Справа №2-253/11
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

при секретарі - Пархоменко Л.О.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дитячого будинку "Берізка", треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про скасування усиновлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача Дитячого будинку "Берізка" про скасування усиновлення, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2000 році вони звернулися до Ленінградського відділу освіти м. Києва із заявою про постановлення їх на облік, як кандидатів в усиновителі дитини віком до трьох років. В квітні 2000 року вони звернулися до Відділу освіти Ватутінського району м. Києва із заявою про усиновлення неповнолітньої дитини - сироти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дитячого будинку "Берізка". При оформленні всіх необхідних документів їх запевнили, що хлопчик здоровий, про що був виданий відповідний висновок. Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 09.06.2000 року ОСОБА_4 був усиновлений позивачами, а прізвище та по батькові дитини було змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_5. З самого початку проживання дитини в сім"ї їм стало зрозуміло, що дитина має відхилення розвитку, але вони вживали всіх можливих заходів для виховання дитини, багато приділяли часу для надання необхідних знань, опікувалися здоров"ям дитини. По мірі зростання поведінка дитини погіршувалась, проявлялись симптоми невротичного характеру, що стало причиною псування відносин між позивачкою та позивачем, у зв"язку з чим 06.05.2003 року вони розлучилися. Після розлучення позивач вихованням дитини не займався, не проявляв ніякого інтересу до дитини. Позивачка ж продовжувала турбуватися про сина, дотримувалась рекомендацій лікарів. Після 7 років син став некерований, його поведінка різко погіршилась, він став відмовлятися ходити до школи, збігав з дому. Вона намагалася поговорити з сином, якось вплинути на нього, але це ні до чого не призводило. В лютому 2010 року дитина була направлена на лікування до Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, де син проходив лікування з 10.03.2010 року по 25.03.2010 року включно. Відповідно до виписки з історії хвороби, йому був поставлений діагноз "несоціалізований розлад поведінки з дисгармонічним інфантилізмом, що відповідає схованому шизофренічному розладу". Після проходження лікування поведінка дитина в учбовому закладі на деякий час стала краще, але вдома він продовжував поводити себе агресивно, не слухається позивачку, може замахнутися на неї. Виходячи з діагнозу дитини, того, що дитина являється соціально-небезпечно хворою, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд скасувати усиновлення позивачами ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати недійсним свідоцтво про його народження, видане Відділом РАГС Ленінградського району м. Києва, а також передати дитину на опікування органу опіки та піклування Святошинського району м. Києва.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, скасувати усиновлення позивачами ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати недійсним свідоцтво про його народження, видане Відділом РАГС Ленінградського району м. Києва, а також передати дитину на опікування органу опіки та піклування Святошинського району м. Києва.

Представник відповідача - Дитячого будинку "Берізка" - в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив, що при усиновленні дитини позивачам було відомо про його стан здоров"я, про що свідчить їх підпис в Історії розвитку дитини. Але він не заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки дитина вже тривалий час знаходиться в Притулку і не бажає повертатися до батьків.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянського району м. Києва - в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, виходячи з інтересів дитини.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинського району м. Києва - в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити, але передати дитину під опіку Службі у справах дітей Шевченківського району м. Києва, так як дитина весь час перебувала на обліку в тому районі.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківського району м. Києва - в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких також просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.12.1992 року по 06.05.2003 року. Від шлюбу дітей не мали.

В 2000 році позивачі звернулися до Відділу освіти Ленінградського району м. Києва із заявою про постановлення їх на облік, як кандидатів в усиновителі дитини віком до трьох років.

В квітні 2000 року позивачі звернулися до Відділу освіти Ватутінського району м. Києва із заявою про усиновлення неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дитячого будинку "Берізка".

При оформленні всіх необхідних документів позивачам був наданий Висновок про стан здоров"я, фізичний та розумовий розвиток дитини, яка може бути усиновлена, від 06.04.2000 року, відповідно до якого дитина була соматично здорова, із затримкою мовного розвитку І ступеню.

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 09.06.2000 року дитина ОСОБА_4 була усиновлена позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також було змінено прізвище та по батькові дитини з ОСОБА_4 на ОСОБА_5.

В своїх позовних вимогах позивачі вказують на те, що з самого початку проживання дитини з ними він був з відхиленням розвитку, в подальшому поведінка дитини весь час погіршувалась, з оточуючими постійно виникали конфлікти, він крав з дому гроші, грав в гральні апарати. В подальшому йому в 2010 році був поставлений діагноз "несоціалізований розлад поведінки з дисгармонічним інфантилізмом, що відповідає схованому шизофренічному розладу".

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

1)воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

2)дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

3)між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов"язків.

Як встановлено при розгляді справи, при медичному обстеженні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в серпні 2000 року, що проводилося позивачами по справі, було виявлено затримку психо-речового розвитку дитини з синдромом підвищеної нервової збуджуваності, що підтверджується консультативним висновком від 07.08.2000 року.

Також при розгляді справи було встановлено, що протягом перших трьох років життя ОСОБА_5 в період перебування в Дитячому будинку "Берізка" знаходився на обліку у лікаря-невропатолога, що підтверджується Історією розвитку дитини.

Але слід зазначити, що в даній Історії розвитку дитини міститься заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.04.2000 року, в якій йдеться про те, що вони зі станом здоров"я дитини обізнані.

В подальшому хвороба дитини розвивалася і в лютому 2010 року лікарем ОСОБА_5 був направлений на лікування до Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, де проходив курс лікування з 10.03.2010 року по 25.03.2010 року.

Під час лікування ОСОБА_5 був поставлений діагноз: "несоціалізований розлад поведінки з дисгармонічним інфантилізмом, що відповідає схованому шизофренічному розладу", що підтверджується Випискою з історії хвороби № 1642.

Як пояснив в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5, він на даний час не бажає проживати зі своєю матір"ю, оскільки у них зіпсовані стосунки і немає взаєморозуміння.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині скасування усиновлення є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог про визнання недійсним Свідоцтва про народження ОСОБА_5, то судом встановлено наступне.

Згідно із ст. 241 Сімейного кодексу України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов"язаний надіслати копію рішення до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Державний орган реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

З урахуванням викладених вимог закону, суд вважає, що підстав для визнання Свідоцтва про народження дитини недійсним немає, оскільки питання щодо внесення змін до актового запису про народження дитини вирішується відповідним органом після набрання рішенням законної сили.

Що стосується вимог позивачів про передачу дитини під опіку органу опіки та піклування Святошинського району м. Києва, то судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 239 Сімейного кодексу України у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування.

Як встановлено при розгляді справи, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 постійно проживали у Шевченківському районі м. Києва, де і перебував на обліку неповнолітній, суд вважає, що є всі підстави для передачі дитини під опіку Службі у справах дітей Шевченківського району м. Києва.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині скасування усиновлення та передачі дитини під опіку Службі у справах дітей є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 238-241 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати усиновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Передати ОСОБА_5 на опікування Службі у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Народні засідателі: