Справа № 22-ц-235/2011 Провадження № Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Кузюра Доповідач - Шевченко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ЛАКІЗИГ.П., ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3,
за участю:ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Бобровицького районного суду від 02 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, зобов'язання сплатити кошти за реалізовану частину спадкового майна в сумі, що складає У% частину вартості всього спадкового майна,

в с т а н о в и в:

В травні 2008 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, в якому просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 24.11.2005 року Бобровицькою державною нотаріальною конторою на ім"я ОСОБА_5 Свої вимоги позивачі мотивували тим що, після смерті їх матері ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належне їй майно, відповідачка їх сестра обманним шляхом, не повідомивши їх( позивачів), про подання заяви про прийняття спадщини, не повідомивши нотаріуса про коло спадкоємців, надавши нотаріусу докази які не відповідають дійсності, отримала незаконно свідоцтво, тому що в будинку матері із 1995 року і до дня смерті матері та рік після(до 2001 року) проживав- Зазимко Г.В., вів домашнє господарство, доглядав за матір"ю під час хвороби, здійснював її поховання, та вступив у володіння та управління майном яке належало покійній матері.

В серпні 2008 року позивачі подали до суду заяву про зміну предмета позову, та просили встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 04.11.2000 року, таким, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, яке знаходилося за адресою: м.Бобровиця, вул.Гоголя, 20. Зобов'язати відповідачів сплатити кошти за реалізовану частину належного позивачам спадкового майна після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 04.11.2000 року в сумі Ул вартості житлового будинку та надвірних будівель та споруд станом на 2009 рік ОСОБА_7 та в сумі Ул вартості житлового будинку та надвірних будівель та споруд станом на 2009 рік ОСОБА_6

В грудні 2010 року позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог, в якій просили встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 04.11.2000 року, таким, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, яке знаходилося за адресою: м.Бобровиця, вул.Гоголя, 20. Зобов'язати відповідачів сплатити кошти за реалізовану частину належного позивачам спадкового майна після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 04.11.2000"" року в сумі Ул вартості житлового будинку та надвірних будівель та споруд станом на 2009 рік та Ул вартості земельної ділянки, що складає в сумі 54434 грн. кожному.

Рішенням Бобровицького районного суду від 02 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені. Встановлено факт прийняття ним спадщини після померлої матері 04.11.2000 року та зобов"язано ОСОБА_5 сплатити йому вартість Ул частини спадкового майна в сумі 54434 грн., судові витрати в сумі 581,84 грн. та витрати за проведення експертиз в сумі 770 грн. Всього на суму 55785,84 грн. В задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних

вимог.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що рішення суду не~ грунтується на матеріалах справи, судом не надано правової оцінки обставинам справи. Так, апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 на момент смерті ОСОБА_8 був громадянином ОСОБА_9, постійним місцем його проживання була ОСОБА_9, заяви про прийняття спадщини після смерті матері він не писав, жодних дій на прийняття спадщини ним не вчинено. Сума коштів за рахунок реалізованої спадщини є необгрунтованою. Також апелянт не погоджується із висновком експертів, посилаючись на те, що не всі експерти, які проводили експертизу, мають відповідні свідоцтва оцінювачів та внесені до Державного реєстру атестованих судових експертів. Крім того, апелянт вважає, що позивачами пропущено трирічний строк звернення до суду, оскільки про порушення їх прав вони знали ще в 2005 році, коли ОСОБА_5 належно оформила на себе спадщину.

Апелянт ОСОБА_5 крім того посилається ще на те, що питання стягнення коштів може розглядатись лише у випадку скасування чи визнання

недійсним свідоцтва про право на спадщину. Також вона вважає, що ОСОБА_7 є таким, що відмовився від спадщини в силу ч.2 ст.553 ЦК УРСР. А письмова заява ОСОБА_10 взагалі не може бути покладена в основу рішення. Також апелянт посилається на те, що спірне спадкове майно відчужено шляхом укладення договору дарування і згідно ст.550 ЦК УРСР кошти не можуть бути стягнуті, оскільки майно перейшло безоплатно.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення змінити в частині відмови в задоволенні його позивних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та зобов'язати ОСОБА_5 сплатити йому вартість ХА частини спадкового майна в сумі 54434 грн. та судові витрати. В разі відмови в задоволенні позовних вимог, просить рішення змінити в частині зобов'язання відповідача сплатити ОСОБА_7 вартість спадкового майна з розмірі 1А частини спадкового майна на розмір Уг часини вартості спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджені та оцінені докази. Апелянт наполягає на тому, що він також є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 04.11.2000 року. Також судом порушена рівність часток при спадкуванні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_11, ОСОБА_5 підлягають задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно відхилити, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7. скасуванню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що з 1995 року по 2001 рік останній постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. 20 разом зі своєю матір"ю ОСОБА_8, вели спільне господарство, і таким чином в судовому засіданні знайшов факт підтвердження прийняття позивачем спадщини. Проте цей висновок суду суперечить вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин), спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.З ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті спадкодавця ОСОБА_8 її син ОСОБА_7 не вчинив будь- яких дій по управлінню, розпорядженню й користуванню майном своєї матері.

Апеляційний суд вважає, що твердження ОСОБА_7, про те що після смерті матері, він прийняв спадщину не підтверджені належними доказами.

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_11, ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду від 02 грудня 2010 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, до ОСОБА_5, ОСОБА_11 про встановлення факту прийняття спадщини, зобов'язання сплатити кошти за реалізовану частину спадкового майна в сумі, що складає 1Л частину вартості всього спадкового майна відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11, ОСОБА_5 по 120 грн. понесених кожним із них витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та по 272 грн. 17 грн.. кожному понесеного судового збору.

Рішення Бобровицького районного суду в частині відмови в позові ОСОБА_6, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: