АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/988/11 Справа № 22ц-9273/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Коляді О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказував на те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 29 лютого 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 1000000 грн. Із метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе за вказаним кредитним договором зобов'язань між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 29 лютого 2008 року були укладені договори поруки №0П1, №П2, №0ПЗ, №0П4, №П5. За умовами цих договорів вказані відповідачі, як поручителі, зобов'язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_3 за невиконання останньою взятих на себе договірних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 лютого 2008 року.

Також між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 29 лютого 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач зобов'язався надати вказаному відповідачу кредит в розмірі 1000000 грн. Із метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе за вказаним кредитним договором зобов'язань між позивачем та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 29 лютого 2008 року укладені договори поруки №0П1, №0П2, №ПЗ, №0П4, №0П5. За умовами таких договорів вказані відповідачі, як поручителі, зобов'язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_2 за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 лютого 2008 року.

У звязку із невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за даними договорами позивач просив солідарно стягнути із відповідачів суму заборгованості в розмірі 2155118,7 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2 155 118, 70 гривень.

Судові витрати у справі покладено на відповідачів, солідарно стягнено із них на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1700 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 29 лютого 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 1000000 грн. Відповідач зобов'язалась повернути не пізніше 02 березня 2015 року вказаний кредит відповідно до графіку повернення, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13,9% річних та інші обов'язкові платежі. В наступному між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено ряд додаткових до кредитного договору угод №1 від 25 квітня 2008 року, №3 від 10 липня 2008 року, №4 від 30 грудня 2008 року, №5 від 30 грудня 2008 року, №6 від 30 грудня 2008 року, №8 від 29 січня 2009 року, №9 від 29 січня 2009 року, №10 від 29 січня 2009 року. Положеннями вказаного кредитного договору також передбачене право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит у випадку порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором. За порушення позичальником термінів погашення своїх грошових зобов'язань, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Також суд встановив, що з метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе за вказаним кредитним договором зобов'язань між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 29 лютого 2008 року були укладені договори поруки №0П1, №П2, №0ПЗ, №0П4, №П5. За умовами таких договорів вказані відповідачі, як поручителі, зобов'язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_3 за невиконання останньою взятих на себе договірних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 лютого 2008 року.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе договірні зобов'язання із повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, що зумовило виникнення заборгованості, яку позивач своєю письмовою вимогою просив погасити, повернути достроково суму кредиту та сплатити плату за користування кредитом. Аналогічні вимоги щодо повернення кредиту були надіслані іншим відповідачам у справі як поручителям. Оскільки такі вимоги належним чином виконані не були - станом на 07 червня 2010 року виникла заборгованість в розмірі 1106216,85 грн.

Також між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 29 лютого 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач зобов'язався надати вказаному відповідачу кредит в розмірі 1000000 грн. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути не пізніше 02 березня 2015 року вказаний кредит відповідно до графіку повернення, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12,4% річних, інші обов'язкові платежі. В наступному між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено ряд додаткових до кредитного договору угод №2 від 30 грудня 2008 року, №3 від 29 січня 2009 року, згідно яких змінювався графік погашення кредиту. Положеннями вказаного кредитного договору також передбачене право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит у випадку порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором. За порушення позичальником термінів погашення своїх грошових зобов'язань, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Із метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе за вказаним кредитним договором зобов'язань між позивачем та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 29 лютого 2008 року укладені договори поруки №0П1, №0П2, №ПЗ, №0П4, №0П5. За умовами таких договорів вказані відповідачі, як поручителі, зобов'язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_2 за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 лютого 2008 р.

Суд вказав, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе договірні зобов'язання із повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, що зумовило виникнення заборгованості, яку позивач своєю письмовою вимогою просив погасити та повернути достроково суму кредиту, сплатити плату за користування кредитом. Аналогічні вимоги щодо повернення кредиту були наслані іншим відповідачам у справі як поручителям. Оскільки такі вимоги належним чином виконані не були - станом на 07 червня 2010 року виникла заборгованість в розмірі 1048901,85 грн.

Загальна сума заборгованості відповідачів за кредитними договорами №0, №0 від 29 лютого 2008 р. склала 2155118,7 грн.

Тому вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договорами про надання споживчого кредиту №, №0 від 29 лютого 2008 р. із відповідними додатковими угодами, договорами поруки №0П1, №П2, №0ПЗ, №0П4, №П5, №0П1, №0П2, №ПЗ, №0П4, №0П5 від 29 лютого 2008 р., та приймаючи до уваги, що знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами вказаних договорів із дотриманням вимог діючого цивільного законодавства, а також у звязку із невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за даними договорами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача суми заборгованості в розмірі 2155118,7 гривень.

Суд не погодився із доводами відповідача ОСОБА_7, викладеними в його письмових запереченнях, про необхідність відмови в задоволенні позову стосовно цього відповідача через неодноразову зміну умов спірних кредитних договорів шляхом укладення додаткових угод без отримання згоди відповідача. Врахувавши умови договорів про надання споживчого кредиту №, №0 від 29 лютого 2008 року, додаткових угод до них, умов договорів поруки №П5, №0П5 від 29 лютого 2008 року, дій сторін на виконання умов кредитних договорів суд вважав, що зміна умов спірних кредитних договорів додатковими угодами фактично не призвела до реального збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_7 як поручителя, а отже підстави для застосування ст.559 ч .1 ЦК України відсутні.

Але із такими висновками суду щодо відповідальності сторін за договорами та в частині визначення розміру заборгованості погодитись не можна, оскільки вони не враховують вимог законодавства.

Відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється із припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи з метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань між банком та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 29 лютого 2008 року були укладені договори поруки №0П1, №П2, №0ПЗ, №0П4, №П5. За умовами таких договорів вказані відповідачі, як поручителі, зобов'язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_3 за невиконання останньою взятих на себе договірних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 лютого 2008 року.

Також із метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань між банком та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 29 лютого 2008 року укладені договори поруки №0П1, №0П2, №ПЗ, №0П4, №0П5. За умовами цих договорів вказані відповідачі, як поручителі, зобов'язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_2 за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 лютого 2008 р.

Але на виконання двох кредитних договорів від 29 лютого 2008 року, укладених між банком та ОСОБА_3 і між банком та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди: №1 від 25 квітня 2008 року, №3 від 10 липня 2008 року, №4 від 30 грудня 2008 року, №5 від 30 грудня 2008 року, №6 від 30 грудня 2008 року, №8 від 29 січня 2009 року, №9 від 29 січня 2009 року, №10 від 29 січня 2009 року та додаткові угоди №2 від 30 грудня 2008 року, №3 від 29 січня 2009 року (т.1 а.с.21-37,44-46), за умовами яких, збільшувалась раніше встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами. А крім того, передбачалась умова, за якої допускалось користування кредитними коштами понад встановлені кредитними договорами строки і також із наступним збільшенням процентної ставки. Наявність цих додаткових угод із новими умовами не заперечував і позивач. Але п.2.1 договорів поруки передбачалось, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Згода поручителя передбачалась у різних письмових формах, які в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин та наявних доказів у справі суд вважає, що припиняються зобовязання всіх поручителів за двома кредитними договорами від 29 лютого 2008 року, оскільки така умова - збільшення обсягу відповідальності поручителя визначена законом, а саме ч.1 ст.559 ЦК України, яку необхідно застосувати в даному випадку.

Оскільки, припиняється солідарна відповідальність всіх поручителів по кожному із кредитних договорів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При розгляді позовних вимог про стягнення грошових сум за двома кредитними договорами суд враховує заявлений розмір заборгованості по кредиту ОСОБА_3 1 106 216,85 гривень, а по кредиту ОСОБА_2 1 048 901,85 гривень.

Оскільки ОСОБА_2 20 червня 2011 року погасив перед банком заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 230 040,61 гривень і банк до нього претензій на теперішній час немає, про що вказав представник позивача, а тому суд вважає, що є підстави для відмови у задоволенні позову про стягнення із нього заборгованості, у звязку із виконанням боржником своїх зобовязань, відповідно до вимог ст.599 ЦК України.

Що стосується позовних вимог про стягнення грошових сум за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_3, суд враховує що заявлений розмір заборгованості по кредиту ОСОБА_3 складав 1 106 216,85 гривень станом на 07.06.2010 року. Оскільки ОСОБА_3 20.06.2011 року частково погасила заборгованість у розмірі 299 860,39 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією, а тому суд вважає за необхідне стягнути із неї заборгованість у розмірі 806 356,46 гривень (1 106 216,85 гривень - 299 860,39 гривень).

Разом із тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки на теперішній час немає підстави для висновку про відсутність зобовязання у ОСОБА_3 виконувати умови кредитного договору. Цей обовязок відповідачки не спростований належними доказами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалені рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки відсутні підстави для солідарної відповідальності боржників і враховуючи що відповідач ОСОБА_2 на час предявлення позову мав боргові зобовязання перед банком, а тому із відповідачів на користь позивача необхідно стягнути у рівних частинах понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та судовий збір сумі 1 700 грн.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення передбачені, ст.309 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 806 356 (вісімсот шість тисяч триста пятдесят шість) гривень 46 копійок, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 910 ( девятсот десять) гривень із кожного на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесених судових витрат у справі.

В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: