Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Товянської О.В.

суддів Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 15 червня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа закрите акціонерне товариство „Українська екологічна страхова компанія про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

встановила :

У листопада 2010р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначав, що з вини відповідача ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1, 02.08.2010р. близько 15-30год. у с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області сталась ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_2, яким позивач керував на відповідній правовій підставі, отримав механічні пошкодження. Просив стягнути з ОСОБА_1 19717,85грн. матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль, 5000грн. моральної шкоди, 1000грн. за надання юридичної допомоги і судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 15 червня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19717,85грн. матеріальної шкоди, 2000грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у позові за безпідставністю. Суд не притягнув до участі у справі страхову компанію, оскільки автомобіль було застраховано.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, в разі якщо не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.3 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22 Закону).

Як видно із матеріалів справи, 02.08.2010р. близько 15год.30хв. у с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області з вини відповідача ОСОБА_1, який на підставі тимчасового дозволу АА371802 (а.с.32) керував автомобілем НОМЕР_1, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_2 автомобіль НОМЕР_2, яким на відповідній правовій підставі керував ОСОБА_2 Власником автомобіля НОМЕР_3, є ОСОБА_3

02.08.2010р. між ОСОБА_3 та ЗАТ Українська екологічна страхова компанія було укладено договір № ВЕ/4993583 по обовязковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу із 10год.10хв. 02.08.2010р. по 01.08.2011р. (а.с.31).

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховим договором ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого) встановлено в сумі 51000 грн., а шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 2550грн., тому за матеріальну шкоду, яка не перевищує ліміт відповідальності, відповідає страхова компанія.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути спричинену йому шкоду з ОСОБА_1 Під час розгляду справи в суді першої інстанції ЗАТ Українська екологічна страхова компанія не була притягнута до участі у справі в якості відповідача, клопотання про залучення її в якості співвідповідача сторонами не заявлялося (ч. 1 ст. 33 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями притягнути до участі у справі в якості співвідповідача будь-яку особу або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (ст.ст. 303, 307 ЦПК України). Тому, вимоги ОСОБА_2 про відшкодуванню матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові за безпідставністю.

В решті рішення є законним та обгрунтованим.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.1 ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки в результаті ДТП було пошкоджено належний позивачу автомобіль, яким він тривалий час не міг належним чином користуватись, сам факт ДТП викликав у нього негативні емоції, то суд зробив обґрунтований висновок про заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди та правильно визначив її розмір у 1000 грн. ЇЇ розмір відповідач не оспорював. Саме позбавлення можливості використовувати автомобіль, необхідність затрачати зусилля на проведення його ремонту і викликало негативні емоції у позивача, на що він посилався, як в позовній заяві, так і в суді.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідач повинен частково відшкодувати понесені позивачами витрати в звязку із збиранням доказів та розглядом справи.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 15 червня 2011 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Відмовити ОСОБА_2 у позові про відшкодування матеріальної шкоди за безпідставністю. В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :