Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний БАНК» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010р. по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування, -

встановила:

16 червня 2010р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу 08 жовтня 2003р. за реєстром №12661 і №12662, згідно яких ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подарували ОСОБА_3 житловий будинок №2 по вулиці Львівська в м. Одесі та земельну ділянку площею 0,1775га, розташовану за адресою: вулиця Львівська, 2 в м. Одесі.

В обґрунтування позову позивачі вказали, що в 2002році ОСОБА_3 запропонувала їм свої послуги по забезпеченню їх доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані, та замість цього ОСОБА_3 попросила подарувати належне їм домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходяться в м. Одесі по вулиці Львівській, 2. 8 жовтня 2003р. вони уклали з ОСОБА_3 договори дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Після укладення договорів дарування ОСОБА_3 перші роки сумлінно виконувала свої зобов'язання, а на початку 2009р. припинила забезпечувати їх харчуванням і доглядом, припинила доглядати будинок та прилеглу територію, що привело їх до забрудненого стану. Крім того, їм стало відомо, що ОСОБА_3 на деякий час покинула територію України, що привело їх в скрутне становище. Тому позивачі просили задовольнити їх позов відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 ЦК України.

30 червня 2010р. представник позивачів уточнив позовні вимоги та додатково просив суд скасувати державну реєстрацію вказаного домоволодіння, яке належало ОСОБА_3 і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку н імя ОСОБА_3

Рішенням суду від 05 липня 2010р. позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав недійсними договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу 08 жовтня 2003р. за реєстром №12661 і №12662, укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно яких ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подарували ОСОБА_3 житловий будинок №2 по вулиці Львівська в м. Одесі та земельну ділянку площею 0,1775га, розташовану за адресою: вулиця Львівська, 2 в м. Одесі.

____________________

Справа №22ц-2946/2011 Категорія 21

Головуючий по першій інстанції ОСОБА_4 .

Доповідач суддя Сидоренко І.П..

Суд скасував державну реєстрацію домоволодіння №2 по вулиці Львівська в м. Одесі, яке належало ОСОБА_3 Суд скасував державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1775га, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 15 (а.с.25-26).

Ухвалою апеляційного суду від 18 квітня 2011р. апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ» ставиться питання про скасування рішення суду з посиланням на те, що вказаним рішенням суду зачеплені інтереси банку, оскільки 06 серпня 2008р. між банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по вулиці Львівська, 2 в м. Одесі.

12 травня 2010р. було вчинено виконавчий напис №3207 по вищевказаному іпотечному договору та звернуто стягнення на будинок і земельну ділянку. Однак, згідно оскаржуваного рішення, судом були визнані недійсними договори дарування від 08.10.2003р., на підставі яких ОСОБА_3 належали надані нею раніше в іпотеку будинок і земельна ділянка, розташовані по вулиці Львівська, 2 в м. Одесі.

Справа розглянута у відсутності сторін, які були належним сповіщені про слухання справи, але без поважних причин не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, представника апелянта, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів в їх сукупності.

Суд першої інстанції, пославшись на вимоги ч.2 ст.235 ЦК України, задовольнив позов про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки виходив з того, що договори дарування будинку та земельної ділянки, були укладенні між позивачами та відповідачем за умови, що остання взяла на себе зобов'язання надавити позивачам послуги по забезпеченню їх доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані.

Суд прийшов до висновку, що договори дарування, укладені з метою приховування дійсного правочину про довічне утримання, та вказав, що з початку 2009року відповідач ОСОБА_3 припинила виконувати свої обов'язки щодо забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 харчуванням і доглядом.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідним документам та судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 п. 2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційній суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Частиною 1 п.3 і п.4 ст.309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 - мати позивачки ОСОБА_2 і відповідачки ОСОБА_3, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є рідними сестрами.

Згідно договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу 08 жовтня 2003р. за реєстром №12661 і №12662, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подарували, а відповідач ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок № 2 по вулиці Львівська в м. Одесі та земельну ділянку площею 0,1775га, розташовану за адресою: вулиця Львівська, 2 в м. Одесі (а.с.5, 6).

Відповідно до вимог ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі ч.3 і 4 ст.258 ЦК України позовна давність у пять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману та в десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину.

Суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутності сторін, не зясував чому позивачі пропустили строк позовної давності для звернення з вказаним позовом.

Звернувшись до суду з вищевказаним позовом лише через сім років, позивачі просили визнати договори дарування будинку і земельної ділянки на підставі ч.2 ст.235 ЦК України, якою передбачено, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що позивачі в позовній заяві вказали, що їм було відомо про те, що вони подарували будинок і земельну ділянку ОСОБА_3 Судом не було встановлено та зясовано яка була необхідність при укладенні договорів укладати саме договір дарування замість договору довічного утримання.

Слід зазначити, що сторони є близькими родичами та відповідач ОСОБА_3 повинна надавати відповідну допомогу своїй мати ОСОБА_1 і без укладення договору довічного утримання.

З наданого апелянтом до апеляційної скарги кредитного договору №7.6-39 вбачається, що 06 серпня 2008р. фірма «Славутич-95» в особі директора ОСОБА_5 отримала від Банку кредит в розмірі 2600000 (два мільйона шістсот тисяч) доларів США зі строком повернення кредиту до 06 серпня 2010р. (а.с.364).

Дружина ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_1 06 серпня 2008р. на підставі іпотечного договору передала ПАТ «Перший Український Міжнародний БАНК» в іпотеку належні їй на підставі договорів дарування житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по вулиці Львівська, 2 в м. Одесі.

Тобто визнав позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, відповідачка ОСОБА_3 фактично приховала від суду наявність укладеного нею 06 серпня 2008р. іпотечного договору, чим порушила права та інтереси ПАТ «Перший Український Міжнародний БАНК».

З аналізу усіх документів, які знаходяться в матеріалах справи та обставин по справі, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування будинку і земельної ділянки на підставі частини 2 ст.235 ЦК України.

Сам по собі факт визнання ОСОБА_3 заявленого до неї позову ні є підставою для задоволення позову.

Судова колегія звертає увагу на те, що сторони при відсутності між ними спору щодо визнання договорів дарування недійсними не були позбавлені можливості звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про анулювання укладених між ними договорів дарування. Вказані нотаріальні дії не обмежені строками, якщо сторони дійшли до такої згоди. Але наявність договору іпотеки позбавляла сторони можливості вирішити вказане питання в нотаріальній конторі.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний БАНК» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий (підпис) І.П. Сидоренко

Судді (підписи) Т.В.Цюра

ОСОБА_6