АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ліщинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року позивачка звернулася до суду та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики, укладений 18 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який оформлений розпискою від 18 квітня 2005 року на суму 50 000 доларів США; стягнути з ОСОБА_2 на її користь та на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі гривневого еквіваленту 50 000 доларів США станом на день ухвалення судом рішення, що на день подання позовної заяви становить 398 675 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що 18 квітня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 кошти у сумі 50 000 доларів США зі строком їх повернення до 01 травня 2006 року. Договір позики було оформлено відповідною розпискою ОСОБА_2 Однак, зазначений договір позики було укладено з порушенням встановлених законодавством вимог для укладення договору позики, у зв'язку з чим договір підлягає визнанню недійсним.

Так, позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, від якого подружжя має спільного сина ОСОБА_5 У грудні 2010 року вона звернулась до чоловіка - ОСОБА_4 з пропозицією про придбання подарунка (автомобіля) їх сину ОСОБА_6 за рахунок спільних коштів, які ними було накопичено за час перебування у шлюбі. Однак, чоловік повідомив, що заощадження у квітні 2005 року ним було використано для надання позики ОСОБА_2, який наразі кошти не повернув. За таких обставин, ОСОБА_7 звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою про вжиття заходів реагування та притягнення винних осіб до відповідальності, оскільки коштами, які є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 заволодів незаконним чином, без будь-якого відома та згоди на це ОСОБА_7

Однак, у лютому 2011р. було отримано постанову про відмову у порушенні кримінальної справи з вказівкою на те, що мають місце цивільно-правові відносини, які до компетенції міліції не відносяться. Позивачка вважає, що ОСОБА_4 протиправно розпорядився майном, що перебуває у спільній сумісній власності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_7 . задоволено. Визнано недійсним договір позики, укладений 18 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який оформлений розпискою на суму еквівалентну 50 000 доларів США. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_4 суму в розмірі 398 675 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково , а рішення суду першої інстанції частково скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 знаходяться в зареєстрованому шлюбі , мають спільного сина ( ар. сп. 13 ), проживають однією сімєю ( ар. сп. 14).

18 квітня 2006 року ОСОБА_4 передав відповідачу ОСОБА_2 50000 доларів США на строк до 1 травня 2006 року , що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою ( ар. сп. 30) і заявою ОСОБА_2 на адресу суду про застосування строків позовної давності ( ар. сп. 19).

Передана в борг сума являється майном подружжя , що не заперечувалось позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 та підтверджується матеріалами матеріалу Жовтневого РВ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області № 896 від 7 лютого 2011 року , яким відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками ч.1 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_7 Так, вході розгляду заяви ОСОБА_7 вона та ОСОБА_4 пояснювали , що передані ОСОБА_2 гроші були їх спільним майном , які подружжя накопичували спільно і до 2005 року зберігали у себе вдома.

Згідно до положень ст.60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя у розумінні ст.. 61 СК України.

У відповідності до положень ч.1 ст. 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , за взаємною згодою.

У відповідності до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається , що він діє за згодою другого з подружжя. Однак, дружина , чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого , що укладений другим з подружжя без її , його згоди , якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів , які потребують нотаріального посвідчення і ( або ) державної реєстрації , а також договорів стосовного цінного майна , згода другого з подружжя має бути подана письмово.

З матеріалів справи вбачається , що згоди позивачки , а ні усної , а ні письмової на укладення спірного право чину , а саме на укладення договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 18 квітня 2005 року на суму 50000 доларів США від позивачки не було отримано.

У відповідності до розяснень , що містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними „ від 6 листопада 2009 року за відсутності згоди співвласника спільної сумісної власності на вчинення право чину щодо розпорядження спільним майном , інший співвласник відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України може предявити позов про визнання такого право чину недійсним.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції обґрунтовано розглянув позовні вимоги ОСОБА_7 та ухвалив рішення про визнання недійсним договору позики , укладеного 18 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який було оформлено розпискою на суму еквівалентну 50000 доларів США.

Вирішуючи питання щодо правових наслідків недійсності право чину у відповідності з положеннями ст.. 216 ЦК України , колегія суддів вважає , що судом першої інстанції обґрунтовано була застосована реституція , як спосіб захисту цивільного права , оскільки у відповідності до розяснень , що містяться в п. 10 тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року, вимога про повернення майна , переданого на виконання недійсного право чину може бути предявлена тільки стороні недійсного право чину. Таким чином позовні вимоги ОСОБА_7 заявлені про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Однак , колегія суддів вважає , що суму , яка підлягає поверненню за визнаним недійсним договором позики , слід стягнути лише на користь позивачки по справі , оскільки правове положення чоловіка позивачки ОСОБА_4 визначено останньою як відповідача по справі , та не дозволяє на його користь проводити стягнення .

Так, у відповідності до положень ст.. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно , на власний розсуд , а у відповідності до положень ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше , як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього кодексу , в межах заявлених ними вимог.

Виходячи з наведеного , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення суми на користь ОСОБА_4 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 визнати обґрунтованими колегія суддів не може , оскільки вони не знайшли свого підтвердження в суді та містять протиріччя . Так , за пропуском строку позовної давності в задоволенні позовних вимог суд може відмовити у разі доведеності позовних вимог , а відповідач ОСОБА_2 стверджує в своїх запереченнях, що розписка від 18 квітня 2005 року була складена не в звязку з передачею йому ОСОБА_4 суми грошей , а в рахунок майбутньої фінансової допомоги.

Однак , і твердження апелянта про безгрошовність спірного право чину не можуть бути прийняті до уваги , оскільки ним не надано суду доказів , які б спростували факт вчинення спірного право чину , а також відсутність необхідності виконання забовязань , що виникли з нього, хоча відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна із сторін по справі забовязана надавати докази в підтвердження своїх вимог та заперечень на позовні вимоги.

Решта доводів апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду, були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Керуючись ст..ст. 303,307, п.3,4 ч.1 ст. 309 , 313,314,316,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2011 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми переданої по розписці від 18 квітня 2005 року і в цій частині позову - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 398675 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення , однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Судді