Справа № 2-1193/11
Провадження № 2-1193/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2011 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

про визнання недійсним кредитного договору

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним укладений з відповідачем кредитний договір №640/4-251 від 16 травня 2008р. на суму 32000 доларів США, посилаючись на те, що договір не відповідає вимогам законодавства та порушує права позивача, зокрема: договір не містить суттєвих умов про його зміну, припинення, про відповідальність банку; напроти, містить суперечне законодавству положення про односторонню зміну банком умов договору, несправедливе покладання валютних ризиків лише на позичальника. Також, під час укладання договору банк не надав позивачу повну інформацію про послуги, чим ввів позивача в оману, спонукав дати згоду на укладання договору з використанням іноземної валюти при відсутності індивідуальної ліцензії на валютні операції.

У судовому засіданні представники сторін були відсутні, у письмових заявах просили розглядати справу без їх участі. Також, представник позивача заявила про підтримку позову, представник відповідача про необхідність відмовити в позові, посилаючись у письмових запереченнях на те, що з інформацією про умови кредитування позичальник був ознайомлений, вільно та свідомо обрав саме таке кредитування, банк на момент видачі кредиту в іноземній валюті мав передбачені законодавством ліцензію та дозвіл Національного банку України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що 16 травня 2008р. між «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №640/4-251, за яким позивач отримав в кредит 32000 доларів США, зобовязувався їх повернути частками по 15 травня 2023р., сплачувати за користування грошима 14% річних.

Згідно діючого цивільного законодавства договір як дво- чи багатосторонній правочин може бути визнаний судом недійсним з підстав того, що його зміст суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що передбачено ст.ст.203,215 ЦК України.

За ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, а також обовязкові умови, визначені актами цивільного законодавства, які у ст.638 ЦК України зазначаються також як істотні.

Аналіз копії спірного кредитного договору, що є в справі, свідчить, що сторонами досягнута згода з усіх істотних умов, які встановлені ст.ст.1048-1052,1054 ЦК України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі, п.п.7.1.-7.3. договору передбачає умови про зміну, припинення договору, і вони не суперечать цивільному законодавству на час укладання.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, зобовязання позичальника виникає лише після виконання зобовязання банком, внаслідок чого положення про відповідальність банку за невиконання умов договору відсутні не лише в спірному договорі, а і у цивільному законодавстві параграфи 1,2 гл.71 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст.192,533 ЦК України, ст.ст.2,47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», та з врахуванням того, що чинним законодавством не визначено меж термінів і сум кредитів в іноземній валюті, при перевищенні яких потрібна індивідуальна ліцензія для їх надання, іноземна валюта може використовуватись банками при видачі кредитів за наявності у них генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на валютні операції.

Згідно наданих відповідачем копій документів ПАТ «Укрсоцбанк» має і мав видані Нацбанком України банківську ліцензію №5 від 29.12.2001р. та дозвіл із додатком №5-2 від 29.07.2003р. на операції з валютними цінностями.

Отже, надання банком позивачу у травні 2008р. кредиту в іноземній валюті не суперечило вимогам діючого законодавства.

Що стосується тверджень позивача про несправедливість умов договору через покладання усіх ризиків знецінення національної валюти лише на позичальника, суд виходить з того, що укладаючи договір із використанням іноземної валюти, сторона зясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в наступному не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін.

Обставини справи свідчать, що при укладенні спірного договору позивачу були відомі усі умови договору, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Договір позивач підписав та у суді його тривалий час не оспорював.

Крім того, виходячи з ситуації, яка складалася в Україні щодо динаміки зміни курсів валют, девальвації гривні, можливість передбачити відповідачу в момент укладання договору зміну (зріст) курсу гривні по відношенню до долара США існувала.

Також малась можливість отримання кредиту в національній валюті, а тому зроблений відповідачем вибір кредитування в іноземній валюті є свідомим та вільним.

Підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, визначені у ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таких підстав у спорі між сторонами судом також не встановлено.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору №640/4-251 від 16 травня 2008р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення чи з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова