АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-Ц-5204/2011 p. Головуючий 1 інстанції-Бессонова Т.Д.
Категорія - доплата до пенсії дитині війни ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2011 року. м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л .В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Ізюмському районі Харківської області про зобовязання перерахувати недоплаченої державної соціальної допомоги дитині війни, -

В СТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати відповідача здійснити перерахунок призначеної їй пенсії за віком із підвищенням за рахунок щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати на її користь за період з 01.01.2006 по 30.04.2010 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2010 року позов задоволений частково. Зобовязаний відповідач перерахувати пенсію позивачці з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 квітня 2010 року, з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням виплачених сум.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та в позові відмовити повністю.

Колегія судців за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. 195, п. 1 ч.І ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до соціальної категорії "дитина війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком яка відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 1 січня 2008 року було зменшено виплати, які передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до розміру надбавки, встановленої для учасників війни, на підставі чого відповідач знову зменшив розмір спірної виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Враховуючи передбачені ст. 152 Конституції України наслідки визнання неконституційним окремих положень закону, з часу ухвалення вказаних рішень Конституційного суду, з 09 липня 2007 року, а також - з 22 травня 2008 року, поновлювалася дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" про підвищення пенсії в редакції від 18 листопада 2004 року N 2195-1V, а визнані неконституційними положення Законів України Про державний бюджет втрачували свою чинність.

Однак, всупереч ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у подальшому позивачу щомісячне підвищення до пенсії знову виплачувалась у меншому розмірі, відповідно до правил, які містяться у Постанові Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530.

З огляду на конституційні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України «Про соціальний захист дітей війни» має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

При цьому колегія суддів також виходить з правової позиції, викладеної у пар. 23, 26 рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 2005 року "Кечко проти України" (Заява N 63134/00, справа щодо виплати вчителям надбавок до заробітної плати), яка підлягає застосуванню судом як джерело права згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Згідно цього прецеденту в межах свободи дій державі визначати, які надбавки або підвищення виплачувати з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припиняти такі виплати, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних підвищень, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (принцип юридичної визначеності). При цьому органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див. з цього приводу також рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, пар. 35, ЕСНЯ 2002-ІІІ).

Колегія суддів не застосовує передбаченого ст. 99 КАС України обмежувального строку звернення до суду, який має субсидіарний характер, виходячи з того, що позивачка звернулася зі своєю заявою, а суд відкрив провадження по справі і розглянув її в порядку цивільного провадження, в якому не обмежений строк звернення до суду під загрозою залишення позову без розгляду.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписи абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 245З-VI (в ред. Закону України від 2 грудня 2010 року N 2748-VI), які передбачають повноваження судових палат у цивільних справах апеляційних судів загальної юрисдикції по розгляду в порядку адміністративного судочинства апеляційні скарги щодо таких спорів, які були розглянуті в порядку цивільного судочинства, - не містять прямої вказівки про ретроспективне поширення норм КАС України на результати цивільного провадження, яке відбулося в суді першої інстанції.

За аналогічних обставин у параграфі 27 вказаного рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 2005 року "Кечко проти України" (Заява N 63134/00) Європейський суд дійшов висновку, що при відсутності у відповідному законі, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, ретроактивних положень, надання судами такому закону зворотної сили та остаточна відмова з цих підстав органів державної влади у задоволені вимоги заявника щодо надбавок до заробітної плати за даний період - є свавільною та незаконною, що порушує право особи на мирне володіння своїм майном, в цілях передбачених пунктом 1 Протоколу 1 до Конвенції.

Виходячи з того, що незаконна невиплата позивачці спірного підвищення до пенсії є по суті втручання у її право на мирне володіння майном, яке гарантується першим параграфом статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у даному випадку підлягають застосовуванню загальні правила трирічної позовної давності, передбачені ст.ст. 256-257 ЦК України.

Виходячи з наведеного, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, то з підстав, передбачених ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206,210-212,254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді колегії: