КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-565/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.04.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Непши О.І.,

при секретарі - Піроженко А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

17 вересня 2010 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить поновити їй строк на звернення до суду, зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку, стягнути 3 045, 60 грн. середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та відшкодувати 1 522 грн. моральної шкоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона з 01 травня 2009 року на підставі трудового договору працювала у відповідача торговим представником. При прийомі на роботу вона передала роботодавцю свою трудову книжку. 15 грудня 2009 року трудовий договір був припинений з підстав, передбачених ч.І ст.38 КЗпП України, але в порушення вимог ст.47 КЗпП України ні в день звільнення, ні в подальшому трудова книжка позивачці не була повернута. Зазначає, що у відповідності із ч.4 ст.235 КЗпП України роботодавець у разі затримки видачі трудової книжки зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки. Крім того, через затримку у видачі трудової книжки позивачка не могла влаштуватися на роботу, що змушувало її докладати значних зусиль до організації свого життя. У зв`язку з цим їй була спричинена моральна шкода.

17 березня 2011 року позивач надала заяву, в якій відмовилася від позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати трудову книжку у зв`язку з її отриманням 20 січня 2011 року; в іншій частині позовні вимоги збільшила та просила стягнути 4 444 грн. середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та відшкодувати 1 522 грн. моральної шкоди; крім того, уточнила, що трудовий договір між нею та відповідачем був розірваний 02 січня 2010 року (а.с.20-22).

Ухвалою суду від 27 квітня 2011 року провадження у справі в частині зобов`язання відповідача видати трудову книжку закрите у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, обставини, викладені у позові підтвердила. Додатково пояснила, що зверталася до офісу ПП ОСОБА_4 в м.Миколаєві в усній формі із заявами про повернення трудової книжки, але їй повідомили, що її трудова книжка зберігається в м.Симферополі. Із письмовими заявами на ім`я відповідача про повернення їй трудової книжки не зверталася. Причину пропуску тримісячного строку на звернення до суду пояснила тим, що неодноразово зверталася до офісу підприємця в м.Миколаєві, намагаючись вирішити спір у позасудовому порядку, проте не змогла вказати, до яких саме службових осіб роботодавця і коли саме вона зверталася.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у позові відмовити. Надав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що позивачкою пропущений тримісячний строк позовної давності на звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України, а заява іншої сторони про пропуск позовної давності є підставою для відмови у позові; крім того, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка позивачки, яка була працевлаштована у фізичної особи підприємця, мала зберігатися саме в неї, а не у роботодавця, в той же час позивачка не надала доказів, що трудова книжка зберігалася саме у відповідача (а.с.28).

З копії трудового договору слідує, що він укладений між позивачкою ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 11 червня 2009 року в м.Симферополі та 15 червня 2009 року зареєстрований у Симферопольському міському центрі зайнятості. Договір розірваний 02 січня 2010 року на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням позивачки), а зняття договору з реєстрації відбулося 17 вересня 2010 року, тобто в день пред`явлення позову (а.с.23).

Ті ж самі відомості зазначені і в трудовій книжці позивачки (а.с.25).

З копії розписки від 20 січня 2011 року вбачається, що позивачка отримала трудову книжку та копію трудового договору (а.с.24). В той же час в розписці не міститься жодних відомостей про те, у якої саме особи та де саме позивачка отримала вказані документи.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.І ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний, серед іншого, в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

В той же час суд не може не звернути уваги на п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених Наказом міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення N 58 від 29 липня 1993 року і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N ПО, згідно з яким трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

За правилами ч.З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка не представила переконливих доказів того, що її трудова книжка протягом її роботи у відповідача та після її звільнення зберігалася саме в останнього і що вона передавала її відповідачу (чи його працівникам) на зберігання, хоча б і всупереч приписам вищезгаданої Інструкції.

В той же час вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про зобов`язання видати трудову книжку. Навіть у зв`язку із закриттям провадження у справі в цій частині суд не може визнати обґрунтованою цю вимогу позивачки, а відтак вважає безпідставними і похідні вимоги.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача і про пропуск позивачкою тримісячного строку позовної давності для звернення до суду, визначеному ч.І ст.233 КЗпП України, проте вважає необхідним відмовити у позові саме через безпідставність позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зауважує таке. Позивач ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України звільнена від оплати судового збору за позовами, що випливають з трудових правовідносин, тому при відмові у позові такі витрати залишаються на рахунок держави. Разом з тим, відповідно до п.2 ч.З ст.81, ст.88 ЦПК України після розгляду справи, предметом якої є стягнення заробітної плати, компенсацій працівникам, вихідної допомоги, відшкодування за затримку їх виплати, з позивача у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258, в доход держави належить стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сума яких складає 120 грн.

Керуючись ст.ст.208, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в доход держави 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може буз и оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29 квітня 2011 року.

Суддя: О.І.Непша