Справа № 2-6666/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ РОДОВІД БАНКпро стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ РОДОВІД БАНК, який у ході судового розгляду уточнила та просила стягнути на її користь грошові кошти за депозитним договором у розмірі 6 214,22 гривень, що складається з моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, прямих збитків у розмірі 49,25 гривень, інфляційного збільшення суми боргу 136,21 гривень, 3 відсотків річних у розмірі 28,76 гривень; витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 гривень, судовий збір у розмірі 51 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень.

При цьому позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем 22.12.2009 року було укладено договір №ДРГ.076.ДВ+12 - 1774/12- 2009, згідно пункту 1.1. якого вона передала банку грошові кошти в сумі 5000,00 гривень, кошти були переведені з ТОВ УКРПРОМБАНК, строком до 24.12.2010 року з умовою виплати банком відсотків по внескам щомісяця.

13.12.2010 року нею була подана заява про бажання одержати внесок 24.12.2010 року, у зв'язку з закінченням дії терміну. 14.12.2010 року нею була подана друга заява про бажання одержати внесок з відсотками 24.12.2010 року, у зв'язку з закінченням дії терміну, проте, банк відмовив у видачі внеску. Станом на 04.03.2011р. відповідач суму внеску не повернув, у зв'язку з чим позивачка вважає, що у неї виникло право на відшкодування завданих збитків й інших витрат, пов'язаних з намаганнями поновити право володіння та розпорядження грошовими коштами у розмірі 49,25 гривень, яку вона також просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми боргу 136,21 гривень, 3 відсотків річних 28,76 гривень, у звязку з простроченням відповідачем зобовязань по депозитному договору. Крім того, просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, оскільки неправомірними діями відповідача по неповерненню внеску був порушений звичайний розпорядок її життя та членів її родини, оскільки вони були змушені витрачати зусилля та час на складання листів, постійно відвідувати банк. Також, вона понесла витрати на правову допомогу, розмір якої оцінює 3 000 гривень та просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в позові в повному обсязі оскільки вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, тому що зобовязання перед позивачкою були виконані в повному обсязі та ОСОБА_1 були виплачені 5000,00грн. 04.03.2011р. у день звернення позивачки до банку. Представник відповідача також не погодився з вимогами відповідачки щодо сплати на її користь інфляційного збільшення в сумі 136,21 гривень, 3 відсотків річних 28,76 гривень, у звязку з простроченням відповідачем зобовязань по депозитному договору, моральної шкоди у розмірі 3000 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень, оскільки обставини, на які посилається відповідачка не відповідають дійсним обставинам.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 22.12.2009 року було укладено договір №ДРГ.076.ДВ+12 - 1774/12- 2009, згідно пункту 1.1. якого позивачка внесла до банку грошові кошти в сумі 5000,00 гривень строком до 24.12.2010 року з умовою виплати банком відсотків по внескам щомісяця у розмірі 24% від суми внеску.

13.12.2010 року позивачем була подана заява про бажання одержати внесок 24.12.2010 року, у зв'язку з закінченням дії терміну договору.

24.12.2010 року також позивачем була подана заява про бажання одержати внесок 24.12.2010 року, у зв'язку з закінченням дії терміну договору.

Згідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.2 цієї ж статті, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Стаття 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч.2 цієї ж статті, договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ст. 530 ЦК України.

П.п. 2, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що разі у порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановленій договором або законом.

До того ж, відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу -136,21 гривень, 3 відсотки річних -28,76 гривень необґрунтованими, оскільки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як договором № ДГР.076.ДВ+12-1774/12-2009 від 22.12.2009р. укладеним між сторонами зазначені санкції (інфляційні збільшення суми боргу, 3 відсотки річних) не передбачені.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано, в чому полягла завдана моральна шкода, що також не підтверджується матеріалами справи, причинний зв'язок між її завданням позивачу та неправомірними діями відповідача, суд приходить - до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 гривень також слід відмовити.

Не підтверджується матеріалами справи причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача та витратами позивача у сумі 105,75 гривень, які вона зазначила як прямі збитки, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення зазначених сум з відповідача задоволенню не підлягають.

Крім того, основним документом, який є підставою для проведення розрахунків, є договір про надання правової допомоги від 06.12.2010р., укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2

Згідно п.п. 1.1 адвокат надає клієнту правову допомогу щодо захисту його прав та законних інтересів у звязку з неналежним виконанням АТ РОДОВІД БАНКсвоїх зобовязань за договором банківського вкладу № ДРГ.076.ДВ+12-1774/12-2009 (Довіра+) від 22.12.2009р.

Згідно п. 3.1. договору розмір гонорару адвоката за цим договором обчислюється як фіксована сума та складає 3000,00 грн. Мається на увазі фіксована сума за надані послуги.

Однак договором не обумовлено порядок розрахунку між сторонами та не обумовлено обсяг наданих ОСОБА_1 послуг. Доказом про обсяг та виконання робіт позивач надав додаток до договору від 06.12.2010р., який суперечить умовам договору, а саме, п. 3.1, тому що поняття фіксованої суми не включає в себе обсяг виконаних робіт. А сам перелік послуг, вказаних в додатку до договору не відповідає фактичним послугам, що були надані позивачці.

Так, п. 1 Договору - надання консультацій з цивільного законодавства, що регулює діяльність у сфері надання фінансових послуг, та інших нормативно-правових актів має загальний характер і не може стосуватися до надання послуг позивачці.

П. 2. юридичне супроводження (участь у судових засіданнях) та правова допомога у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 також не має жодного відношення до спірного питання, так як адвокат жодного разу не був присутній у судовому засіданні та стосується іншої особи ОСОБА_1

Оскільки в договорі про надання правової допомоги від 06.12.2010р. не зазначений порядок розрахунків та не вказані які саме розрахунки проводяться і яким чином проводиться виконання наданих послуг АТ РОДОВІД БАНКсуд вважає, що додаток до договору та акт виконаних робіт від 13.05.2011р. підписаний між сторонами не відповідає дійсним обставинам.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя 24.10.2011