Справа № 2-665/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2011 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючої судді Обревко Л.О.

при секретарі - Щербакової К.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вище вказаним позовом в жовтні 2010 року, просила поновити строк позовної давності для звернення в суд та визнати договір дарування, укладений між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 недійсним, поновити її право власності на вбудоване приміщення магазину промислових товарів № 23 по вул. Першотравневій в м.Кременчуці Полтавської області, відповідно до ст. 149,151,152 ЦПК України, наложити арешт на вбудоване приміщення магазину промислових товарів № 23 по вул. Першотравневій в м.Кременчуці Полтавської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував, що позов безпідставний та необґрунтований. Просив суд стягнути з позивача на його користь 8000 грн за юридичні послуги на виконання договору від 10.11.2010 року.

Відповідач ОСОБА_5Ю, в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що 26.12.2007 року позивачка уклала саме договір дарування.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засідання достовірно встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_4 являться сином позивача, а відповідач ОСОБА_5 являється донькою позивача.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_5 був укладений договір дарування вбудованого приміщення магазину промислових товарів № 23 по вул. Першотравневій в м.Кременчуці Полтавської області, власником якого являється позивач на підставі договору купівлі-продажу посвідчений ОСОБА_8, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу від 05.07.2002 року за реєстровим № 10622.

Вище вказаний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 6689.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_3 фізично та психічно здорова, стороннього догляду не потребує, згідно з листа заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_9 позивачка журавель ОСОБА_10 являється суб»єктом підприємницької діяльності фізичною особою та отримує постійний дохід та самостійно ним розпоряджається.

Ніякої домовленості про укладення договору довічного утримання між сторонами не було. Позивач ОСОБА_3 бажала укласти саме договір дарування, який 30.01.2008 року зареєстрували в КП «Кременчуцьке МБТІ» згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, в якому власниками чітко вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 згідно з договором дарування від 26.12.2007 року. Після цього сторони продовжували проживати однією сім»єю, нові власники не вигоняли позивачку з магазину, працювали разом. Ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5Ю, не бачили необхідності будь-яких змін в організації праці сім»ї, де працювали всі троє, але офіційно за документами, позивач ОСОБА_3 була керівником родинного бізнесу. Все це свідчить про те, що відповідачі не мали наміру позбавляти матір бізнесу.

Згідно ст. 60 ЦПК України позивач зобов»язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 2 ст 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 258 та ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік, а оскільки позивачем не доведена поважність пропуску строку позовної давності, суд не вбачає підстав для його поновлення.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 88 стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому суд вважає за доцільне стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000грн за юридичні послуги на виконання договору від 10.11.2010 року, виходячи з граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10,57-60,79,84,88,208,212-215,218 ЦПК України, ст. 258,728 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000 гривень за юридичні послуги на виконання договору від 10.11.2010 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: