Справа №22-ц-3102/11 10.11.2011 10.11.2011 10.11.2011
Справа № 22ц-3102/11 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 листопада 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Кутової Т.З.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»,банк)

на рішення

Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2011 року

за позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 Чінгіза огли про звернення стягнення на майно та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про звернення, в рахунок погашення 40143,99 доларів США заборгованості за кредитним договором від 4 вересня 2008 року, на будинок та земельну ділянку загальною площею 128,3 кв.м., за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, с. Мар'ївка, вул. Баштанська ,21 , шляхом продажу предмета іпотеки банком, з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, за ціною, згідно акта незалежної оцінки діючого на час продажу предмета іпотеки. Позивач також просив виселити відповідача з будинку зі зняттям його з реєстрації.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2011 року позов задоволено частково. В рахунок погашення 40143 доларів США 99 центів за вказаним договором, звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку шляхом проведення прилюдних торгів з встановленням початкової ціни для продажу іпотечного майна в розмірі 218281 грн. 50 коп. ОСОБА_3 виселений з будинку, та з нього на користь банку стягнуто 1820 грн. судових витрат і 8 грн. 50 коп. судового збору на користь місцевого бюджету.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить змінити рішення суду, визначивши порядок звернення на майно згідно із заявленими вимогами. На думку апелянта, висновки суду в цій частині суперечать умовам договору та вимогам матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 4 вересня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № NKN0GA НОМЕР_1, за яким відповідачу надано 31181,97 доларів США кредиту під 15% річних на строк до 4 вересня 2023 року. Тоді ж сторони уклали іпотечний договір, за яким позичальник передав банку в іпотеку належний йому на праві власності будинок №21 по вул. Баштанській в с. Мар'ївка, Баштанського району Миколаївської області. Сторони передбачили що іпотека розповсюджується і на земельну ділянку 0,2067 га, на якій розташовано будинок.

Відповідач умов кредитного договору належним чином не виконував, та на 9 грудня 2010 року мав 7972 долара США поточної заборгованості.

17 грудня 2010 року банк направив відповідачу вимогу про усунення порушеного зобовязання та попередив про наслідки невиконання договору. Однак заборгованість погашена не була, а тому банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитом, кредиту, що підлягає стягненню достроково, процентів, комісії та пені, а всього для погашення 40143,99 долара США.

Виходячи з цього, є обґрунтованими висновки суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з встановленням його початкової ціни в 218281 грн. 50 коп., у відповідності до п.п. 35.2 іпотечного договору. Ці висновки відповідають положенням ст. 1054 ЦК України, статей 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та умовам іпотечного договору.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду щодо способу реалізації предмету застави та виселення відповідача з будинку.

Обираючи спосіб реалізації предмету іпотеки, суд не звернув уваги на позовні вимоги, умови договору та закону. У звязку з чим, обрав неналежний спосіб звернення на іпотечне майно, і не мотивував в рішенні відповідні висновки.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивач просив про звернення стягнення на будинок разом із земельною ділянкою шляхом продажу майна від імені боржника, про що є застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).

Як виходіть зі ст. 39 Закону, суд у своєму рішенні може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. Остання норма вказує на продаж предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу заставленого майна іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

На вказані обставини суд уваги не звернув. Тоді як за них вбачається, що належним способом реалізації майна є надання права позивачу продати іпотечне майно, встановивши початкову ціну предмету іпотеки, в розмірі вартості іпотечного майна вказаної в п.35.5 іпотечного договору.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше з підстав і порядку, передбачених законом.

В ст. 39 Закону передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, в ч.1 ст. 40 Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У ч.ч. 2 і 3 вказаної норми законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення при зверненні стягнення передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Отже за такого одночасне звернення на майно - житловий будинок боржника та виселення його (за вимогами закону в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) неможливе.

За такого колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності з п.3 ч. 3 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, в частині звернення стягнення на майно шляхом встановленим ст. 38 Закону. Слід надати дозвіл банку продавати майно для погашення заборгованості відповідача за кредитним договором з початковою ціною 218281 грн. 50 коп., для погашення відповідачем перед банком 39662,78 долара США заборгованості і 3835 грн. 247 коп. пені. Визначаючи суму погашення колегія суддів враховує те, що пеня повинна бути сплаченою в національній валюті, виходячи з курсу долара США до гривні (7,97 грн. за 1 долар США) на час проведення банком розрахунків, тобто на 26 вересня 2011 року.

Доводи апелянта відносно неправильного визначення судом початкової ціни предмета іпотеки суперечать вимога закону та умовам договору.

Так, згідно зі ст. 39 Закону, суд в рішенні зобовязаний зазначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації. В судовому засіданні сторони не оспорили вартість іпотечного майна визначену в іпотечному договорі. При цьому, доводи банка про те, що початкова ціна є фактично меншою, не можуть бути взяті до уваги. Так, якщо між сторонами виникає спір щодо оцінки іпотечного майна, то залежно від того, яка сторона її оспорює, вона зобовязана за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК довести інший його розмір, зокрема подати клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Банк цього не зробив. Тому при визначенні початкової ціни для продажу іпотечного майна слід виходити саме з цієї суми. Крім того, визначена судом початкова ціна предмету іпотеки не порушує права банку. Питання остаточної ціни вирішується в процесі реалізації майна.

Задовольняючи позовні вимоги частково та обираючи вказаний вище спосіб реалізації іпотечного майна, колегія суддів виходить з того, що питання про надання банку права продажу предмету іпотеки з правом укладення договору будь яким способом, з особою покупцем та з наданням банку всіх повноважень продавця не є способом звернення на заставлене майно, а фактичним дорученням банку від імені позичальника на реалізацію майна. Між тим, вирішення таких питань не входять до повноважень суду.

Керуючись ст.ст. 303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 Чінгіза огли про звернення стягнення на майно задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки (забезпечувального обтяження) за кредитним договором № NKN0GA НОМЕР_1, укладеним 4 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_3 Чінгізом огли, а саме на цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в селі Мар'ївка, Баштанського району Миколаївської області по вул. Баштанській буд. № 21, та складається з житлового будинку камяного призначеного на плані Літ.А-1, загальною площею 128, 3 кв.м., жилою площею 65,8 кв.м., сараю камяного Літ. В-1, підвалу пінооблоку Літ.д-1, сараю камяного Літ. Е-1, гаражу камяного Літ. Ж-1, душевої цегляної Літ. З-1, сараю цегляного Літ.С-1, убиральні цегляній Літ. Т-1, огорожі № 2,3,4,8,9,10,11,12,13,14,15, замощення №1,2, а також земельну ділянку загальною площею 0,2067 га, яка розташована за тією ж адресою та належать на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 лютого 1990 року та на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №865 від 1 липня 1998 року, виданих ОСОБА_3 Чінгіз огли, для задоволення вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в розмірі 39662,78 долара США, з яких: 30220,35 доларів США кредиту (поточної заборгованості за кредитом, і кредиту що підлягає достроковому поверненню),7448,99 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1993,44 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, а також 3835 грн. 24 коп. пені.

Надати публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» право на продаж вказаних будинку разом з земельною ділянкою, від свого імені, на підставі іпотечного договору від 4 вересня 2008 року укладеного між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_3 Чінгіз огли, з початковою ціною для подальшої реалізації предмета іпотеки в 218 281 грн. 50 коп., за процедурою продажу, встановленою ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Стягнути з ОСОБА_3 Чінгіз огли на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку 1820 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: