АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: спадкове інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» липня 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2011 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи-Друга Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, Лизогубівська сільська рада Харківського району Харківської області про визнання заповіту недійсним та визнання права власності та позовом ОСОБА_3 до Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про визнання недійсною постанови нотаріуса, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_3 звернулася до Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про визнання недійсною постанови нотаріуса. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що 05.07.2005 року ії дід ОСОБА_7 склав заповіт на неї, згідно якого все своє майно заповідав їй, а саме: житловий будинок № 57 по вулиці Лісовій в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області. 07.07.2005 року він помер. 05.10.2005 року вона звернулася з заявою про прийняття спадщини, а 13.05.2006 року з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса від 13.05.2006 року їй відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки, як зазначено в постанові, заповіт складено з порушенням форми та являється нікчемним. У звязку з чим просила визнати недійсним постанову державного нотаріуса від 13.05.2006 року недійсною та зобовязати нотаріуса видати свідоцтво.

У травні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що спірний будинок являвся спільною сумісною власністю його батьків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки будували вони його разом за спільні кошти. За своє життя 17.08.1992 року вони склали заповіт на нього, згідно якого заповідали йому все своє майно. 24.02.1999 року померла його мати ОСОБА_8 Після смерті матері він та його батько, який мав і обовязкову частку у спадщині, фактично прийняли спадщину, оскільки проживали в будинку на день смерті ОСОБА_8 Після смерті батька 07.07.2005 року він своєчасно не міг звернутися до нотаріальної контори, оскільки довгий час хворів, у звязку з чим вважав, що строк він пропустив з поважних причин. Після спливу шестимісячного строку він звернувся до нотаріальної контори, але йому відмовлено, оскільки є заповіт, складений на його племінницю ОСОБА_3 від 05.07.2005 року, з яким він не згодний. Його батько ОСОБА_7 був особою похилого віку, на день смерті йому виповнилося 82 роки, він тривалий час хворів, у нього був поганий зір, слух, траплялися різні галюцінації, тому його волевиявлення не було вільним і не відповідало його дійсній волі. 24.11.2007 року ОСОБА_3 оформила свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний будинок, з яким він також не згодний, оскільки його видано на підставі недійсного заповіту. Крім того, в прізвищі його батька та в імені матері допущені описки: в прізвищі замість Бєлєвцов зазначено Белевцов, в імені замість Прасковья зазначено Парасковія. У звязку з викладеним просив встановити факт родинних відносин між ним та його батьками : ОСОБА_7 та ОСОБА_8; встановити факт належності йому складених заповітів; визнати за його матірю ОСОБА_8 право власності на ? частину житлового будинку, 57 по вулиці Лісній в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку забудови як на спільне майно подружжя та за його батьком право власності на ? частину житлового будинку, 57 по вулиці Лісній в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом, як на обовязкову частку після смерті його дружини ОСОБА_8, померлої 24.02.1999 року; визнати за ним право власності на 5/12 частин спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_8, померлої 24.02.1999 року; визнати недійсним заповіт від 05.07.2005 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.11.2007 року, виданих на імя ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію право власності на спірний житловий будинок на імя ОСОБА_3; визначити ОСОБА_4 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 07.07.2005 року строком на один місяць; визнати за ним право власності на 7/12 частин спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 07.07.2005 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16.04.2009 року обидва позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2011 року позов ОСОБА_4- задоволено; встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_7 є батьком, а ОСОБА_8 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановлено факт належності ОСОБА_4 заповіту ОСОБА_7, посвідченого 17.08.1992 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 39 та встановлено факт належності ОСОБА_4 заповіту ОСОБА_8, посвідченого 17.08.1992 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 40; визнано за ОСОБА_7 право власності на ? частину жилого будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом, як на обовязкову частку після смерті його дружини ОСОБА_8; визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/12 частин жилого будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8, померлої 24.02.1999 року; визнано нікчемним заповіт від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_10, посвідченого 05.07.2005 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 45; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в цілому, видане Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 24.11.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-2187; скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в цілому на імя ОСОБА_10, виконану КП Харківське районне БТІ 13.12.2007 року за реєстровим записом № 254 в реєстровій книзі № 1; визнано за ОСОБА_4О право власності на 7/12 частин житлового будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 07.07.2005 року, а всього визнано право власності в цілому на житловий будинок № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області; в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2011 року справу направлено для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2011 року встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_7 є батьком, а ОСОБА_8 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановлено факт належності ОСОБА_4 заповіту ОСОБА_7, посвідченого 17.08.1992 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 39 та встановлено факт належності ОСОБА_4 заповіту ОСОБА_8, посвідченого 17.08.1992 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 40; визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину жилого будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області як на частку в спільному майні подружжя; визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/12 частину жилого будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом, як на обовязкову частку після смерті його дружини ОСОБА_8; визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/12 частин жилого будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8, померлої 24.02.1999 року; визнано нікчемним заповіт від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_10, посвідченого 05.07.2005 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 45; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в цілому, видане Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 24.11.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-2187; скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в цілому на імя ОСОБА_10, виконану КП Харківське районне БТІ 13.12.2007 року за реєстровим записом № 254 в реєстровій книзі № 1; визнано за ОСОБА_4О право власності на 7/12 частин житлового будинку № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 07.07.2005 року, а всього визнано право власності в цілому на житловий будинок № 57 по вулиці Лісна в с. Лизогубівка Харківського району Харківської області; в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено; надано ОСОБА_4 додатковий строк один місяць для прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 07.07.2005 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційні скарги на рішення суду від 07.02.2011 року та додакове рішення від 11.05.2011 року, в яких просила рішення суду скасувати, відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог та задовольнити ії позов. При цьому посилалася на порушення норм матеріального і процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, а саме, не звернув увагу на те, що ОСОБА_4 на час смерті його батька ОСОБА_7 в спірному будинку не проживав; що з 1988 року він проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 зі своєю родиною; що спірний будинок належав тільки ОСОБА_7 Зазначила, що заповіт від 05.07.2005 року оформлено відповідно до вимог ст. ст. 1247, 1251 ЦК України. Вказала, що суд не звернув увагу на те, що причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_4 не надав і що неможливо в одному провадженні розглядати вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом або за заповітом.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково, рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від 05.07.2005 року складено з порушенням форми, тому являється нікчемним.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою, а саме в випадках, якщо заповіт посвідчує нотаріус, і заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт та якщо заповіт посвідчується посадовими, службовими особами в лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоровя, в будинках для осіб похилого віку та інвалідів, під час плавання на морському, річковому судні, перебуванні особи у пошуковій або іншій експедиції, в пунктах дислокації військових частин, зєднань, установ, військово-навчальних закладах, у місцях позбавлення волі, у слідчому ізоляторі. Таким чином, виходячи з вимог цієї норми існують тільки два випадки обовязкової участі свідків при посвідченні заповіту, і цей перелік є вичерпним і розширювального тлумачення не потребує.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.07.2005 року ОСОБА_7 склав заповіт на імя онуки ОСОБА_3, який у звязку з його хворобою та на його особисте прохання в його присутності і присутності посадової особи виконавчого комітету підписано ОСОБА_11, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області. На підставі цього заповіту 24 листопада 2007 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке знаходиться у неї.

Посилання ОСОБА_4 на те, що цей заповіт являється нікчемним, оскільки складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, судовою колегією не приймаються, оскільки виходячи з вимог ст. ст. 1251, 1257 ЦК України, ст. 37 Закону України Про нотаріат від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями та п. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів від 25.08.1994 року порушень в заповіті, на які посилається ОСОБА_4, не вбачається, а доказів того, що волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його волі, матеріали справи не містять, і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 відповідно до ст. 60 ЦПК України їх не надав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції одночасно в порушенні вимог ст. ст. 1269, 1272 ЦК України та розяснень, наданих в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 По судову практику у справах спадкування визначив ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та вирішив питання щодо визнання за ним права на спадщину. Між тим доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_4 на вчиненнй цих дій, матеріали справи не містять, і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 їх відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надав. Із наданого свідоцтва про хворобу № 148 від 02.06.2006 року, наданого ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, не вбачається, що ОСОБА_4 протягом шестимісячного строку не мав можливості звернутися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Із відповіді Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 02.07.2011 року не вбачається, що ОСОБА_4 звертався з відповідною заявою до Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про часткову відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 в частині зобовязання нотаріуса видати свідоцтво та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, зокрема і в частині встановлення факту родинних відносин та визнання, що ОСОБА_7 є батьком, а ОСОБА_8 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановлення факту належності ОСОБА_4 заповіту ОСОБА_7, посвідченого 17.08.1992 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 39 та встановлення факту належності ОСОБА_4 заповіту ОСОБА_8, посвідченого 17.08.1992 року секретарем Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 40, оскільки ці вимоги безпосередньо повязані з визнанням права власності в порядку спадкування за законом або за заповітом, і правових наслідків в разі відмови ОСОБА_4 в задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, вони не мають.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2011 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати постанову державного нотаріуса Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 13 травня 2006 року недійсною

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Судді: