Справа №2-610/11
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2011 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Отупор К.М.,
за участю секретаря Легкий О.А.,
з участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку,
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання за ним та відповідачкою права власності, по ? частині за кожним, на одноповерховий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Колки по вул.Гр.Таборовця,16, Дубровицького району Рівненської області, відповідно до «Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок», складеного Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації станом на 14.01.2011 року.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 31 березня 2011 року. За півроку до цієї дати помер син ОСОБА_5 ОСОБА_6, який згідно запису в погосподарській книзі №4, особовий рахунок № 307 Колківської сільради, зробленого на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого секретарем Колківської сільради 29 грудня 1992 року і зареєстрованого під реєстровим № 24, був власником спірного житлового будинку № 16 по вул.Гр.Таборовця, Дубровицького району, Рівненської області.
Після смерті ОСОБА_6 спадщину в установленому законом порядку, шляхом подачі в Дубровицьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини по закону, як спадкоємці першої черги, прийняли батько померлого ОСОБА_5 та дружина померлого ОСОБА_4
При таких обставинах, як вважає позивач, до нього, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_5 перейшло і право на ? частину спірного житлового будинку, набуте померлим, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого сина ОСОБА_6
Але так-як дані про ОСОБА_6, як власника спірного будинку, за його життя не були внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно і в звязку з його смертю реєстратор Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7 відмовила у внесенні таких даних до Реєстру і, відповідно, у видачі витягу з Реєстру про право власності на спірний житловий будинок за померлим ОСОБА_6, то це унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок і вирішення спору в позасудовому порядку.
В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат ОСОБА_1, позов підтримали, уточнивши позовні вимоги в тому плані, що вони просять про визнання права власності на ? частину спірного житлового будинку тільки за позивачем ОСОБА_3, а не і за відповідачем також.
Пояснили, що необхідність у предявленні позову виникла з двох підстав, по-перше, що відповідач оспорює будь-яке право позивача на спірний житловий будинок, а по-друге, що неможливість отримання ОСОБА_2 з Реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності на спірний житловий будинок за померлим ОСОБА_6 позбавляє позивача можливості захистити своє право шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на належну йому частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.
Представник позивача дав пояснення по суті позовних вимог, аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначивши, що незважаючи на різнонаписання в документах і довідках сільради прізвищ померлих батька і сина та відповідачки, остання не стане заперечувати, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 то є рідні батько і син, а вона була невісткою першого і дружиною останнього.
Відповідач та представник відповідача, адвокат ОСОБА_8 позов не визнали. Однак, відповідач ОСОБА_4 визнала той факт, що померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 то є рідні батько і син, а вона була невісткою першого і дружиною останнього і різні довідки та документи в справі, незважаючи на те як зазначено прізвище «Корінь»чи «Корень», стосуються саме її та померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Представник відповідача, адвокат ОСОБА_8, з цього приводу зазначив, що даний факт позивач повинен був належним чином довести і відсутність у матеріалах справи доказів про родинні стосунки, зокрема, між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, є однією з підстав для відмови у позові. Вважає також, що позов заявлений до суду передчасно, так-як позивач не вичерпав можливість захисту своїх прав через нотаріальну контору.
Крім того , на думку представника відповідача, однією з підстав для відмови у позові є той факт, що станом на 15 квітня 1991 року спірний житловий будинок входив у масу майна колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5, а членами двору: його дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_10 та його дружина відповідач по справі ОСОБА_11 Вважає , що ОСОБА_6 не набув права власності на спірний житловий будинок згідно договору дарування від 29.12.1992 року, оскільки це право виникло б відповідно до ст.331 ЦК України після його державної реєстрації. А тому , при таких обставинах, спірний житловий будинок не входить в масу спадкового майна після смерті ОСОБА_6
Вислухавши сторони по справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до розяснень, даних в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження зясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК залишає заяву без розгляду та розяснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Саме так і поступив позивач по даній справі, звернувшись до суду з позовною заявою на загальних підставах для вирішення спору про право.
Оскільки відповідач по справі ОСОБА_4Д .без будь-яких заперечень визнала той факт, що померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_6- то рідні батько і син, а вона була дружиною останнього і невісткою ОСОБА_12, то відповідно до ст.61 ЦПК України цей факт не підлягає доказуванню в рамках даної справи.
Із наданого суду дубліката договору дарування від 29.12.1992 року ( а.с.32),посвідченого секретарем Колківської сільради і зареєстрованого в реєстрі за № 24 вбачається, що ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_10 прийняв в дар житловий шлаковий будинок, який належить дарителю ОСОБА_12 на підставі запису по погосподарській книзі № 7, особовому рахунку № 313 по Колківській сільраді.
Із довідки № 5473 від 19.09.2011 року, виданої виконкомом Колківської сільради (а.с.57) вбачається, що саме на підставі названого вище договору дарування вказаний шлаковий житловий будинок був зареєстрований по відкритому на імя ОСОБА_6окремому особовому рахунку № 898 в погосподарській книзі № 7 Колківської сільради.
Відповідно до ст.128 ЦК України ( в редакції 1963 року) право власності право оперативного управління) у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Частиною третьою ст.244 названого вище ЦК України передбачалось, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього Кодексу.
В свою чергу статтею 227 Кодексу передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин і, що договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Таким чином, з врахуванням того, що посвідчення договору секретарем сільради прирівнювалось до нотаріального посвідчення, то названий вище договір дарування відповідав вимогам чинних на той час норм законодавства, а названі норми не містили вимоги, передбаченої в с.331 ЦК України, а тому положення цієї норми не можуть бути застосовані до правовідносин, що мали місце в 1992 році.
Надаючи суду довідку виконкому Колківської сільради про склад колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 ( а.с.56) станом на 15 квітня 1991 року, сторона відповідача не оспорює з цих підстав названий вище договір дарування і не навела будь-яких переконливих аргументів стосовно того, що це якимсь чином заперечує законність позовних вимог ОСОБА_3
При таких обставинах, суд виходить з того факту, що законність названого договору дарування не поставили під сумнів його сторони до дня своєї смерті і він залишився неоспореним будь-якими третіми особами, прав чи законних інтересів котрих він стосувався. А тому, спірний жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами є спадковим майном померлого ОСОБА_6Я.і, як вбачається з довідки Дубровицької державної нотаріальної контори від 30 червня 2011 року № 297/01-24 ( а.с.10),ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого сина, як спадкоємець за законом.
В свою чергу позивач ОСОБА_3І . прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_12 ( а.с.9).
Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі на частину спірного жилого будинку позивач позбавлений можливості із-за відмови державного реєстратора Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації видати ОСОБА_8 з Реєстру прав власності стосовно права власності на спірний жилий будинок на імя померлого ОСОБА_6 ( а.с.12),а такий витяг є необхідним документом для оформлення спадкових прав через нотаріальну контору.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду, даних у названій вище постанові ( п.23) тільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України, оскільки заповіту він не залишив, після смерті ОСОБА_6були його батько ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_4Д.А отже, кожний з них в порядку спадкування, прийнявши спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, набув права власності на ? частину спірного жилого будинку.
В свою чергу позивач ОСОБА_3 на підставі заповіту ОСОБА_12Т.(а.с.11), прийнявши спадщину в установленому законом порядку, на законних підставах претендує на ? частину спірного жилого будинку.
Беручи до уваги те, що позивач та відповідач є потерпілими третьої категорії від аварії на ЧАЕС, їх слід звільнити від сплати судового збору (державного мита).
Керуючись ст.ст.16,328,1234,1235,1269,1276 Цивільного кодексу України, ст.128,ч.3 ст.244,ч.3 ст.227 ЦК України ( в ред.1963 року), ст.ст.10,11,60,61,212,214,215,223,292,294 ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_12, який помер 31 березня 2011 року, право власності на ? частину одноповерхового житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Колки,вул.Гр.Таборовця,16 Дубровицького району Рівненської області, згідно «Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок», складеного Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації станом на 14.01.2011 року.
Звільнити сторони від сплати судового збору (державного мита), як осіб, що мають статус потерпілого 3-ї категорії від наслідків аварії на ЧАЕС.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_13