА_3, яка померла 27 листопада 2010 року, 09 грудня 1999 року заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та зареєстрований в реєстрі за №4-1558, на імя ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя