Справа № 2-о-161/11
(2-о/401/9818/11)
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2011 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, де заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлювального документа,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із даною заявою, в її обґрунтування посилаючись на те, що домоволодіння № 39 по вул. Бережной у м. Дніпропетровську належало: Ѕ частина - ОСОБА_3 ( його бабусі) на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року, посвідченого державною Дніпропетровською нотаріальною конторою, та інші Ѕ частина - ОСОБА_3( його бабуся), ОСОБА_4 ( його матір), ОСОБА_5 ( його тітка) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року, посвідченого Четвертою державною Дніпропетровською нотаріальною конторою (реєстр № 2.3442). Право власності зазначених осіб було зареєстроване у КГІ "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 274- 67. 8 жовтня 1994 року померла мати заявника ОСОБА_4; після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/6 частини домоволодіння № 39 по вул. Бережній у м. Дніпропетровську, та після її смерті спадкоємцями по закону були заявник у цій справі та його бабуся ОСОБА_3. У встановлений законом 6-ти місячний строк ні він, ні його бабуся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак у зв'язку з тим, що ОСОБА_3Я була прописана у будинку, вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, прийняла його.

7 жовтня 2002 року померла його тітка (ОСОБА_5), та після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/6 частини домоволодіння № 39 по вул. Бережній у м. Дніпропетровську; після її смерті спадкоємцями по закону були її син - ОСОБА_2 і бабуся заявника ОСОБА_3.

Ані бабуся, ні ОСОБА_2 у встановлений 6-ти місячний строк із заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак у зв'язку з тим, що бабуся була зареєстрована у будинку, вона вступила в управління і володіння спадковим майном, фактично прийняла його.

16 серпня 2006 року померла бабуся заявника - ОСОБА_3; за життя 15 листопада 1995 року вона у Четвертій державній Дніпропетровській нотаріальній конторі склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно заповіла заявнику. У встановлений 6-ти місячний строк після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до Четвертої державної Дніпропетровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та отримав запит до КП " Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" для отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Утім, у видачі Витягу КП ДМБТІ було відмовлено у зв'язку з тим, що прізвища і по батькові матері, бабусі і тітки, зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом та у свідоцтві про право власності на частку в спільному майні подружжя, не співпадають з прізвищами і по батькові у свідоцтвах про їх смерть. Так: у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року прізвище бабусі зазначене " ЩЕРБІНА", а в свідоцтві про смерть " ЩЕРБИНА"; у свідоцтві про право власності на частину в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року прізвище бабусі зазначене "ЩЕРБІНА", а в свідоцтві про її смерть " ЩЕРБИНА"; у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року прізвище матері зазначено " ЩЕРБІНА, по батькові "АНДРІЙОВНА", а у свідоцтві про її смерть " ЩЕРБИНА Любов АНДРІЇВНА", у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року по батькові ОСОБА_2 зазначено " АНДРІЙОВНА", а у свідоцтві про її смерть " АНДРІЇВНА".

Заявник вважає, що розбіжності у написанні мали місце із-за того, що прізвища і по батькові матері, бабусі і тітки нотаріусом невірно були переведені на українську мову. У виправленні помилок , допущених при написанні прізвищ і по батькові бабусі, матері і тітки у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року і в свідоцтві про право власності на частку в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року нотаріальною конторою було відмовлено і запропоновано звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Той факт, що свідоцтво про право на спадщину і свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя належали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтверджується тим, що усі вони отримали частки у будинку після свого чоловіка, батька, були зареєстровані у будинку і у різні часи проживали у ньому, що підтверджується записами у домовій книзі; технічний паспорт на будинок оформлений на їх ім'я.

У судове засідання 01.12.2011 р. особи, які беруть участь у справі, не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності; заявник просив суд повністю задовольнити подану заяву.

Врахувавши заяви осіб, які беруть участь у справі, а також дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви повністю, виходячи з наступного.

Ѕ частина домоволодіння № 39 по вул. Бережной у м. Дніпропетровську належала ОСОБА_3 (бабуся заявника) на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року, посвідченого державною Дніпропетровською нотаріальною конторою. Інша Ѕ частина належала ОСОБА_3 (бабуся заявника), ОСОБА_4 (його матір), ОСОБА_5 (його тітка) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року, посвідченого Четвертою державною Дніпропетровською нотаріальною конторою (реєстр № 2.3442).

Право власності даних осіб було зареєстроване у КГІ "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 274- 67.

8 жовтня 1994 року померла мати заявника ОСОБА_4; після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/6 частини домоволодіння № 39 по вул. Бережній у м. Дніпропетровську, та після її смерті спадкоємцями по закону були заявник у цій справі та його бабуся ОСОБА_3. У встановлений законом 6-ти місячний строк ні він, ні його бабуся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак у зв'язку з тим, що ОСОБА_3Я була прописана у будинку, вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, прийняла його.

7 жовтня 2002 року померла тітка заявника (ОСОБА_5), та після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/6 частини домоволодіння № 39 по вул. Бережній у м. Дніпропетровську; після її смерті спадкоємцями по закону були її син - ОСОБА_2 і бабуся заявника ОСОБА_3.

Ані бабуся, ні ОСОБА_2 у встановлений 6-ти місячний строк із заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак у зв'язку з тим, що бабуся була зареєстрована у будинку, вона вступила в управління і володіння спадковим майном, фактично прийняла його.

16 серпня 2006 року померла бабуся заявника - ОСОБА_3; за життя 15 листопада 1995 року вона у Четвертій державній Дніпропетровській нотаріальній конторі склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно заповіла заявнику. У встановлений 6-ти місячний строк після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до Четвертої державної Дніпропетровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та отримав запит до КП " Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" для отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Утім, у видачі Витягу КП ДМБТІ було відмовлено у зв'язку з тим, що прізвища і по батькові матері, бабусі і тітки, зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом та у свідоцтві про право власності на частку в спільному майні подружжя, не співпадають з прізвищами і по батькові у свідоцтвах про їх смерть.

Та як виявилося у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року прізвище бабусі зазначене наступним чином "ЩЕРБІНА", а в свідоцтві про смерть " ЩЕРБИНА"; у свідоцтві про право власності на частину в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року прізвище бабусі зазначене "ЩЕРБІНА", а в свідоцтві про її смерть "ЩЕРБИНА"; у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року прізвище матері зазначено "ЩЕРБІНА, по батькові "АНДРІЙОВНА", а у свідоцтві про її смерть " ЩЕРБИНА Любов АНДРІЇВНА", у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року по батькові ОСОБА_2 зазначено " АНДРІЙОВНА", а у свідоцтві про її смерть " АНДРІЇВНА".

У виправленні неоднакового написання прізвищ та по батькові алтайку І.В. було відмовлено у нотаріальній конторі.

Той факт, що свідоцтво про право на спадщину і свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя належали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтверджується тим, що усі вони оформили спадщину та отримали частки у будинку після свого чоловіка, батька, а також тим, що їх місце проживання було зареєстровано у зазначеному вище будинку, та вони у різні часи проживали у ньому, що підтверджується записами у домовій книзі; разом тим, технічний паспорт на будинок оформлений на їх ім'я.

За таких обставин суд погоджується та вважає слушними доводи заявника щодо що розбіжності у написанні мали місце із-за того, що прізвища і по батькові матері, бабусі і тітки нотаріусом невірно були переведені на українську мову, та вважає також, що неоднакове написання мало місце через неуважність відповідального працівника нотаріальної контори при вчиненні нотаріальної дії.

Отже, для суду на виконання п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, та оскільки інших шляхом внесення виправлень унеможливлено, тоді як наявність неоднакового зазначення прізвищ та по батькові є перепоною в оформленні спадкових прав, вбачаються підстави для задоволення заяви та ухвалення рішення про задоволення заяви та встановлення факту належності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року, посвідченого четвертою державною Дніпропетровською нотаріальною конторою (реєстр 2.3442), та встановлення факту належності ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року, посвідченого четвертою державною Дніпропетровською нотаріальною конторою (реєстр 2.3440).

Керуючись ст.ст. 15, 212, 214-215, ч. 2 ст. 234, ч. 4 та ч. 7 ст. 235, п. 6 ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1971 року, посвідченого четвертою державною Дніпропетровською нотаріальною конторою (реєстр 2.3442).

Встановити факт належності ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 22 жовтня 1971 року, посвідченого четвертою державною Дніпропетровською нотаріальною конторою (реєстр 2.3440).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня отримання рішення апеляційної скарги .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя