_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2022/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2011 року, Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Васильків О.В.

при секретарі Дикун В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, матеріальної та моральної шкоди; та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та уточнивши вимоги просить стягнути з відповідачки борг за договором позики у розмірі 61 000 грн., заборгованість по простроченим відсоткам у розмірі 109 800,00 грн., збитки в сумі 50 500 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн., та судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 28 листопада 2007 року між ним і відповідачкою було укладено договір позики в сумі 61 000 гривень строком на три місяці, а відповідачка зобов*язалася повернути борг строком до 01 березня 2008 року, добровільно позивач борг не повертає, в зв*язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Крім того, позивач вважає, що йому завдано збитків, оскільки через неповернення відповідачкою йому боргу він не зміг оформити договір купівлі-продажу квартири, при цьому переданий ним аванс в сумі 50500 гривень для подальшого оформлення договору купівлі-продажу був ним втрачений. Вважає, що йому завдано матеріальної шкоди, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідачки позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, та звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1, в яких просить договір позики від 28.11.2007 визнати незаконним та недійсним. При цьому представник відповідача посилався на те, що коштів ОСОБА_2 у борг не отримувала, зазначений договір підписала вимушено, під впливом погроз позивача та його, раніше судимого, брата.

Представник ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, допитану в якості свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, 28 листопада 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого відповідачка отримала строком на 3 місяці на власні потреби 61000 грн. та зобов*язалася повернути отримані кошти в строк до 1 березня 2008 року та сплачувати 5% щомісячно /а.с.7/. Крім того, 28 листопада 2007 року ОСОБА_2 власноручно складено розписку, з якої вбачається, що розписку нею складено власноручно без примусу, гроші ОСОБА_2 отримала у повному обсязі в сумі 61000 грн. в момент підписання договору позики на власні потреби та зобов*язалася повернути не пізніше 1 березня 2008 року та у разі недотримання договору сплатити 5% щомісячно від отриманої нею суми /а.с. 9/.

Допитана в судовому засіданні 08.02.2011 року відповідач ОСОБА_2 в якості свідка, показала, що договір та розписка були складені нею під примусом та погрозами ОСОБА_1 та його брата, які викрали в неї з офісу, де вона працювала директором агенції нерухомості, печатку, документи, а також комп*ютерний системний блок з базою всіх необхідних даних, і тільки після підписання договору позики печатка та документи були повернуті.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що їй відомо, що якісь люди вимагали у ОСОБА_2 гроші, хто саме вимагав і чому, та за яких обставин пояснити не змогла, крім того не змогла вказати рік, в якому були події про які вона давала покази.

Суд критично відноситься до показів допитаних в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскільки вони не спростовують доводів ОСОБА_1 про необхідність повернення боргу ОСОБА_2 відповідно до договору позики.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 надали суду звукозапис на підтвердження їх заперечень на первісний позов та на підтвердження вимог зустрічного позову. Прослуханий запис не може бути прийнятий судом до уваги як доказ, так як вказаний запис здійснювався на невідомий носій, невідомо від якої дати та з невстановленою особою.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з часу підписання договору позики, а саме з 28.11.2007 року до 5.02.2010 року до суду з позовною заявою про визнання вказаного договору недійсним не зверталась, тобто суд вважає, що звернення з зустрічними вимогами є спробою ОСОБА_2 ухилитися від повернення боргу.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Так, для визнання угоди недійсною на підставах ст. 231 ЦК України необхідно, щоб угода здійснювалась проти власної волі особи, яка її укладала, під загрозою, а загроза при цьому повинна бути реальною, виконуваною, протиправною та значною, а також якщо вона здійснювалась за допомогою насилля, яке виражалося в побитті, знущанні, порчі майна, загрозі вчинення таких дій у майбутньому.

Доводи ОСОБА_2 та її представника відносно обставин зустрічного позову про незаконність та недійсність договору позики, про те, що ОСОБА_2 уклала зазначену угоду під впливом погроз та примушування в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, так як суду не надано будь-яких доказів з цього приводу. Окрім того, обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені документом, не можуть ґрунтуватися тільки на свідченнях свідків.

Як випливає з норм ст. 1051 ЦК України надання ОСОБА_2 розписки без отримання нею грошей може бути доведено письмовими доказами, а позивач та її представник їх не надали.

Надана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відповідь Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 19 листопада 2007 року стосовно розгляду заяви ОСОБА_2 також не може бути прийнята судом як доказ, так як суду не надано копії зазначеної заяви ОСОБА_2 на яку отримано цю відповідь /а.с.110/. У відповіді Приморського РВ ОМУ УМВС України йде мова про печатку ПП Альтомир-АС та документи, будь-якої мови про погрози чи примус зі сторони ОСОБА_1 чи його брата відносно ОСОБА_2 не ведеться, кримінальна справа з цього приводу не порушувалась, тому заявлені зустрічні вимоги ОСОБА_2 суд вважає безпідставними та нічим не підтвердженими.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив той факт, що ОСОБА_2 позичила у його сина ОСОБА_1, з яким він особисто її познайомив, гроші, і сама повідомила свідку, що обов*язково поверне борг, оскільки вона вирішує питання про отримання кредиту для повернення боргу.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 стосовно стягнення з відповідачки ОСОБА_2 суми боргу та відсотків, встановлених договором, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Що ж стосується вимог ОСОБА_1М про стягнення з відповідачки збитків, то суд вважає ці вимоги недоведеними та необґрунтованими. Відповідно до ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов*язання, доказується кредитором, тому доводи про наявність збитків в зв*язку з не оформленням договору купівлі-продажу з ОСОБА_6 суд вважає недоведеними.

Згідно ст.23 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодипід моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Таким чином, доводи позивача з цього приводу суд вважає необґрунтованими та нічим не підтвердженими, тому вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити, так як вони безпідставні, необґрунтовані та недоведені.

Судові витрати відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 23, 526, 530, 536, 611, 612, 1046, 1048-1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 61 000 грн., заборгованість по простроченим відсоткам в сумі 109 800 грн., а всього 170 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 1820 грн., з яких держмито - 1700 грн., витрати на ІТЗ - 120 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засідання під час проголошення рішення.

Суддя : Васильків О. В.