Справа №: 2-848/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2011 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Гончарука В.М.

при секретарях Шаповал Н.В., Годік Л.С.

з участю адвоката ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування ? частин квартири недійсним та витребування ? частин квартири з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання договору дарування ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань, недійсним та витребування ? частин вказаної квартири із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що в спірній квартирі проживала сімя в складі: ОСОБА_8 батько, ОСОБА_3 мати, ОСОБА_4 дочка, ОСОБА_9 внук. Цими ж особами у 1999 році і була приватизована квартира. В 2008 році, сімєю було вирішено передати ? частин квартири відповідачу ОСОБА_5, крім ? частини, яка належала неповнолітньому ОСОБА_9, з метою догляду відповідачем за своїми батьками, оскільки квартира знаходиться на 3-му поверсі, а ОСОБА_8 був інвалідом І групи, без ноги в інвалідному візку і йому бажано проживати на першому поверсі, таким чином 13.05.2008 року сторони звернулися до нотаріальної контори та оформили договір дарування частини квартири, даний договір дарування був зареєстрований в Уманському відділку бюро технічної інвентаризації 21.05.2008 року. 18 червня 2010 року ОСОБА_8 помер. Відповідач ОСОБА_5 28 грудня 2010 року подарував належних йому ? частки своїй співмешканці ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_8, відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, в квартирі не проживає, але здає її в найм квартирантам, чим перешкоджає їм користуватися квартирою, тому вони під час дарування частини квартири допустили помилку в субєкті дарування, а ОСОБА_5 обманув їх, відчуживши ? частини квартири іншій особі, тому договір дарування від 13.05.2008 року повинен бути визнаний недійсним, як і договір дарування ОСОБА_5 ? частин квартири АДРЕСА_1, від 28.12.2010 року - ОСОБА_6, яка не являється добросовісним набувачем нерухомого майна, так як їй було відомо, що частка квартири обтяжена проживанням та доглядом батьків. Зазначені правочини фіктивні і обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки, крім того, ОСОБА_3 зареєстрована в спірній квартирі.

Позивачка ОСОБА_4, яка представляє інтереси за дорученням позивачки, своєї матері ОСОБА_3, в судовому засіданні, позов підтримала та пояснила, що між нею, батьками та ОСОБА_5 була домовленість про те, що вони дарують належні їм ? частини квартири АДРЕСА_2, 1/4 частина кожного, відповідачу, її брату ОСОБА_5 з умовою, що брат буде приймати участь в догляді за батьком та матірю довічно. Також метою дарування квартири відповідачу було те, що в нього та його сімї не було житла. Батько ОСОБА_8, який помер 18.06.2010 року та який був інвалідом, в нього не було ноги і він потребував догляду, переходив проживати ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Матросова, м. Умані, який належить їй на праві власності. Батько по день смерті був забезпечений допомогою з боку дружини та дітей, в тому числі і ОСОБА_5 Підставою звернення до суду стало те, що відповідач відчужив належні йому ? частини квартири своїй співмешканці ОСОБА_6, хоча усно зобовязувався не відчужувати квартиру чужим людям. Про те, що відповідач подарував свої ? частини квартири вона дізналася з відповіді бюро технічної інвентаризації, тому строк позовної давності вони не пропустили. В даний час відповідач ОСОБА_5 не допомагає утримувати матір, яка сама проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, по вул. Матросова, м. Умані. ЇЇ сину належить ? частина спірної квартири, але відповідачі перешкоджають в користуванні даною частиною квартири, хоч особисто вона сама не зверталася з приводу встановлення порядку користування частиною квартири, або її виділення.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що квартира № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані, була приватизована в 2009 році, нею, її колишнім чоловіком, дочкою та внуком в рівних частках. Приватизацією займалася дочка ОСОБА_4, сина ОСОБА_5 не включили в приватизацію, так як він був зареєстрований і проживав ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належала йому на праві власності. Вказану квартиру вони купили ОСОБА_5 за спільні кошти з покійним чоловіком та ОСОБА_5 Через деякий час, до дарування ? частин спірної квартири відповідачу, вони продали квартиру АДРЕСА_3, для погашення боргів за квартиру АДРЕСА_4, після продажу отримані кошти використали на погашення боргів за спірну квартиру. В 2005 році чоловіку ампутували ногу і всією сімєю зібравшись, вони вирішили переїхати з чоловіком проживати на ІНФОРМАЦІЯ_4, а квартиру подарувати сину, так як в нього з сімєю не було житла та з метою догляду батьків. ОСОБА_5 допомагав їй та покійному батьку до лютого 2010 року, з лютого 2010 року допомоги не надає, навіть не телефонує. Вона за допомогою до сина не зверталася, з житла її не виселяють, з вимогою надати спірну квартиру для проживання вона не зверталася, в будинку по вул. Матросова, наявні всі зручності. До розлучення сина в 2009 році він проживав з сімєю в квартирі АДРЕСА_4, з того часу в квартирі не проживає. В 2009 році їй повідомила сусідка, що в квартирі пошкоджені двері, вона повідомила про це ОСОБА_5 і він замінив замки в спірній квартирі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив, що належні йому ? частини трьохкімнатної квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані, він подарував коханій жінці - ОСОБА_6, з якою проживає у фактичних шлюбних стосунках в незареєстрованому шлюбі. Батьки та сестра ОСОБА_4 подарували йому ? частини квартири, так як у нього не було житла і в нього є двоє дітей, батьки хотіли щоб обоє дітей були забезпечені житлом, так як ОСОБА_4 належить будинковолодіння № 21 по вул. Матросова, м. Умані, куди переїхав батько, оскільки він був без ноги і пересувався за допомогою інвалідного візка. Він допомагав батьку чим міг, доглядав його, в даний час не заперечує щодо надання допомоги матері та надання належних йому ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань для проживання матері. В будинку № 21 по вул. Матросова, де матір проживає наявні всі зручності. Ніяких інших домовленостей з приводу дарування квартири не було. Він не перешкоджає користуватися частиною квартири, що належить неповнолітньому ОСОБА_9, в разі бажання виділити частину квартири чи придбати йому іншу частину квартири він не заперечує, але позивачка із сином не ставили таке питання. Мати не зверталася з вимогою про надання частини квартири для проживання.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_6 позов не визнала та пояснила, що вона дійсно проживає з відповідачем ОСОБА_5 і він з власної волі подарував їй ? частини квартири АДРЕСА_1, в даній квартирі вона зробила ремонт. Вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності звернення до суду з вимогами про розірвання договору дарування. В користуванні частиною квартири ОСОБА_10 вона не перешкоджає і погоджується вирішити питання щодо виділення частки або встановлення порядку користування квартирою. Якщо у ОСОБА_3 не буде де проживати і вона виявить бажання проживати в спірній квартирі, то вона заперечувати не буде і буде доглядати матір ОСОБА_5

Третя особа без самостійних вимог державний нотаріус ОСОБА_7, в судовому засіданні, пояснила, що вона посвідчувала договір дарування ? частин квартири АДРЕСА_5, від 13 травня 2008 року, а також договір дарування ? частин вказаної квартири від 08.12.2010 року відповідачці ОСОБА_6 При оформленні частини квартири 13.05.2008 року було надано два рішення органу опіки та піклування про надання дозволу на відчуження квартири, так як ? частина квартири належить неповнолітній особі. При посвідченні договору дарування 08.12.2010 року було надано довідку з ЖЕК про те, що в складі сімї не має неповнолітніх дітей. Договора підписували всі учасники, перед підписанням вони були ознайомленні з ними та дарування здійснено за доброю волею і договір не носить уявного чи удаваного правочину.

Свідок ОСОБА_11, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 це її колишній чоловік, з яким вона розлучена. Від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їй відомо, що ? частин квартири подарували йому з умовою догляду та утриманням батьків, але він після дарування допомагав батькам дуже мало, це їй відомо з слів позивачів. В даний час вона в квартирі не проживає, а відповідач не спілкується з нею та дітьми.

Свідок ОСОБА_12, в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з сімєю ОСОБА_3, вона товаришує з ОСОБА_3, яка їй особисто казала, що в неї одна надія на сина ОСОБА_5, який її догляне, але син належним чином не доглядає її, тому в них в даний час неприязні стосунки. В квартирі ОСОБА_5 не проживає, а проживають квартиранти. Раніше в квартирі проживав ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_13 та двома дітьми, а коли вони розлучилися, то ОСОБА_13 з дітьми виселилася.

Свідок ОСОБА_14, в судовому засіданні пояснила, що в будинку № 21, по вул. Матросова, м. Умані, де проживає ОСОБА_3, є всі зручності. Коли ОСОБА_8 хворів, то вона приїжджала до нього з медсестрою і він їй особисто казав, що задоволений, так як в обох дітей є житло. ОСОБА_8 до останнього дня був в свідомості і був забезпечений доглядом та матеріально.

Свідок ОСОБА_15, в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_8 є її рідним братом, відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 її племінники. Коли сімя радилася про дарування ? частин квартири ОСОБА_5 вона не була присутня, але частина квартири була подарована ОСОБА_5, так як дочка ОСОБА_4 забезпечена житлом. Брат любив дітей однаково і був до останнього дня життя радий, що обоє дітей забезпечені житлом, про це він казав їй особисто. До останнього дня брат був в свідомості і був забезпечений доглядом та матеріально.

Свідок ОСОБА_16, в судовому засіданні пояснила, що вона дружила з сторонами по справі. Перед смертю ОСОБА_8 хотів зустрітися з сином, оскільки приблизно за пів року до його смерті вони з сином не спілкувалися. Батьки подарували житло з метою їх догляду, про це казала їй ОСОБА_3, вона казала, що в будинку важко проживати, але в частині будинку по вул. Матросова, м. Умані є всі зручності. Неповнолітній ОСОБА_9 не має доступу до своєї частки житла. В спірній квартирі проживав ОСОБА_16 з дітьми, а після розлучення з дружиною перейшов проживати в інше житло.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, судом встановлено, що квартира № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані, належала ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в рівних частках, даний факт підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № 11190, від 15 травня 1999 року, виданого відділом житлового господарства Уманського міськвиконкому. В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, але ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_8 після дарування частини квартири в ній фактично не проживала, так як вони перейшли проживати ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Матросова, м. Умані, тому що ОСОБА_8 був інвалідом. Квартира була подарована з метою забезпечення житлом сина ОСОБА_5, оскільки дочка ОСОБА_4 забезпечена житлом.

Згідно договору дарування від 13 травня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 подарували ? частини квартири відповідачу ОСОБА_5, даний договір був укладений без будь якого примусу, дієздатними субєктами та він не носить характеру уявного чи удаваного, дарування здійснене за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства.

Відповідач ОСОБА_5, 28 грудня 2010 року, подарував належні йому ? частини квартири відповідачці ОСОБА_6, що підтверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

18 червня 2010 року ОСОБА_8 помер, про що зроблено актовий запис № 463 від 19.06.2010 року відділом РАЦС по м. Умані.

ОСОБА_8 був інвалідом І групи, потребував постійного догляду, оскілки йому в 2005 році ампутували ногу і користувався інвалідним візком, проживав по день смерті в будинку № 21, по вул. Матросова, м. Умані, допомогу по його утриманню, догляді та матеріальному забезпеченні надавали дружина та діти, що підтверджено поясненнями сторін та свідків, які вони дали в судовому засіданні.

Посилання відповідачів на пропуск позивачами строку позовної давності, для звернення до суду та відмови в задоволенні позову на цій підставі, необґрунтовані, так як позивачі стверджують, що основною підставою для звернення до суду з даним позовом є відчуження ОСОБА_5 ? частин квартири іншій особі, яка не є членом їх сімї, про що вони дізналися з відповіді ЧООБТІ від 14.03.2011 року, № 548, тому строк необхідно рахувати від дати отримання вказаної відповіді.

Суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно відмовити в звязку з його необґрунтованістю, оскільки відповідно до ст.234 ЦК України «Правові наслідки фіктивного правочину», на яку посилаються позивачі в позовній заяві, - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цим правочином, отже для визначення правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину, якщо одна сторона діяла тільки для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може визнаватися фіктивним. Згідно п.24 Постанови ПВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_5 проживав в спірній квартирі, приймав участь в догляді за батьком ОСОБА_8, надавав йому допомогу та допомогу матері до лютого 2010 року, які проживали ІНФОРМАЦІЯ_5, по вул. Матросова, м. Умані, в подарованій частині квартири проживав до 2009 року, відчужив квартиру, подарувавши її ОСОБА_6, тому договором було досягнуто правового результату. Позивачами не доведено суду та не надано доказів про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, також відсутні будь-які письмові докази, що підтверджували б домовленість сторін про укладення договору дарування з умовою, в договорі дарування зазначено, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, договір підписано особисто всіма учасниками. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 мав у власності квартиру АДРЕСА_6, де проживав з сімєю, але до дарування йому ? частин квартири АДРЕСА_4 в 2008 році, зазначена квартира продана, а за отримані кошти погашені борги за спірну квартиру, дана обставина підтверджує мету дарування ? частин квартири це забезпечення ОСОБА_5 і його сімї житлом. Також ОСОБА_5 13 квітня 2009 року давав довіреність позивачці ОСОБА_4, посвідчену нотаріально, на право продати, обміняти або здати в оренду належні йому ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань, тому посилання ОСОБА_4 на ті обставини, що відповідач перешкоджає в користуванні ? частиною квартири її сину, не відповідають дійсності. В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що вона сама повідомила ОСОБА_5 про пошкодження вхідних дверей в квартиру АДРЕСА_4 і про необхідність їхнього ремонту, тому і були замінені замки на дверях. Позивачі до відповідача не зверталися з приводу не перешкоджання користуватися частиною квартири. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечують щодо проживання в квартирі ОСОБА_3 довічно та щодо надання її допомоги по утриманню та догляді.

Статтею 727 ЦК України, передбачені випадки, коли позивач має право вимагати розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, позивачі таких підстав суду не навели, також дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент предявлення вимоги дарунок є збереженим, а в даному випадку квартира № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умані відчужена. Крім того, підставами примусового розірвання договору та визнання його недійсним можуть бути лише істотні порушення стороною умов договору, таких істотних порушень судом не встановлено.

В судовому засіданні позивачі посилаються на те, що правочин, тобто договір дарування ? частин квартири ОСОБА_5 від 13 травня 2008 року, вчинено під впливом помилки, відповідно до ст.229 ЦК України та просять визнати його недійсним. Відповідно до цієї ж статті, для того щоб були підстави визнати договір дарування недійсним, необхідно помилитися щодо обставин, які мають істотне значення, таке істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, а як встановлено в судовому засіданні позивачі з власної волі уклали договір дарування і були ознайомленні з його суттю, змістом, правами та обовязками. Позивачі пояснили, що вони помилилися в мотивах укладення правочину, але помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як зазначено в п.19 Постанови ПВС України № 9, від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення, позивачами не доведено вказаних обставин, що підтверджується навіть підставою для звернення до суду це дарування ? частин квартири № 16, по вул. Пушкіна, 21, м. Умань ОСОБА_6 Згідно зазначеної постанови, не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, тому суд вважає неможливим визнання договору дарування недійсним з даних підстав.

Пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_16, суд вважає менш вагомими, за пояснення свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, оскільки вони отримані із слів позивачів. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що померлий ОСОБА_8 перед смертю був задоволений, так як обоє дітей забезпечені житлом, про що він їм особисто казав. Жоден свідок не був присутній під час вирішення сімєю ОСОБА_8 питання про дарування квартири, але всі свідки пояснили, що відповідач ОСОБА_5 періодично надавав допомогу батьку і померлий до останнього дня життя був забезпечений і доглянутий, тому не потребував допомоги.

За таких обставин, ОСОБА_5 мав право відчужувати ? частин квартири АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_6

Посилання позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на перешкоджання відповідачем ОСОБА_5 в користуванні ними та неповнолітнім ОСОБА_9 квартирою, на тій підставі що ОСОБА_3 зареєстрована в спірній квартирі, а ОСОБА_9 належить ? частина квартири, суд не може взяти до уваги, оскільки дані обставини не стосуються предмета позову та не можуть бути розглянуті судом в даному позовному провадженні.

Відповідно ст.ст. 229, 234, 388, 651, 717, 727, 728 ЦК України, п.п. 19, 24 Постанови ПВС України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст. 10, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів дарування ? частин квартири АДРЕСА_4, від 13.05.2008 року та від 28.12.2010 року, недійсними, витребування ? частин квартири з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання копії цього рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Головуючий: В.М. Гончарук