Справа № 2-1162/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2011 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Діонісьєва Н.М.

секретар - Скобух А. С.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

У письмовому запереченні на позов відповідач вказує, що квартира АДРЕСА_1, хоча і придбана ним за час шлюбу з позивачкою, але за кошти, які належать йому особисто. Він мав намір подарувати квартиру їхнім з позивачкою дітям, але позивачка не погоджується.

Автомобіль, щодо поділу якого заявлено вимогу позивачкою, зареєстрований на ім"я ОСОБА_5 і їх з позивачкою власністю не являється. Вимоги позивачки є безпідставними.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав і пояснив, що квартира АДРЕСА_1 і автомобіль НОМЕР_1 придбаний з відповідачем під час шлюбу і є спільною сумісною власністю останнього та позивачки.

Рішенням Рівненського міського суду від 28.03.2007 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Діти : син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 залишені при позивачці. Оскільки матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, то при поділі спільного сумісного майна, частка позивачки повинна бути збільшена і їй виділено в натурі 2/3 квартири, а саме жилі кімнати площею 26,2 кв.м, а відповідачу жила кімната площею 12,6 кв.м.

Просить визнати квартиру АДРЕСА_1 і автомобіль НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та виділити у особисту власність позивачки в квартирі жилі кімнати загальною площею 26,2 кв.м, відповідачу - кімнату площею 12,6 кв.м, кухню, ванну та туалетну кімнату залишити в їх спільному користуванні, автомобіль виділити в особисту власність відповідачу, стягнувши з нього на користь позивачки грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку у праві власності на автомобіль у сумі 18 500 грн.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і пояснив, що квартира АДРЕСА_2 придбана відповідачем за особисті кошти, оскільки з 1994 року він працює в Росії, проживає окремо від позивачки. Ця обставина підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 28 березня 2007 рокук про розірвання шлюбу між ним на позивачкою. Автомобіль зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 і не є власністю відповідача з позивачкою.

Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, з"ясувавши обставини справи, дослідивши, подані сторонами докази та оцінивши їх, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.

З технічного паспорту на квартиру № 69 в будинку № 48 в м.Рівне видно, що вказана квартира була придбана відповідачем за договором купівлі-продажу від 01.07.1999 року та зареєстрована на його ім"я на праві власності, тобто під час шлюбу сторін.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Доводи представника відповідача, що квартира придбана за особисті кошти відповідача, оскільки з 1994 року він працював в Росії і з цього часу не підтримував подружніх стосунків з позивачкою, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 28 березня 2007 року, є необгрунтованими.

Рішенням Рівненського міського суду встановлено, що сторони ніяких стосунків не підтримують лише з березня 2006 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 28 березня 2007 року.

За таких обставин доводи відповідача, що спірна квартира набута за його особисті кошти, а тому є його особистою приватною власністю не грунтується на законі і доказами у справі не підтверджуються.

Таким чиномАДРЕСА_3 в будинку № 48 в м.Рівне є спільною сумісною власністю сторін.

Згідно із ч.1 ст.71 СК України майно, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Разом з тим поділ майна подружжя має здійснюватися в натурі , якщо це можливо без втрати його цільового призначення (ст.183 ЦК України).

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " квартира, яка є спільною сумісною власністю підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення, які можуть використовуватися як окремі переобладнані в такі квартири.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Між тим, доказів, що поділ спірної квартири в натурі на дві окремі ізольовані квартири, можливий, позивачка суду не подала.

Отже, вимоги позивачки про поділ квартири в натурі та збільшення її частки при цьому до 2/3 у майні, що підлягає поділу в натурі, є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Автомобіль марки PEUGEOT BOXER д.н. НОМЕР_2 зареєстрований на праві власності на ім"я ОСОБА_5, який видав довіреність позивачці та сину сторін ОСОБА_2 на право розпоряджатися цим автомобілем. Ця обставина підтверджується довіреністю посвідченою 02.09.2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_8

Доводи позивачки, що фактично цей автомобіль був набутий 24.09.2005 року відповідачем за договором купівлі-продажу, укладеним в усній формі від імені ОСОБА_5 його представником ОСОБА_9 і відповідачем, а тому автомобіль є їх із відповідачем спільною сумісною власністю суперечать матеріалам справи і закону.

Наявність довіреності на розпорядження автомобілем, виданої особою, на ім"я якої здійснено державну реєстрацію автомобіля, як власника, не дає підстав визнавати право власності на цей автомобіль за іншою особою. Крім того, оскільки автомобіль підлягає обов"язковій державній реєстрації, то згідно із ч.4 ст.334 ЦК України право власності у набувача автомобіля виникає з моменту реєстрації договору про його відчуження.

Отже, підстав для визнання автомобіля НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.60, ч.1 ст.71 СК України, ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна - задовольнити частково.

Визнати, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Діонісьєва Н.М.