Справа № 2-987/11
РІШЕННЯ

Іменем України

01.11.2011 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що за договором позики від 01.12.2006 р. позичив ОСОБА_2 17 000,00 грн., при цьому, позичальник зобовязалася повернути вказану суму до 01.01.2007 р., утім,, не зважаючи на неодноразові вимоги позикодавця повернути вказану суму, ОСОБА_2 її не повернула, у звязку з чим у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 79 900,00 грн., з яких 17 000,00 грн. сума боргу, 850,00 грн. відсотки, пеня 62 050,00 грн.

За розгляду справи позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд її задовольнити. Відповідач позов не визнала, зазначала про те, що 21.09.2006 р. позичила ОСОБА_3 17 000,00 грн. строком на 1 рік, про що позичальник надав розписку, проте, у вказаний строк він е повернув позичену грошову суму, та запропонував звернутися за грошима до ОСОБА_1, обіцяючи, що дану суму він поверне замість неї, на що усі погодилися, у тому числі ОСОБА_1,та подання даного позову для відповідача є повною несподіванкою, оскільки вона вважала, що борг повинен віддавати ОСОБА_3

У судове засідання 01.11.2011 р. сторони не зявилися, позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Врахувавши заяву позивача та заперечення відповідача, а також дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як було встановлено судом, 01.12.2006 р. між сторонами за цим позовом був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17 000 грн. на один місяць зі ставкою 5% у місяць. Сторони за договором погодили, що за умови несвоєчасного повернення грошових коштів позичальник зобовязується сплатити неустойку в розмірі 1% від суми за кожний день прострочення; на підтвердження укладення договору сторони за ним склали відповідну розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи обовязок доказування, позивач довів факт укладення договору позики, за яким передав відповідачеві у власність грошові кошти. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобовязання договором були обумовлені, та відповідач не заперечувала проти наданого позивачем розрахунку, для суду вбачаються правові підстави задля поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження до стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобовязання за договором позики та із настанням передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Разом з тим, щодо розміру заборгованості за договором позики, то, на переконання суду, вбачаються підстави для зменшення розміру пені до 5 000,00 грн. у визначеному ч. 3 ст. 551 ЦК України порядку (за змістом даної правової норми розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків).

Як встановлено судом, сторони за договором позики передбачили наслідки порушення боржником зобовязання, утім, оскільки розмір неустойки складає 62 050,00 грн., тоді як сума позики складає 17 000,00 грн., що майже в 3,5 разів перевищує розмір збитків, для суду вбачаються підстави для зменшення розміру неустойки.

Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем був в повному обсязі сплачений судовий збір, тому у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України та оскільки позов задоволено частково на користь позивача підлягають присудженню до стягнення судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 228,50 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01.12.2006 р. в розмірі 22 850 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 228,50 грн. та оплатою витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя