Справа № 2-2980/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Краматорськ

24 жовтня 2011 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Карпенко О.М.

при секретарі Аксеніної В.М.

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» про визнання наказу про звільнення не законним, про поновлення на роботі з 9 червня 2011 року, про визнання вимушеним прогулом термін часу з 9 червня 2011 року по день прийняття рішення судом, про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про розірвання трудового договору за ч.3 ст. 38 КзПП України, про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» про визнання наказу про звільнення не законним, про поновлення на роботі з 9 червня 2011 року, про визнання вимушеним прогулом термін часу з 9 червня 2011 року по день прийняття рішення судом, про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про розірвання трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України, про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що працював у відповідача та у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, порушення трудового законодавства 7 червня 2011 року написав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яка була зареєстрована за номером 01/2-218 від 7 червня 2011 року. У заяві він просив звільнити його з 7 червня 2011 року. У звязку з тим, що його 7 червня 2011 року не звільнили, він звернувся до прокуратури м. Краматорська. 9 червня 2011 року його було звільнено за ч.1 ст. 38 КЗпП України начебто за його заявою. На його прохання отримати заяву він отримав відмову.

8 липня 2011 року у прокуратурі м. Краматорська він був ознайомлений з матеріалами перевірки по його заяві й побачив заяву від його імені датованою 9 червня 2011 року. Але заяви такої він не писав й почерк не його. Тобто його звільнили по сфальсифікованій заяві. Неправомірні дії відповідача привели до його моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків, що привело до додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду він оцінює у 5000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали й попросили суд:

- визнати наказ про звільнення від 9 червня 2011 року за ч.1 ст. 38 КЗпП України не законним,

- поновити його на роботі у відповідача з 9 червня 2011 року,

- визнати вимушеним прогулом термін часу з 9 червня 2011 року по день прийняття рішення судом,

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу,

- розірвати трудовий договір за ч.3 ст. 38 КЗпП України,

- стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу відповідно до ст.. 44 КЗпП України;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що звільнення проведено законно на підставі його заяви. Просив у позові відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що позивач працював у відповідача /а. с.8/.

7 червня 2011 року він звернувся до відповідача із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України й просив сплатити йому вихідну допомогу, яка прийнята від нього й зареєстрована за № 0112-218/а.с.4/;

ОСОБА_1 було звільнено 9 червня 2011 року за його власним бажанням / а.с.8/;

Позивача звільнили на підставі його заяви від 9 червня 2011 року/ а.с.42/;

Як убачається з висновку експерта /а.с.68-72/ заява від імені ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням від 9 червня 2011 року виконана не ОСОБА_1

Відповідно до довідки /а.с.26/ заробітна плата позивачу сплачувалася з порушенням вимог трудового законодавства та Закону України «Про оплату праці».

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 склала 5115,84 грн./ а.с.25/;

Заслухавши позивача, представника відповідача, проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Правовідносини по даному позові регулюються Кодексом законів про працю.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювань ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органа належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно до ст.38 ч.3 КзПП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно до ст.44 КзПП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з цих підстав/ст.38/ у розмірі передбаченому колективним договором , але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно до ст.237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що заробітна плата позивачу сплачувалася з порушенням вимог трудового законодавства, й позивача звільнено не за його заявою від 7 червня 2011 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України, а за заявою про звільнення за власним бажанням, яку він не писав, по що свідчить висновок експерта / а.с.68-72/.

Суд бере до уваги в обґрунтування позову заяву позивача на /а.с.4/, про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, яка від нього була прийнята й зареєстрована за номером 012-218, й вважає, що відповідач повинен був звільнити позивача у визначений ним строк на підставі його заяви від 7 червня 2011 року, що обумовлено ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Суд вважає не законним звільнення позивача за власним бажанням, відповідно до його заяви від 9 червня 2011 року, бо судом встановлено, що таку заяву позивач не писав й позов у частині визнання не законним наказу від 9 червня 2011 року про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з КП «Краматорське ТТУ» підлягає задоволенню.

Підлягає задоволенню також позов у частині розірвання трудового договору між ОСОБА_1 та відповідачем на підставі його заяви від 7 червня 2011 року та звільнити позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, бо це право позивача закріплене ст. 38 КЗпП України.

Підлягає також задоволенню позов у частині стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги у розмірі, передбаченим колективним договором КП «Краматорське ТТУ», але не менш ніж тримісячний середній заробіток позивача, у сумі 15347,52 грн. з розрахунку: 5115,84 грн. х 3;

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в сумі 200 грн.

Позов у частині поновлення позивача на роботі у відповідача з 9 червня 2011 року, не підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступного.

У позові позивач посилався на те, що 7 червня 2011 року у нього виникло бажання звільнитися. Відповідач його звільнив, але не за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що давало підстави позивачу отримати вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України, а за ч.1 ст. 38 КЗпП України, яка не передбачає отримання такої допомоги у такому розмірі. Суд задовольнив позов позивача, визнав звільнення за ч.1 ст. 38 КЗпП України не законним, розірвав трудовий договір укладений між позивачем та відповідачем й зобовязав відповідача звільнити позивача з 7 червня 2011 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України, про що просив позивач. Тобто суд визнав формулювання причини звільнення не законним. Звільнення позивача за ч.1 ст. 38 КЗпП України не перешкоджало працевлаштуванню позивача.

З цих самих підстав не підлягає задоволенню позов у частині визнання вимушеним прогулом термін часу з 9 червня 2011 року по день постановлення рішення.

З урахуванням того, що суд не визнає вимушеним прогулом позивача термін часу з 9 червня 2011 року по день постановлення рішення, суд вважає, що позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. ст..86, 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» - на користь місцевого бюджету м. Краматорська державне мито у сумі 59,50 грн., на користь Державного бюджету м. Краматорська витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., на користь НІЕКЦ при ДУ МВС України в Донецькій області,/ код ОКПО 25574914, Р/Р 0095 банк ГУГКУ в Донецькій області МФО 834016/ витрати з проведення експертизи у сумі 1095 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст.10, 60,88, 212-214 ЦПК України, ст.ст.44, 116,117,237-1 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» про визнання наказу про звільнення не законним, про поновлення на роботі з 9 червня 2011 року, про визнання вимушеним прогулом термін часу з 9 червня 2011 року по день прийняття рішення судом, про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про розірвання трудового договору за ч.3 ст. 38 КзПП України, про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати не законним та скасувати наказ № 48 Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» від 9 червня 2011 року, відповідно до якого звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1.

Розірвати трудовий договір, укладений між Комунальним підприємством «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» та ОСОБА_1 та звільнити його з підприємства з 7 червня 2011 року, відповідно до його заяви від 7 червня 2011 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2:

- вихідну допомогу у звязку зі звільненням - 15347,52 грн.;

- моральну шкоду-200 грн, а всього 15547,52 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» - на користь місцевого бюджету м. Краматорська державне мито у сумі 59,50 грн., на користь Державного бюджету м. Краматорська витрати на інформаційно технічне забезпечення у сумі 120 грн., на користь НІЕКЦ при ДУ МВС України в Донецькій області,/ код ОКПО 25574914, Р/Р 0095 банк ГУГКУ в Донецькій області МФО 834016/ витрати з проведення експертизи у сумі 1095 грн. 25 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Рішення ухвалене в дорадчій кімнаті та надруковане у єдиному примірнику.

Суддя