Справа № 2-62/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2011 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Сова Т.Г.

при секретарі Бухно А.М.

за участю :

представника позивача -

відповідача ОСОБА_1 ( діюча на підставі довіреності № 2941-О від 02.07.2010 року )

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача -

позивача ОСОБА_3В.( діючого на підставі договору від 24.01.2011 року, ордеру )

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена Чернігівської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 6 368 , 25 доларів США , та зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк , ОСОБА_2 , третьої особи ( без самостійних вимог ) Національного банку України про визнання недійсним кредитного договору № 240289- CRED , укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк від 23 липня 2008 року , про визнання недійсним договору поруки № 240289 cred-1 від 23 липня 2008 року , укладеного між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк ,

В С Т А Н О В И В:

Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк було заявивлено в суді позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 6 368 , 25 доларів США.

Мотивував позивач своє звернення тим що відповідно договору № 240289 CRED від 23.07.2008 року ОСОБА_2 отримала строковий кредит у розмірі 6 000 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок відритий ПАТ КБ ПриватБанк зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.07.2010 року . Погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів . Але порушуючи умови договору , відповідач належним чином їх не виконала і станом на 07.07.2010 року має заборгованість 6 368, 25 доларів США ( 4 383.68 доларів США заборгованість за кредитом , 1621.03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом , а також штрафи відповідно до п.5.10 Кредитного договору , 250.00 грн . штраф , 300.24 доларів США штраф ( процента складова )).

Згідно договору № 240289 - cred-1 від 23 липня 2008 року поручителем позичальника виступила ОСОБА_5 , у відповідності до договору поруки , відповідач ОСОБА_5 взяла на себе зобовязання відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязання по кредитному договору № 240289 CRED від 23.07.2008 року .

Не бажання відповідачів в добровільному порядку виконати взяті зобовязання , змусило позивача звернутись до суду .

27.01.2011 року відповідач ОСОБА_5 заявила в суді зустрічні позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк , ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору № 240289 - CRED від 23.07.2008 року , укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк від 23 липня 2008 року , визнання недійсним договору поруки № 240289 - cred-1 від 23 липня 2008 , укладеного між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк .

Мотивувала позивачка своє звернення тим що , 23 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк було укладено кредитний договір № 240289- CRED.

У забезпечення виконання Позичальником своїх договірних зобовязань перед ПАТ комерційним банком ПриватБанк за кредитним договором , ОСОБА_5 та ПАТ комерційним банком ПриватБанк було укладено договір поруки № 240289 - cred-1 від 23 липня 2008 року , за яким ОСОБА_5 виступила майновим поручителем позичальника .

Відповідач-позивач ОСОБА_5 вважає , що кредитний договір № 240289- CRED від 23.07.2008 року є недійсним , в звязку з відсутністю у сторін договору , на момент його укладання індивідуальної ліцензії Національного банку України , яка передбачена пп."г п.4 ст.5 п.4 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю , і яка б дозволяла використовувати ОСОБА_2 іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобовязань за кредитним договором . Недійсність основного кредитного зобовязання тягне недійсність договору поруки № 240289 - cred-1 від 23 липня 2008 року .

Представник позивача - відповідача ( ПАТ комерційного банку ПриватБанк ) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала , наполягала на їх задоволенні , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві , зустрічні позовні вимоги не визнала та показала , що відповідно ст. 629 ЦК України , договір є обовязковим для виконання сторонами . Згідно п.1.4. кредитного договору повернення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами у відповідності до графіку , що є додатком до кредитного договору . Згідно договору поруки , ОСОБА_5 зобовязалася відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору № 240289 cred від 23.07.2008 року - в повному обсязі . На думку представника позивача-відповідача ( ПАТ КБ ПриватБанк) , враховуючи вимоги чинного законодавства , зокрема Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року № 15-93 , а також Дозволу на здійснення банківських та інших операцій , позивач має право здійснювати торгівлю іноземною валютою виключно у випадках і в порядку , передбачених Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою , затвердженим постановою Правління НБУ від 10.08.2005 року № 281 .

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково , проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечувала . Та показала , що вона дійсно в 2008 році укладала з позивачем відповідачем кредитний договір . Але вона не розуміє чому саме таку суму вона повинна повертати . Позивач відповідач не заперечував надати їй кредит в доларовому еквіваленті , вона навіть заяву писала з цього приводу . Ніяких індивідуальних ліцензій ні у неї , ні у позивача-відповідача на укладання договору не було .

Представник відповідачки позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_3В, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , зустрічні позовні вимоги підтримав , наполягав на їх задоволенні . Та показав , що кредитний договір є недійсним в звязку з відсутністю у сторін на момент його укладання індивідуальної ліцензії Національного банку України , яка передбачена пп."г ст.5 п.4 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю і яка б дозволяла використовувати ОСОБА_2 іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобовязань за кредитним договором .Цивільний кодекс передбачає підстави для недійсності правочину , а саме : недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог , які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України .

Представник третьої особи ( Національний банк України ) ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення основного позову та була проти задоволення зустрічних позовних вимог . Та пояснила , що законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені , на власних умовах та на власний ризик в іноземній валюті ( кредитні операції ) , які включають у себе як власне надання кредитів , так і отримання процентів та інших платежів за кредитом в іноземній валюті , а також залучення депозитів в іноземній валюті з виплатою процентів і іноземній валюті . Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів , які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті . Індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку , якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі . Однак на сьогодні законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування .Національний банк України вважає правомірним надання банкам кредитів в іноземній валюті та отримання відсотків та інших платежів в іноземній валюті за кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу ( генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій ) .

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши зібрані по справі докази , суд приходить до наступного .

В судовому засіданні було встановлено , що між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк 23.07. 2008 року був укладений кредитний договір № 240289 CRED . Сума кредиту 6000 доларів США . Цільове призначення кредиту споживчі цілі , відповідно п.1.3 та 1.5 договору банк надає позичальнику кредит , а позичальник приймає його .

У забезпечення виконання Позичальником своїх договірних зобовязань перед ПАТ КБ ПриватБанк було укладено договір поруки № 240289 - cred-1 від 23 липня 2008 року , за яким ОСОБА_5 виступила майновим поручителем позичальника.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_3 стверджував , що у позивачів відповідачів при укладанні спірного договору кредиту була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України , яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору.

В судовому засіданні факт відсутності вказаної індивідуальної ліцензії знайшов своє підтвердження .

Відповідно п.1.2. договору , джерелом погашення кредиту , відсотків та винагород є грошові средства , які розміщені на картрахунку ( долари США ) .

Відповідно ст. 192 ЦК України , законним платіжним засобом , обовязковим для прийняття за номінальною вартістю на всій території України , є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку , встановленому законом.

Відповідно ст. 533 ч.3 ЦК України , використання іноземної валюти , а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках , порядку та на умовах , встановлених законом .

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі зазначено , що згідно з ч.1 ст.192 ЦК України платіжним засобом , обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України , є грошова одиниця України гривня … Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин , які виникли при здійсненні валютних операцій , у випадках і в порядку , встановлених законом ( ч.2 чт.192 ЦК України , ч.3 ст.533 ЦК України , Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю .

Стаття 47 Закону України Про банки і банківську діяльність встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи.

Разом з тим , режим здійснення валютних операцій на території України , загальні принципи валютного регулювання , повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій , права й обовязки субєктів валютних відносин . порядок здійснення валютного контролю , відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю .

Згідно п.2 ч.1 ст.1 вищенаведеного Декрету , до валютних операцій відносяться операції , повязані з переходом права власності на валютні цінності .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Декрету , до валютних цінностей відносяться іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів , казначейських білетів , монет , що перебувають в обігу та є законним на території відповідної іноземної держави , а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього , але підлягають обмінові на грошові знаки , які перебувають в обігу, кошти в грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових одиницях , що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України .

Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету , Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій , які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом .

Згідно п."г ч.4 ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період , необхідний для здійснення такої операції , зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу .

Отже індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції . також за змістом аналізованої ст.5 Декрету , ліцензії на право вчинення операції з валютними цінностями , видаються лише юридичним особам .

Згідно ч.5 ст.5 Декрету , одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою , яка має відношення до цієї операції , якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії .

Разом з тим , у відповідача , а відтак і у позивача була відсутня індивідуальна ліцензія на момент укладання спірного договору , та при здійсненні платежів за вказаним договором .ПАТ КБ ПриватБанк надав до суду банківську ліцензію № 22 від 04.12.2001 року , дозвіл № 22-1 від 04.12.2001 року та додаток до даного дозволу . Однак посилання позивача-відповідача на достатність вказаної банківської ліцензії , письмового дозволу та додатку до письмового дозволу на використання іноземної валюти як засобу платежу при виконанні спірного договору , спростовується .

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземних валют на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 , згідно якого використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється : якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку , на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями ) у випадках , передбачених законами України .

В матеріалах справи знаходиться заявка на отримання кредиту від 18.04.2008 року , яка свідчить про ініціативу ОСОБА_2 в отриманні кредиту . Випадків , передбачених законодавством , в яких позичальник має право використовувати іноземну валюту як засіб платежу за відсутності індивідуальної ліцензії також не передбачено .

В судовому засіданні сторони не заперечували , що відповідачка ОСОБА_2 здійснювала погашення кредиту в доларах США .

Посилання ПАТ КБ ПриватБанку на те , що Декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю не передбачається отримання індивідуальної ліценензії на перерахування іноземної валюти суперечить пп г п.4 Декрета КМ України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, яким передбачено , що індивідуальні ліцензії потребують операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу .

Суд вважає недоцільним приймати посилання на лист Національного банку України від 07.12.2009 року Про правомірність укладання валютних договорів в іноземній валюті , так як згідно ст. 56 Закону України Про Національний банк України , нормативно-правові акти Нацбанку видаються у формі постанов Правління Національного банку , а також інструкцій , положень , правил , що затверджуються постановами Правління НБ України .

Крім того , у своєму ж листі від 02.06.2000 року , НБУ дотримувався протилежної позиції , зокрема вказуючи на таке : наявність у банку генеральної ліцензії не надає йому права на здійснення валютних операцій , які згідно ст.5 Декрету мають проводитись виключно на підставі індивідуальної ліцензії НБУ .

Слід також залишити без уваги висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В .М. Корецького , наданий третьою особою НБУ , так як даний висновок не є судовою експертизою , юридичну оцінку обставинам кожної окремої справи здійснює виключно суд .

Таким чином , суд приходить до висновку , що чинним на момент укладання спірного кредитного договору , законодавством України не було передбачено , що безпосередньо банківська ліцензія , дозвіл та додаток до дозволу Національного банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції , зокрема виконувати грошові зобовязання за кредитним договором в іноземній валюті , в силу імперативних положень ст.ст. 192 ,533 ЦК України , п."г ч.4 ст.5 Декрету .

Відповідно ч.1 ст.203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України , іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства .

Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України , підставою недійсності правочину , є недодержання в момент правочину стороною ( сторонами ) вимог , які встановлені ч.1 та 2 , 5,6 ст. 203 ЦК України.

Стаття 227 ЦК України , встановлює , що правочин юридичної особи , вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії ) , може бути визнаний судом недійсним .

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України , недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крім тих , що повязані з його недійсністю .

За таких обставин , приймаючи до уваги доведеність вимог щодо недійсності кредитного договору № 240289 cred від 23.07.2008 року , в забезпечення виконання ОСОБА_5 обовязків за яким було укладено договір поруки № 240289 cred- 1 від 23.07.2008 року , підлягає визнанню судом недійсними на підстав і ст.548 ч.2 ЦК України .

Керуючись ст. 10,11,60,61, 209, 212-215 ЦПК України , ст.192 , 203 ,215 , 216 , 227 , 533, 548 , суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору 6 368 , 25 доларів США відмовити .

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк , ОСОБА_2 , третьої особи ( без самостійних вимог ) Національного банку України про визнання недійсним кредитного договору № 240289- CRED , укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк від 23 липня 2008 року , про визнання недійсним договору поруки № 240289 cred-1 від 23 липня 2008 року , укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк задовольнити .

Визнати недійсним кредитний договір № 240289- CRED , укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк від 23 липня 2008 року .

Визнати недійсним договір поруки № 240289 cred-1 від 23 липня 2008 року , укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Менського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.Г.Сова