КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-295/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Непши О.І.,

при секретарі - Піроженко А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановив:

03 березня 2010 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 і відновити межові знаки між її земельною ділянкою та ділянками відповідачів з урахуванням загальної площі належної позивачці на праві користування земельної ділянки шляхом перенесення меж земельної ділянки зі сторони ОСОБА_2 З, 98 кв. м. та зі сторони ОСОБА_5 З, 02 кв. м., а також зобов`язати знести незаконні споруди на території позивачки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує на те, що вона є власником будинку за вищевказаною адресою, загальна площа земельної ділянки під домоволодінням становить 1 056 кв. м. Відповідачі порушують право користування позивачкою її земельною ділянкою, тому що самовільно захопили частину її ділянки шляхом перенесення меж земельних ділянок і зведення тимчасових будівель, чим зменшили розмір ділянки позивачки до 790, 2 кв. м. Позивачка вважає, що дії відповідачів порушують положення ст.391 ЦК України та ст.ст. 103, 106 ЗК України і створюють їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 18 лютого 2011 року за згодою позивачки відповідач ОСОБА_2 замінена на належного відповідача - власника суміжної земельної ділянки - ОСОБА_4 .

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, обставини, викладені у позові, підтвердила. Суду пояснила, що немає правовстановлюючих документів на земельну ділянку (є тільки власницею будинку на вказаній земельній ділянці, якій був їй подарований), проте намагається оформити документи, акт визначення (встановлення) межових знаків на місцевості у неї також відсутній. Зазначила, що самостійно провела розрахунок і прийшла до висновку, що відповідач ОСОБА_5 захопила 3, 02 кв. м. її території, а відповідач ОСОБА_4 - відповідно 3, 98 кв. м., які знаходяться під гаражем та літньою кухнею.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник, а також представник відповідача ОСОБА_4 у суді позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач ОСОБА_5 та її представник пояснили, що у 2003 році придбали будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Державного акту на право власності на земельну ділянку не мають, на даний час намагаються приватизувати земельну ділянку, отримали згоду всіх сусідів, окрім позивачки. Вказали, що після придбання будинку не переміщували огорожі по периметру земельної ділянки, межових знаків не мають, вони є лише у ОСОБА_4 . Представник відповідачки також зазначив, що гараж був збудований на межі земельних ділянок, тому що такої згоди дійшли попередні власники земельних ділянок його та позивачки. Крім того, зі слів архітектора Корабельного району м.Миколаєва представнику відповідача відомо, що таке будівництво в умовах щільної забудови міста не є порушенням, якщо воно відповідає ДБН.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснила, що власником суміжної із позивачкою земельної ділянки по АДРЕСА_3 є її чоловік ОСОБА_4 , який отримав її в дар від померлої сестри ОСОБА_4 . У 1980 році відповідач поставив огорожу по периметру земельної ділянки, яка там знаходиться і дотепер.

Згідно з договором дарування від 26 червня 2006 року позивачка є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Відповідно до рішення виконкому Миколаївської міської ради № 89 від 24 березня 1989 року та додатку до нього за домоволодінням по вказаній адресі вирішено зареєструвати 600 кв. м. землі, а 456 кв. м. - залишити у користуванні (а.с. 17-18).

Відповідно до рішення виконкому Миколаївської міської ради № 540 від 05 листопада 1996 року та Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_4 (померлій сестрі позивача) належала земельна ділянка АДРЕСА_3 площею 677 кв. м. (а.с.33-34, 71).

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 06 квітня 2011 року право власності на вказану земельну ділянку визнано за відповідачем ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судових засіданнях, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Як встановлює ч.2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або спору; :і розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття пр;ї_ власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попередньог: землекористувача.

Умови землекористування земельною ділянкою позивачки, як зазначалося раніше встановлені відповідним рішенням міськвиконкому (а.с. 17-18).

За ч.2 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В той же час ч.З ст. 10 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку позивачки, які б визначали її межі в натурі (окрім технічних паспортів на житловий будинок, які містять істотні суперечності (а.с. 19-24, 25-30), суд не може констатувати, що право позивачки користуватися земельною ділянкою порушене.

Аналогічного висновку дійшла і адміністрація Корабельного району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про що сповістила чоловіка позивачки відповідніїм листом від 04 січня 2008 року. Крім того, адміністрація також зазначила, що перебудова гаражу відповідачкою ОСОБА_5 не призвела до зміни його розмірів (а.с.63).

Позивачкою також не представлені суду будь-які акти обстежень земельних ділянок позивачки та відповідачів за участю фахівців-землевпорядників, з яких суд міг би встановити, які саме споруди відповідачів перешкоджають позивачці користуватися її земельною ділянкою та в чому саме виявляються ці перешкоди. Приймаючи до уваги наведе, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, що має наслідком залишення позову без задоволення.

Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України при відмові у позові судові витрати, сплачені позивачкою при зверненні до суду, відносяться на її рахунок.

Керуючись ст.ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 . ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12 вересня 2011 року

Суддя: О.І.Непша