АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 34 ( ІІІ ) суддя Демиденко Ю.Ю.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Остапенко В.О., Барильській А.П.

при секретарі: Алісовій Т.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, представника відповідача прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєднався представник Державної податкової адміністрації України у Дніпропетровській області, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації України у Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органом досудового слідства, посилаючись на те, що 12.10.2004р. постановою старшого слідчого СГ ВПМ ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська у звязку з відсутністю події злочину кримінальну справу, порушену відносно нього ч.3 ст. 212 КК України, закрито; скасовано запобіжний захід підписку про невиїзд. Під час досудового слідства, починаючи з 16.02.2001р. відносно позивача було порушено чотири кримінальні справи, які обєднано в одне провадження; з 06.08.2002р. по 22.08.2002р. він перебував під вартою.

У звязку з наведеним, уточнивши в подальшому позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь за рахунок державного бюджету 189 650,00 грн. недотриманої заробітної плати, 8 550,00 грн. втраченого доходу, 13 650,00 грн. витрат на правову допомогу адвокатів, 75 000,00 грн. моральної шкоди, завданих незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним арештом та незаконним обшуком. Притягнути Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до участі у справі у якості співвідповідача та визнати за позивачем право на зарахування періоду з 16.02.2001р. по 31.08.2005р. перебування під слідством та судом у звязку із провадженням незаконно порушеної ДПА у Дніпропетровській області кримінальної справи до загального трудового стажу директора ТОВ «Земля-Комплекс», Приватного багатогалузевого підприємства «СД», який враховується при призначенні пенсії і допомоги по державному соціальному страхуванню.

Ухвалою суду від 06.12.2010р. провадження у справі в частині позовних вимог до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області закрито, як такі, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 2 456,00 грн. недоотриманої заробітної плати, 50 000 грн. моральної шкоди завданої незаконним діями досудового слідства.

В решті позову про стягнення втраченого доходу, витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення в частині відмови у відшкодуванні за рахунок державного бюджету 187 200 грн. не отриманої заробітної плати, 8 550 грн. втраченого доходу, 13 650 грн. витрат на правову допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, судом невірно застосовано ст..ст. 1,3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. №266/94-ВР та не враховано, що цей Закон не містить вичерпного переліку процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку, суд безпідставно послався на відсутність постанови слідчого про відсторонення позивача від роботи, та не взяв до уваги, що приймаючи участь у слідчих діях та перебуваючи на підписці про невиїзд, позивач був позбавлений права оперативно керувати приватним підприємством, підписувати господарські договори за межами міста, що призвело до втрати доходів.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд не надав належної оцінки доказам по справі, а саме: довідці №18/в-З від 14.08.2003р. про виплату дивідендів на акції у період з 12.08.2002р. по 19.08.2002р., тобто під час перебування позивача під вартою, та розпискам адвокатів позивача про отримання коштів в рахунок оплати правової допомоги.

В апеляційні скарзі представник відповідача прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєднався представник Державної податкової адміністрації України у Дніпропетровській області, просить скасувати рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволенні позовних вимог та стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь позивача 5 107, 00 грн. моральної шкоди, посилаючись на невірне застосування законодавства і неповне зясування обставин справи.

Так, згідно ст..ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. №266/94-ВР відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого та ін.. Оскільки ОСОБА_2 притягнуто як обвинуваченого з 17.06.2002р., то саме з цього часу, а не з моменту порушення кримінальної справи необхідно проводити розрахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягуючи на користь позивача 2 456,00 грн. недоотриманої заробітної плати, суд не дав належної оцінки тому факту, що згідно довідок заробіток позивача за серпень 2002р. склав 1 700 грн. на рівні з іншими місяцями, що свідчить про нарахування підприємствами позивачу заробітної плати під час його перебування під вартою.

Крім того, розраховуючи середньоденний заробіток позивача, судом взято за основу 18 днів перебування під вартою, однак ОСОБА_2 був під вартою з 06.08.2002р. по 22.08.2002р., тобто 17 днів.

В заперечення на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, представник Державної податкової адміністрації України у Дніпропетровській області просить відхилити апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, оскільки в оскаржувані позивачем частині рушення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив відхилити апеляційну скаргу відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів позовної заяви, апеляційних скарг і заперечень на них, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєднався представник Державної податкової адміністрації України, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та сторонами не оспорюється, що 12 жовтня 2004 року постановою старшого слідчого СГ ВПМ ДПІ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2 за ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України закрита на підставі п. 1 ст. 6 КК України. Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_2 у вигляді підписки про невиїзд скасовано та повернуто грошові кошти в сумі 10 тис. грн. (а.с. 24-26).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. районний суд керувався тим, що ОСОБА_2 перебував під слідством більш ніж чотири роки, із них з 06.08.2002р. по 22.08.2002р. під вартою, фактом незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності й повязаними з цим процесуальними діями йому заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування якої згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» повинен бути не менше одного мінімального розміру заробітної плати.

Такий висновок відповідає обставинам справи, зазначеному Закону, ч.7 ст. 1176 ЦК України та п.п. 9,14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема про те, що повинен ураховуватись розмір мінімальної заробітної плати, діючий на час розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував, що під час проведення досудового слідства у період з 06.11.2003р. по 17.05.2004р. слідство було зупинено на підставі п.2 ст. 206 КПК України в звязку з хворобою ОСОБА_2, а тому, виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довго тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 50 000 гривень до 35 000 гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь за рахунок державного бюджету 2 456,00 грн. недоотриманої заробітної плати, та відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог лише в частині недоотриманої заробітної плати та провів розрахунок згідно п.п.3,4,8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Проте погодитись з таким висновком суду у частині відшкодування майнової шкоди не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.п. 1,4,5 ст. 3 Закону України від 01.12.1994р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у випадках, передбачених ст. 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються, зокрема, грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені за надання йому юридичної допомоги, та моральна шкода.

Згідно зі ст.. ст.. 11,12 Закону України від «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п.п. 11,12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 04.03.1996 року у разі закриття кримінальної справи за відсутності події злочину слідчий зобовязаний розяснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди. Розмір відшкодування шкоди, зазначеної, зокрема, у п.п. 1,3,4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи попереднього слідства, про що виносять постанову. У разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду.

Таким чином, оскільки визначення розміру грошових доходів, які втратив ОСОБА_2 унаслідок незаконних дій, належить до компетенції інших органів, а не суду, то в суду першої інстанції не було підстав для відкриття провадження у справі в цій частині, а помилково відкривши провадження в цій частині, він повинен був таке провадження у справі закрити з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був стягнути на користь позивача за рахунок державного бюджету 187 200 грн. недоотриманої заробітної плати, 8 550 грн. втраченого доходу та 13 650 грн. витрат на правову допомогу на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. №266/94-ВР, безпідставні та спростовуються вищевикладеним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення недоотриманої заробітної плати скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу представника відповідача прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєднався представник Державної податкової адміністрації України у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення за рахунок державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 2 456,00 грн. недоотриманої заробітної плати скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_2 за рахунок державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України з 50000 ( пятдесяти тисяч) гривень до 35 000 (тридцяти пяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1