АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: трудові , поновлення ОСОБА_1
на роботі Доповідач Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Бородіна М.М.

ОСОБА_2

За участю секретарів: Григоренко К.Ю., БалашоваО.Г. , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в особі його представника ОСОБА_5 , на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 24 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ВАТ «Укрнафта», Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», третя особа у справі : ОСОБА_6 про скасування наказів № 1151 від 01.07.2009 року № 131 від 05.08.2009 року , зобов»язання видання наказу , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

02 вересня 2009 року позивач звернувся у суд з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень 13 жовтня 2009 року, просив скасувати наказ № 1151 від 01 липня 2009 року про оголошення йому догани та наказ № 131 від 05 серпня 2009 року про його звільнення з посади інженера технолога за п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді інженера-технолога цеху видобутку нафти і газу № 5 НГВУ «Охтирканафтогаз», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, розмір якої визначав у 1000 грн. ( а.с.1-2, 16-17).

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 24 березня 2010 року, в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу було відмовлено (а.с.134-136).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2010 року, вказане рішення суду було скасоване на підставі.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України та справа повернута до суду першої інстанції на її новий розгляд ( а.с.161).

27 липня 2010 року, позивач уточним свої позовні вимоги та просив скасувати наказ № 1151 від 01 липня 2009 року про оголошення йому догани та наказ № 131 від 05 серпня 2009 року про його звільнення з посади інженера технолога за п. 3 ст. 40 КЗпП України, змінити формулювання його звільнення та зобов»язати відповідача видати наказ про його звільнення з зазначеної посади за п.1 ст. 36 КЗпП України з 14 березня 2010 року,змінивши формулювання його звільнення з посади та внести відповідний запис у трудову книжку. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 274, 44 грн. та моральну шкоду, розмір якої він визначає у 5000 грн.( а.с.186-191, 239-240).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу № 1151 від 01.07.2009 року за порушення функціональних обов»язків ,відповідно до п. 27 розділу 2 посадової інструкції йому як інженеру технологу ЦВНГ № 5 була оголошена догана. В основу наказу було покладено те, що він, працюючи на вказаній посаді 26 травня 2006 року не надав інженеру- контрольору ОСОБА_7 інформацію про орієнтований строк пуску верстака-качалки на свердловині № 28 Козіївського родовища і про роботи, проведені по ремонту свердловини бригадою слюсарів , з чим він повністю не погоджується.

Позивач зазначає, що 25 травня 2009 року його бригадою були проведені роботи щодо запуску верстака-качалки на вказаній свердловині, робота якої була зупинена з технічних причин ще до його зміни. У зв»язку з тим, що на місці роботи був відсутнім будь-який телефонний з»язок, то одразу після приїзду на базу ДНС «Козіївка», він повідомив про запуск свердловини центральну диспетчерську службу, начальника служби ОСОБА_8, заступника начальника цеху ОСОБА_9 та провідного інженера-технолога ОСОБА_10.

Позивач також зазначає на те, що з вимогою про надання такої інформації ОСОБА_11 до нього не звертався та якщо і припустити ,що таке звернення мало місце, то передумовою оголошення йому догани про неповідомлення ходу ремонтних робіт, мали б бути якісь негативні наслідки для підприємства, яких відповідачі не довели.

Оспорюючи наказ № 131 від 05.08.2009 року про його звільнення з зазначеної посади, позивач зазначає на те, що підстава для його звільнення на думку відповідачів полягає в тому ,що відповідно до наказу начальника управління НГВУ «Охтирканафтогаз» № 1255 від 20 липня 2009 року, з яким він не був ознайомлений, 20 липня 2009 року мобільна група , в склад якої входив він, оператор з добування нафти і газу ОСОБА_12 та водій ОСОБА_13О ., була направлена для патрулювання свердловин нафтопроводів . Позивач вказує, що зазначені відповідачем : схема маршруту руху мобільної групи, інструкція про порядок роботи , телефони працівників СБ ОНПР, правоохоронних органів та центральної інженерно - технічної служби , були отримані водієм ОСОБА_13, а він особисто такі документи не отримував та з вказаними документами він був ознайомлений в судовому засіданні , як і не знав про наявність затвердженої ще 08.07.2006 року начальником «Охтирканафтогаз» інструкції про порядок роботи працівників таких груп та до 20 липня 2009 року маршрути руху мобільних груп складались на розсуд старшого групи і не були чітко визначені географічно, а лише як перелік об»єктів, що підлягають об»їзду такими групами.

Позивач зазначає, що підставою для його звільнення на думку відповідача, є невиконання зазначеної інструкції, з якою він не був ознайомленим. . Позивач також зазначає,що з ним ніхто не проводив інструктажу щодо роботи мобільної групи та 20 липня 2009 року з 18 години патрулювання здійснювалось за складеним на його розсуд маршрутом ,як це було раніше, з урахуванням переліку об»єктів, що підлягали об»їзду та коли біля 03 години 21.07.2009 року пересування на автомобілі стало неможливим у зв»язку з його поломкою, ним було прийнято рішення про повернення групи до смт. Краснокутськ, де він склав звіт про обсяг виконаної роботи та причини,що об»єктивно унеможливлюють її подальше виконання та відправив автомобіль до м. Охтирка для проведення ремонтних робіт. Не повідомлення КІТС та СБ ОНПР про зміну маршруту обґрунтовує забороною мати при собі мобільні телефони. Позивач також зазначає на те, що при обранні виду показання , відповідач в порушення ст. 149 КЗпП України не врахував ступінь тяжкості і його попередню роботу.

Як на підставу зміни формулювання причин звільнення позивач вказує на те, що 15 березня 2010 року він був прийнятий на роботу в ЗАТ «ВК Укрнафтобуріння» у зв»язку з чим, поновлення на роботі втратило для нього актуальність, однак запис в трудовій книжці щодо його звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України створюватиме негативне ставлення до нього як працівника .

На обгрунтування вимог щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди позивач вказує на те, що незаконним звільненням він втратив засоби до існування , що призвело до моральних страждань, втрати життєвих зв»язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організацію свого життя.

01 лютого 2011 року позивач уточнив свої вимоги стосовно розміру стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив стягнути на його користь 21 274, 44 грн. такого заробітку ( а.с.239-240).

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник підтримали позовні вимоги з зазначених підстав.

Відповідач, в особі свого представника ОСОБА_14 позовні вимоги позивача не визнав посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваний ним наказів.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, в задоволені позовних вимог позивачу , відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, в особі свого представника ОСОБА_5, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує неповним з»ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими .

В запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач, в особі свого представника, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції- без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із чинним законодавством.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Приймаючи рішення про відмову позивачеві в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності факту систематичного невиконання ним трудових обов»язків,що потягло за собою негативні наслідки для підприємства та правомірності накладення відповідачем на ОСОБА_4 зазначених дисциплінарних стягнень.

Судова колегія не може повністю погодитись з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами що сторони з 07 травня 2004 року знаходились в трудових правовідносинах та позивач займав посаду інженера-технолога ЦВНГ № 5 Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз»

Відповідно до наказу № 1151 від 01 липня 2009 року , за порушення функціональних обов»язків згідно п. 27 розділу 2 посадової інструкції позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани.

Відповідно до наказу № 131 від 05 серпня 2009 року , в порядку дисциплінарного стягнення ,позивача було звільнено з зазначеної посади за систематичне невиконання обов»язків, покладених на нього трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно до протоколу засідання профспілкового комітету НГВУ «Охтирканафтогаз» № 45 від 03.08.2009 року, профком дав згоду на звільнення позивача( а.с.5,6, 60-61).

Визнаючи законним притягнення відповідачем позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, за наказом № 1151 від 01 липня 2009 року, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення позивачем його функціональних обов»язків та відмови позивача 26.05.2009 року від дачі пояснень з цього приводу .

За змістом ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : 1. догана; 2. звільнення та підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок є протиправне винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов»язків та обов»язковим елементом складу дисциплінарного проступку є вина працівника.

Як вбачається із розпорядження № 161 від 07.05.2009 року начальника ЦВНГ № 5 ОСОБА_8 , своїм розпорядженням він зобов»язує надавати на вимогу інженера-контролера ОСОБА_7 вказану ним технологічну документацію та інформацію ( а.с.29) .

В порушення вимог ст. 141 КЗпП України щодо обов»язку власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю, вказане розпорядження не має чіткого формулювання, а саме: не визначає ні кола працівників, яких воно стосується, ні порядку пред»явлення вимоги інженером - контролером, ні порядку надання витребуваної ним інформації та документації.

Оспорюючи законність наказу № 1151 віл 01 липня 2009 року, позивач зазначає на те, що 25 травня 2009 року його бригадою були проведені роботи щодо запуску верстака-качалки на Козіївській свердловині, робота якої була зупинена з технічних причин ще до його зміни. У зв»язку з тим, що на місці роботи був відсутнім будь-який телефонний з»язок, то одразу після приїзду на базу ДНС «Козіївка», він повідомив про запуск свердловини центральну диспетчерську службу, начальника служби ОСОБА_8, заступника начальника цеху ОСОБА_9 та провідного інженера-технолога ОСОБА_10.

Позивач також зазначає на те, що з вимогою про надання такої інформації ОСОБА_11 до нього не звертався та якщо і припустити , що таке звернення мало місце, то передумовою оголошення йому догани про неповідомлення ходу ремонтних робіт, мали б бути якісь негативні наслідки для підприємства, яких відповідачі не довели.

Заперечуючи проти зазначених позовних вимог в своїх запереченнях від 17 листопада 2009 року ( а.с.24-28) відповідач, в особі свого представника законність зазначеного вище дисциплінарного стягнення обгрунтовував тим, що відповідно до розпорядження № 161 від 07 травня 2009 року , з яким позивач був ознайомлений, на вимогу інженера-контролера ОСОБА_7 позивач зобов»язаний був надавати вказану ним технологічну документацію та інформацію ( а.с.29) на вимоги п.27 посадової інструкції позивач, з якою останній також був ознайомлений, щодо виконання ним наказів, розпоряджень та інших доручень керівництва ( а.с.30-31). Доводячи наявність вказаної вище вимоги інженера технолога ОСОБА_7 представник відповідача посилається на таку вимогу, викладену ОСОБА_7 в телефонному режимі в присутності свідка ОСОБА_15 який був присутній при вказаній телефонній розмові ( а.с.25). В подальшому в своїх запереченнях відповідач , в особі свого представника також обґрунтовуючи наявність такої вимоги посилається на те, що з такою вимогою ОСОБА_7 звертався до позивача як особисто, так і в телефонному режимі ( а.с.152-158, 163-169) та в запереченнях від 19.10 2010 року зазначав та те, що така вимога ОСОБА_7 була особистою до позивача в присутності свідка. ОСОБА_15.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зміст розпорядження та наявні у справі докази, судова колегія вважає,що відповідачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не як факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку так і вина позивача в скоєнні зазначеного дисциплінарного проступку , що є необхідної умовою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Більш того, відповідач доводить факт вчинення позивачем зазначеного дисциплінарного проступку 25 травня 2009 року.

Між тим, як свідчить текст копії наказу № 1151 від 01 липня 2009 року, підставою до такого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало порушення ним виконання розпорядження начальника ЦВНГ № 5 ОСОБА_8 № 161 від 07 травня 2009 року яке виразилось в ненаданні ним 26.05.2009 року інженеру-контролеру ОСОБА_7 на його пропозицію, а не вимогу, як це вимагає зазначене вище розпорядження № 161 від 07.05.2009 року начальника ЦВНГ № 5 ОСОБА_8 , інформації про запуск в роботу верстака-качалки на свердловині № 28 Козіївського родовища і про роботи, проведені по ремонту свердловини бригадою слюсарів ( а.с.6).

Таким чином, відповідно до наказу, дисциплінарний проступок позивача мав місце не 25 травня, а 26 травня 2009 року, тобто в день, коли позивач був вихідним.

З огляду на наведене судова колегія вважає ,що наказ № 1151 від 01 липня 2009 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не можна визнати таким, що відповідає вимогам зазначених вище норм матеріального права.

Як вбачається з копії наказу №131 від 05 серпня 2009 року, позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання обов»язків , покладених на нього трудовим договором ( а.с.5).

Згідно до вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України Трудовий договір , укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

В правових позиціях, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни , судам необхідно з»ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення,що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 згаданої постанови, за передбаченими п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Судом першої інстанції встановлено підтверджено наявними у справі доказами, які позивачем не спростовані , що підставою для звільнення позивача слугувало вчинення ним в ніч з 20 на 21 липня 2009 року дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні ним інструкції про порядок роботи працівників мобільних груп , самовільної зміни схеми руху маршруту мобільної групи при патрулюванню нафтопроводу, внаслідок чого він не забезпечив належного об»їзду нафтопроводу що призвело до несанкціонованого втручання в нафтопровід в ніч з 20 на 21 липня 2009 року .

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності вчинення позивачем зазначеного дисциплінарного проступку, оскільки вказаний висновок суду відповідає обставинам справи та наявним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі зазначений висновок суду не спростовують.

Однак , як вбачається із тексту наказу про звільнення позивача, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення ,обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання позивачем трудових обов»язків та не врахував, як положення ч.3 ст. 40 КЗпП України, яка передбачає звільнення працівника за систематичне невиконання таких обов»язків без поважних на те причин , так і положення ч.3 ст. 149 КЗпП України, згідно з якими при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини,за якими вчинено проступок і попередню роботу працівника.

А враховуючи ту обставину, що за п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений з роботи лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та незаконність накладення на позивача дисциплінарного стягнення за наказом № 1151 від 01 липня 2009 року, то підстави для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, відсутні.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи на наявні у справі докази уваги не звернув та необгрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача , виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

З вимогою про поновлення на роботі позивач до суду не звертається та просить зобов»язати відповідача видати наказ про його звільнення з зазначеної посади за п.1 ст. 36 КЗпП України з 14 березня 2010 року,змінивши формулювання його звільнення з посади та внести відповідний запис у трудову книжку.

Матеріали справи свідчать про те,що з заявою про розірвання трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України позивач до відповідача не звертався.

В ч.1 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін.

За змістом вказана норма КЗпП України передбачає домовленість сторін щодо припинення трудового договору , тобто необхідною умовою для звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України ,є згода відповідача на таке звільнення .

Така угода щодо звільнення позивача між сторонами відсутня, а тому і відсутні підстави для зобов»язання відповідача щодо зміни формулювання звільнення позивача з роботи на ч.1 ст. 36 КЗпП України та внесення відповідного запису у трудову книжку.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про визнання незаконним наказу начальника Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафтогаз » № 1151 від 01 липня 2009 року , визнання незаконним звільнення позивача з посади інженера - технолога ЦВНГ № 5 нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта» за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу начальника Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафтогаз » № 131 від 05 серпня 2009 року та відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог щодо зобов»язання відповідача змінити формулювання його звільнення з посади та внести відповідний запис у трудову книжку.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 235 КзПП України судова колегія вража за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2009 року по 14 березня 2009 року включно в сумі 21 274, 44 грн., виходячи з розрахунку ( 2901, 06 грн. середній заробіток позивача на час звільнення : 30 днів = 96, 70 грн. середня денна заробітна плата ; та 7 місяців 10 днів вимушений прогул ; 2901,06 Х 7 міс. = 20307, 42 грн. ; 96, 70 грн. Х 10 днів = 967, 02 грн. + 20307, 42грн. ).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, обов»язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган.

В пунктах 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань , або інших негативних явищ,заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати ,зокрема: у моральних переживаннях у зв»язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Незаконне звільнення позивача із займаної підстави за п.3 ст. 40 КЗпП України, завдало останньому моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та хвилюваннях у зв»язку з втратою засобів до існування , втрати життєвих зв»язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організацію свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1500 грн. , судова колегія виходить із глибини моральних страждань позивача, їх тривалості та наслідків.

Відповідно до вимог ст.ст., 79, 81, 88 ЦПК України, судова колегія вражає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 221 грн. 24 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись статтями 303, 309, 313,316,317,319,218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі його представника ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4, задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ начальника Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафтогаз » № 1151 від 01 липня 2009 року.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади інженера - технолога ЦВНГ № 5 нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта» за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу начальника Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафтогаз » № 131 від 05 серпня 2009 року.

Стягнути з ВАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_4 21 274, 44 грн. ( двадцять одну тисячу двісті сімдесят чотири грн. 44 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05 серпня 2009 року по 14 березня 2010 року включно.

Стягнути з ВАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_4 І.А.1 500 грн. ( одну тисячу п»ятьсот грн.) у відшкодування моральної ( немайнової) шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, відмовити.

Стягнути з ВАТ «Укрнафта» на користь держави 221 грн. 24 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили с моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: підпис

Судді : підписи

З оригіналом вірно, суддя :