АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 48 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Братіщевої Л.А., Турік В.П.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. До досягненням сином повноліття, вона на його утримання одержувала від відповідача аліменти. У теперішній час син навчається на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» та отримує стипендію у розмірі 200 грн. Оскільки самостійно утримувати сина вона не має можливості, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу, на час навчання сина до 30 червня 2012 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 31 березня 2011 року до досягнення 23-річного віку, за умови продовження навчання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо його можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, не врахував, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували розмір витрат на навчання сина. Також судом не враховано, що сукупний середньомісячний дохід позивача та сина складає по 1064,72 грн. на кожного і ця сума є більшою від мінімального прожиткового мінімуму встановленого державою. Крім того, судом залишено поза увагою, докази щодо витрат повязаних з оплатою найманого житла та те, що з нього стягнуто аліменти на утримання дружини та доньки у розмірі 50 % з усіх видів заробітку, як і знаходження на його утриманні хворої матері ОСОБА_6

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на денному відділенні Криворізького центру професійної освіти металургії та машинобудування, отримуючи стипендію у розмірі 200,00 грн. на місяць.

Термін навчання з 01 вересня 2009 року по 30 червня 2012 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що повнолітній син відповідача у звязку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, а його батько має можливість надавати таку допомогу, однак ухиляється від виконання обовязку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно довідки ОСОБА_4 навчається на денному відділенні державного навчального закладу, знаходиться на неповному державному забезпеченні, розмір стипендії 200,00 грн. Середній заробіток ОСОБА_3 становить 1929,44 грн. на місяць, а відповідача 4106,08 грн.

Враховуючи 200,00 грн. стипендії сина відповідача, на матір і сина припадає по 1064,72 грн. на місяць, а на відповідача і кожного члена його сімї (дружину, дочку) по 1388,89 грн. на місяць.

Суд з урахуванням вищевказаного та необхідності позивача в придбанні для сина канцелярського приладдя, посібників, одягу тощо, обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, а батько може надавати таку допомогу сину.

При визначенні розміру аліментів, суд вірно керувався ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення і з урахуванням матеріального становища відповідача, наявності на його утриманні неповнолітньої доньки, дружини, обґрунтовано визначив розмір матеріальної допомоги, яку повинен надавати відповідач позивачу на утримання сина, що навчається у вигляді аліментів у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу), в той час як позивач просила стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

Доводи відповідача про те, що судом необґрунтовано не взято до уваги хвороба доньки, необхідність у звязку з цим винаймати інше житло в більш екологічно чистому районі міста за договором оренди, перебування на його утриманні хворої матері не заслуговують на увагу, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про те, що за судовими рішеннями з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки та дружини в розмірі 50 % з усіх видів його заробітку, тому з урахуванням стягнутого розміру аліментів на сина в нього не залишається коштів для існування, оскільки ним не надано доказів на підтвердження прийняття таких рішень, як і доказів щодо виконання цих рішень.

Ухваливши рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу) суд першої інстанції помилково в резолютивній частині вказав «але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму».

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, виключивши з його резолютивної частини речення «але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму», в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2011 року змінити, виключивши із резолютивної частини рішення речення «але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: