Справа № 2/2506/2213/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

Головуючого-судді Лямзіної Н.Ю.

При секретарі: Хурсі О.О.,

за участю позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня»про витребування трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

27.04.2011 року позивач ОСОБА_1 подав позов до КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня»про витребування трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач працював КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня»на посаді лікаря інтерна хірургічного відділення Менської центральної лікарні з 01.08.2007 року по 31.07.2010 року. 31.10.2010 року позивач був звільнений з посади лікаря інтерна хірургічного відділення Менської центральної лікарні.

Відповідно до ст.47 КЗпЗ України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформленну трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпЗ України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звертався з заявою по трудових спорах з вимогою видачи трудової книжки та змінити дату звільнення на день видачи трудової книжки, але засіданням зазначеної комісії відбулося 19.04.2011року та її ріщенням позивачу було відмовлено, з мотивуванням що заява ОСОБА_1 не вмотивована та вважає доцільним відмовити в його вимогах.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 4 ст.235 КЗпЗ України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженного ним органу працівникові виплачується середній трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника.

Позивач зазначив під час судового засідання, що із-за затримки трудової книжки він втратив можливість працювати за спеціальністю яку отримував на протязі 9 років, та втрачає навички хірурга, що негативно позначається на його стані.

Згідно ст.237-1 КЗпЗ України, відшкодування власником або уповноваженним ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусіль для організації свого життя.

Позивачу також завдано моральної шкоди відповідачем несвоєчасної виплати заробітної плати. Отже, враховуючи що були порушені нормальні життєві звязки, що порушення прав позивача відповідачем вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача 400 грн.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховнго суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановиши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України , стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130, 174, 209, 212, 213- 215, 294 ЦПК України, ст.ст.116,117, ч.4 ст.235,ст. 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобовязати КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня»видати трудову книжку ОСОБА_1.

Вважати днем звільнення ОСОБА_1 день видачі йому КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня»трудової книжки.

Стягнути з КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня» на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час затримання трудової книжки з 01.08.2010 року по день звільнення.

Стягнути з КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня» на користь

ОСОБА_1 400 грн. Моральної шкоди.

Стягнути з КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня»на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та 51 грн. 00 коп.

Стягнути з КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня» на користь держави 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Ю. Лямзіна