АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3948/11 Справа № 22ц-6967/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Басуєвої Т.А., Волошина М.П.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи тим, що 10 травня 2002 року близько 11 години 50 хвилин на проспекті ім.Газети „Правда в м.Дніпропетровську, в районі магазину „Будинок торгівлі, відбулася дорожньо-транспортна пригода. При прямуванні автомобілів „Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та „АУДІ-100, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, відбулося їх зіткнення на розділовій смузі.

Посилаючись на те, що висновок судової автотехнічної експертизи ХНДІСЕ підтвердив факт порушення відповідачем ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, а тому, на підставі акту автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 23 квітня 2003 року, та з урахуванням індексу інфляції, просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 45.804 грн.45 коп. У зв'язку з пошкодженням автомобіля їй завдано моральну шкоду в розмірі 8.000 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок матеріальної шкоди 4.241 грн.10 коп. та в рахунок моральної шкоди 500 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року і ухваленні нового рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі, вказуючи на те, суд постановив рішення з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 10 травня 2002 року на проспекті ім.Газети „Правда в м.Дніпропетровську, сталася частково з вини відповідача ОСОБА_2

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлює в три роки.

ОСОБА_3 позов до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 10 травня 2002 року, предявила лише 15 червня 2009 року.

Разом з тим відповідно до ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Проте судом ці правила не застосовані, хоча згідно зі ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно зі ст.80 ЦК України, а також аналогічній ч.4 ст.267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Однак суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув.

За таких обставин, які свідчать, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно не може вважатися законним й обґрунтованим та відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.209,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 рудня 2010 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді :