АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-9207/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 51 Доповідач - Прозорова М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2011 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинський спецкомбінат»про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 червня 2011 року та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги /а.с. 68-69/.

Зазначеним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинський спецкомбінат»про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди /а.с.63-65/

Як на підстави апеляційній скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права /а.с. 68-69/

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що позивач працював на підприємстві відповідача, остання посада - головний інженер підприємства, з 24.02.2005 р. по 07.02.2011 р (а.с.10).

Згідно до наказу №4 від 07.02.2011 р. по КП «Дніпродзержинський спецкомбінат», позивача було звільнено з займаної посади з 07.02.2011 р. за ст.38 КЗпП - за власним бажанням. Згідно до записів у цьому наказі, позивач ознайомлений з ним 07.02.2011 р. під підпис, при цьому жодних зауважень стосовно дати звільнення, або застережень про наміри продовжувати працювати на підприємстві, принаймні ще два тижні з моменту написання заяви про звільнення за власним бажанням, позивач, при підписанні наказу в графі «ознайомлений», не вчинив (а.с.9).

Підставою для звільнення позивача стала його заява на ім'я начальника КП «Дніпродзержинський спецкомбінат»ОСОБА_3 від 07.02.2011 р., в якій позивач просивё звільнити його за власним бажанням. Ця заява містить як резолюцію колишнього начальника КП «Дніпродзержинський спецкомбінат»ОСОБА_3 так і новопризначеного керівника цього підприємства - ОСОБА_4, обидві резолюції приписують відділу кадрів звільнити позивача 07.02.2011 р. (а.с.32).

Згідно до Книги обліку руху трудових книжок та вкладень до них на КП «Дніпродзержинський спецкомбінат», позивач отримав свою трудову книжку на підприємстві 07.02.2011 р. Згідно до записів у цій книзі, позивач, отримуючи під підпис свою трудову книжку, жодних зауважень стосовно небажання її отримувати в цей день, або застережень про наміри продовжувати працювати на підприємстві, принаймні ще два тижні з моменту написання заяви про звільнення за власним бажанням, позивач, при підписанні в графі «трудову книжку отримав», не вчинив (а.с.28-30).

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст. 38 КЗпП України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

Доводи ОСОБА_2 приведені в апеляційній скарзі проте, що він взагалі не мав намірів звільнитися з підприємства за власним бажанням спростовується його ж діями, вчиненими у зв'язку із подачею заяви про звільнення. Поважною причиною, яка з'явилася підставою для звільнення позивача за власним бажанням в день подачі ним відповідної заяви про звільнення - 07.02.2011 p., є також його намір працевлаштуватися на інше підприємство за протекцією ОСОБА_3 на більш високу посаду, про що повідомила суду свідок ОСОБА_5 Впродовж двох тижнів з моменту написання заяви про звільнення за власним бажанням, позивач не вчинив жодних дій, направлених на відкликання своєї заяви.

Крім того, в суді апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснив, що керівник підприємства - ОСОБА_4 не пропонував писати заяву про звільнення і що він сам вирішив це зробити.

Інші доводи ОСОБА_2 приведені в апеляційній скарзі є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 червня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: