АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 ( 4 ) Доповідач - Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«22» листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника Банка - Колісниченка Євгена Юрійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року позивач ОСОБА_5 звернулася із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) про визнання договору недійсним. В наступному до позивача приєдналася позивач ОСОБА_6 і неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги просили суд поновити строк позовної давності для звернення до суду; визнати недійсними договори від 16.05.2006р., від 18.09.2006р., від 27.09.2006р. та від 04.08.2008р., укладених між Банком та ОСОБА_6

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що між позивачем ОСОБА_6 і Банком на основі генеральної угоди від 16.05.2006р. були укладені кредитні договори:

- від 18.09.2006р., згідно якого Банком було надано кредитні кошти в сумі 15 тис. доларів США;

- від 27.09.2006р., згідно якого було надано кошти в сумі 50 тис. доларів США,

- від 04.08.2008., відповідно до якого надано кошти в сумі 50 тис. доларів США.

Також між сторонами, у забезпечення зобов'язань, був укладений договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки стала АДРЕСА_1.

Оскільки кредит був наданий не у національній валюті, а у доларах США, курс якого восени 2008 року підвищився, Банк почав вимагати виплати кредиту у іноземній валюті, що суттєво змінило ціну кредитного договору.

Посилаючись на ці обставини просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року, з урахуванням ухвали суду від 10 травня 2011 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано недійсними кредитні договори від 18 вересня 2006 року, від 27 вересня 2006 року та від 04 серпня 2008 року, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 Поновлено позивачам строк звернення до суду, стягнуто в якості реституції з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 85590,91грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ставить питання прос касування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, суд помилково прийшов до висновку про пропуск позивачами строку звернення до суду і не застосував строк позовної давності; не взяв до уваги, що ст. 533 ЦК України передбачена можливість визначення зобов'язання у іноземній валюті. Крім того, висновок суду про не дотримання сторонами вимог цивільного законодавства щодо укладення договорів не відповідає обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 просять апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відхилити, а рішення суду, як законне і обґрунтоване, залишити без змін.

Позивачі повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи апеляційним судом, проте від них надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка згідно ч.1 ст. 305 ЦПК України колегією суддів залишена без задоволення, оскільки причини неявки в судове засідання визнано неповажними і не підтверджено доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсними кредитних договорів суд першої інстанції виходив з того, що Банк на час укладення кредитних договорів хоча і мав банківську ліценцію і дозвіл, проте не мав індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти, а тому прийшов до висновку про недійсність кредитних договорів.

Із зазначеним висновком суду не погоджується колегія виходячи з наступного.

Відповідно до ст..ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов,язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов,язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником.

Як установлено судом першої інстанції, чого не оспорювали сторони, 18.09.2006р., між позивачем ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі генеральної кредитної угоди №014/03-03/1653 від 16.05.2006р. був укладений кредитний договір, на підставі якого ОСОБА_6 отримала споживчий кредит в сумі 15тис. доларів США, із сплатою 12,5% річних строком на 80 місяців (а.с. 15,16).

27 вересня 2006 року між позивачем ОСОБА_6 та Банком укладено кредитний договір №014/03-03/2161, на основі вище вказаної генеральної кредитної угоди, згідно якої Банк надав позичальнику ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50тис. доларів США, із сплатою 12,5% річних строком на 60 місяців (а.с. 8, 9).

04.08.2008 року між позивачем ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений кредитний договір №014/110-40/347, згідно якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_6 споживчий кредит в сумі 50тис. доларів США із сплатою 16,9% строком на 57 місяців (а.с. 18, 19).

Умовами таких угод, а саме п. 3.3, була передбачена сума погашення основного боргу по кредиту та сплату відсотків у валюті кредиту.

Доводи позивачів про те, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на території України, є грошова одиниця України -гривня та про відсутності у нього і Банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, вони не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Згідно зі статтею 192 ЦК України до грошових коштів - платіжних засобів, які використовуються на території України, окрім грошової одиниці України - гривні, віднесено також іноземну валюту. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. А за ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частина 3 ст. 533 ЦК України зазначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

А ч.1 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» передбачає, що на здійснення валютних операцій НБУ видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліценції на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої статті 47 цього Закону надає дозвіл Національний банк України.

Згідно п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 275 від 17 липня 2001 р., письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією.

З матеріалів справи убачається, що на час укладення кредитних договорів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була надана ліцензія і дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що підтверджується банківською ліценцією №10 від 27.03.1992р., дозволом №10-4 та додатком до дозволу №10-4 від 11.10.2006р. (а.с. 71, 71а, 72 т.1, 1-3 т. 2), а тому висновок суду про те, що для здійснення валютних операцій у Банку повинна бути індивідуальна ліцензія є помилковим.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про недійсність договорів з огляду на наступне.

Статтями 203 і 215 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину і зазначено підстави недійсності правочину.

Визнаючи кредитні договори недійсними судом першої інстанції не враховано вимоги цивільного законодавства в частині дійсності кредитного договору, а саме те, що між сторонами повинна бути досягнута згода з усіх істотних умов договору: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткова ставка; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дій договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

З матеріалів справи убачається, що кредитні договори від 18.09.2006р., 27.09.2006р. та від 04.08.2008р. на підставі генеральної кредитної угоди укладені із дотримання всіх вимог законодавства, тобто договори укладено у письмовій формі, сторони на час укладення договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, з чим погодилася ОСОБА_6, підписавши їх.

Враховуючи вище викладене колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норми матеріального права та помилково прийшов до висновку про порушення вимог діючого законодавства під час вчинення правочину, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: