АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Зазулинської Т.П., суддів : Кругової С.С.,

ОСОБА_1, при секретарі - Шпарага О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача незаконними та зобов'язання відповідача провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21 жовтня 2008 року.

Відповідач подав письмові заперечення на позов і вважав, що для його задоволення відсутні правові підстави, оскільки позивачу визначено розмір пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка набрала чинності з 22 травня 2008 року та згідно п. 4 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону № 796, особам, віднесеним до 2 категорії, у розмірі 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії УПФУ в Лозівському районі Харківської області щодо неперерахування ОСОБА_2 додаткової пенсії та зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_2 , віднесеному до 2-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до ст. ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячної додаткової пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 22 жовтня 2008 року по 27 серпня 2010 року з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Позивач рішення не оскаржив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Апеляційна скарга прийнята до розгляду судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області і розглядається за правилами КАС України відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до розділу ХП «Прикінцеві положення» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 2 грудня 2010 року № 2748 -У1, який набрав чинності з 30 грудня 2010 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 Кодексу Адміністративного судочинства України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, за правилами цього Кодексу.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, що позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує додаткову пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», віднесений до 2-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсії позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України №-1 від 3 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсії та інших виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету».

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам

Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих другої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право призначення додаткової пенсії у розмірі у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком.

За змістом ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» під час встановлення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший - немає.

З огляду на це, посилання в апеляційній скарги на те, що ч. 1 ст. 28 Закону Україні «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до правовідносин, що виникли, не застосовується безпідставні.

Відповідно до ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму визначеного законом для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно

до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у

розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у

разі збільшення розміру прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись, виходячи із

нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Спірні правовідносини врегульовані ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на пріоритетність законів над підзаконними актами, суд правомірно застосував вказаний Закон, а

не постанову Кабінету Міністрів України №-1 від 3 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсії та інших

виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету»

та наступні постанови, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, і які істотно звужують обсяг

встановлених законом прав позивача.

Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на Постанову Кабінету Міністрів України № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка набрала чинності з 22 травня 2008 року та згідноп.4 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону № 796 виплачувати особам віднесеним до 2 категорії у розмірі 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Надання такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, визначеного Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком було встановлено ст. 19 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991року, яка втратила чинність з набранням чинності з 01 січня 2004 року редакції ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 року

N 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-ІV) в якій було зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

ЗУ «Про внесення змін до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 24 грудня 2004 року № 2291-1У, що набув чинності з 12 січня 2005 року була змінена редакція статті 28 і розмір мінімальної пенсії за віком встановлено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а саме законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Доводи апеляційної скарги про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону № 2195- IV на висновки суду не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня отримання її копії шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий

Судді -