Великомихайлівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ справа №2-60/2011р

19 липня 2011 року Великомихайлівський районний суд Одеської області

в складі:

судді - Пономаренко В.Д,

при секретарі - Павловській І.І.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу 11/50 частин магазину недійсним, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, визнання права власності на 1/2частину магазину, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/2 частину від 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області і який оформлений на праві власності за ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, про визнання за нею права власності на 1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області і який оформлений на праві власності за ОСОБА_3, згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.04.2009 року, на підставі заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на1/2 частину 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області, а також на1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області.

В судовому засіданні Позивач надала суду заяву від 31.08.2009 року про уточнення та доповнення позовних вимог, в якій, серед раніше заявлених вимог, просила визнати договір купівлі-продажу 11/50 частин магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним.

Оскільки по даній справі всі судді Роздільнянського районного суду Одеської області заявили самовідвід, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.04.2010 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області, цивільну справу № 2-118/2010 було передано на розгляд ОСОБА_5 районному суду Одеської області.

Так, в судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що з ОСОБА_3 в період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти придбали 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна Одеської області, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, який було оформлено на імя Відповідача. Крім того в період шлюбу рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області за № 56 від 14.10.2005 року за Відповідачем було визнано право власності на магазин «Салон Меблів», загальною площею 121,3 кв.м, який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області. 26.10.2005 року на імя Відповідача було видане Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів», яке 07.11.2005 року було зареєстровано в БТІ. Також Позивач суду пояснила, що через деякий час Відповідач прибудував до торгового павільйону, який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а» у м. Роздільна Одеської області прибудову і після закінчення будівництва, рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області від 14.07.2008 року за Відповідачем було визнано право власності на весь магазин «Салон Меблів», загальною площею 153,2 кв.м., який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а» у м. Роздільна Одеської області. На підставі даного рішення ОСОБА_3 13.08.2008 року було видане Свідоцтво про право власності, яке 28.08.2008 року було зареєстроване в БТІ. Вважає, що ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу 11/50 частки магазину «Салон Меблів» від 29.08.2008 року повинен був отримати її згоду і, оскільки дану згоду не отримав, таким чином порушив права Позивача і тому вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу 11/50 частин магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним.

Відповідач - ОСОБА_3 та його представник за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали у повному обсязі, вважають їх безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Так ОСОБА_1 в заперечення щодо задоволення першої позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу 11/50 частин магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним, суду пояснила, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.11.2006 року шлюб між ОСОБА_3 і

ОСОБА_2 розірваний, вже після розірвання шлюбу ОСОБА_3, на підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради № 166 від 09.10.2007 року «Про будівництво в місті», зробив прибудову площею 31.90 кв.м до магазина «Салон Меблів» (загальна площа якого відповідно до Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року становила 121, 30 кв.м), який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області, довівши таким чином загальну площу магазину до 153,20 кв.м., після чого отримав Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів» від 13.08.2008 року. Оскільки право власності на 11/50 частину магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області ОСОБА_3 набув ні перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2, ні проживаючи в цей період з Позивачем однією сімєю, то дане майно а саме 11/50 частин вище вказаного магазину є його особистою приватною власністю, якою він розпорядився на власний розсуд, а саме уклав 29.08.2008 року із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу 11/50 частки магазину «Салон Меблів», посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 4449. Також пояснила суду, що безпідставність позовної вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу підтверджується третьою вимогою Позивача, а саме ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на1/2 частину магазину «Салон Меблів», який оформлений на праві власності за ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року, відповідно до якого площа магазину становила 121, 30 кв.м і яке вони отримали в період шлюбу, і не просить визнати за нею право власності на 'А частину магазину «Салон Меблів» загальною площею 153,20 кв.м.

Крім того, представник Відповідача - ОСОБА_3 суду пояснила, що вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на1/2 частину від 23/50 частини житлового будинку і визнання за нею право власності на1/2 частину магазину «Салон Меблів», не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, Позивач у своїй позовній заяві посилається на норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, якими передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу вже є їх спільної сумісною власністю, тому додаткове визнання права власності на майно, яке вже є спільною сумісною власністю взагалі безпідставне, вимог щодо поділу майна в натурі ОСОБА_2 не заявлено.

Відповідач - ОСОБА_4 до суду не зявилася, надала суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та слухати справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку наданим доказам в обґрунтування і заперечення позову, суд вважає, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала із ОСОБА_3 у шлюбі, зареєстрованому 14.07.1990 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 114.

В період перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 із ОСОБА_3 придбали 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна Одеської області, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, який було оформлено на імя Відповідача, проти чого Позивач не заперечувала. 26.10.2005 року відповідно до рішення Роздільнянської міської ради Одеської області за № 56 від 14.10.2005 року на імя Відповідача, проти чого ОСОБА_2 також не заперечувала, було видане Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів», яке 07.11.2005 року було зареєстровано в БТІ.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.11.2006 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірваний, вже після розірвання шлюбу ОСОБА_3, на підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради № 166 від 09.10.2007 року «Про будівництво в місті», зробив прибудову площею 31.90 кв.м до магазина «Салон Меблів» (загальна площа якого відповідно до Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року становила 121, 30 кв.м), який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області, довівши таким чином загальну площу магазину до 153,20 кв.м., після чого отримав Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів» від 13.08.2008 року, яке 28.08.2008 року було зареєстроване в БТІ.

У відповідності до ч.І ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

ОСОБА_2 не надала суду доказів, що 11/50 частин магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області ОСОБА_3 набув перебуваючи з нею у шлюбі, тому оскільки право власності на 11/50 частину магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області ОСОБА_3 набув ні перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2, ні проживаючи в цей період з Позивачем однією сімєю, то дане майно, а саме 11/50 частин вище вказаного магазину є особистою приватною власністю ОСОБА_3, якою він розпорядився на власний розсуд, а саме уклав 29.08.2008 року із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу 11/50 частки магазину «Салон Меблів», посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 4449, і згода ОСОБА_2 на відчуження даної частини магазину, яка передбачена ст. 369 Цивільного кодексу України, відповідно, потрібна не була. Також безпідставність позовної вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору купівлі- продажу підтверджується третьою вимогою Позивача, а саме ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на 'А частину магазину «Салон Меблів», який оформлений на праві власності за ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року, відповідно до якого площа магазину- становила 121, 30 кв.м і яке вони отримали в період шлюбу, і не просить визнати за нею право власності на 'А частину магазину «Салон Меблів» загальною площею 153,20 кв.м.

Безпідставними є і вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на1/2частину від 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області і який оформлений на праві власності за ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, про визнання за нею права власності на 1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області і який оформлений на праві власності за ОСОБА_3, згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року, оскільки не відповідають можливим способам захисту цивільних прав і інтересів, визначених ст.. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.З ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що майно, а саме 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області і магазин «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області загальною площею 121, 30 кв.м набуте ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за час шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю, додаткове визнання права власності на майно, яке вже є спільною сумісною власністю подружжя законом не передбачено.

Безпідставним є і посилання Позивача на ст. 70 Сімейного кодексу України, яка передбачає рівність часток у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вимог ОСОБА_2 щодо поділу сумісно придбаного з ОСОБА_3 майна до суду не заявлено, що підтвердила Позивач під час судового засідання.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215,216 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу 11/50 частин магазину «Салон Меблів» який розташований по вул. Привокзальна, 7а, м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним; визнання права власності на 1/2 частину від 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області, і який оформлений на праві власності за ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року; про визнання права власності на 1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7а, м. Роздільна Одеської області і який оформлений на праві власності за ОСОБА_3, згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_2 які були ухвалені судом 07.04.2009 року, а саме зняти арешт з 1/2 частини 23/50 часток житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 м. Роздільна, Одеської області також зняти арешт з 1/2 частини магазину «Салон Меблі», по вул. Привокзальній, 7 м. Роздільна, Одеської області.

На рішення може бути подана апеляція в Одеський апеляційний суд в 10-ти денний строк з дня його проголошення шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги з подачею її копій до апеляційної інстанції.

Суддя В.Д.Пономаренко