Справа № 22-ц-1507/11 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О. М.
Категорія: 34 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Монастирецького Д.І., Бакуса В.Я.,

секретаря Луньо К.А.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнено з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 837 грн. 38 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди та 221 грн. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та відмовити в задоволенні позову, покликаючись на те, що суд не взяв до уваги заперечення проти позову, не залучив в якості третіх осіб директора ЛКП «Під Зуброю» та майстра дільниці. Крім того, суд взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_4, яка не могла пояснити суду чому інші свідки не підтвердили своїми підписами в журналі факту залиття, зайву деталізацію обставин зі сторони позивача, які не мають жодного відношення до справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2, який заперечує проти неї, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу завдана матеріальна шкода, яка підтверджена усними та письмовими доказами, а також моральна (немайнова), яка виразилась в тому, що у зв»язку із черговим, четвертим по рахунку, залиттям квартири та пошкодженням майна позивача відповідачем та відмовою останнього відшкодувати завдану шкоду, позивач, який є особою похилого віку (80 років) зазнав душевних переживань, був змушений проживати в пошкодженому помешканні, вживати заходів для захисту порушеного права, відшукувати кошти на ремонт житла, чим було порушено його звичний життєвий уклад.

Розмір завданої моральної шкоди визначено судом в сумі 1000 грн.

Однак з висновками суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди погодитись не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, під час огляду квартири позивача 13.09.2010 року було виявлено залиття приміщень кухні, коридору, вітальні цієї квартири АДРЕСА_1. Встановлено, що у неділю зранку о 7.30 год. 11.09.2010 р. дана квартира була затоплена із квартири № 11 цього ж будинку, яка належить відповідачу, що розташована вище над квартирою позивача (а.с. 6).

Згідно дефектного акту, складеного спеціалістом ЛКП «Під Зуброю» та затвердженого в установленому порядку 17 вересня 2010 року, матеріальні збитки внаслідок залиття складають 837 грн. 38 коп. (а.с. 7).

Зважаючи на заперечення відповідачем своєї вини, та те, що він не відчиняв позивачу двері під час залиття, а також, що обов»язок по спросуванню своєї вини у залитті квартири позивача лежить на ньому - відповідачу, і він таку не спростував, ухилився від проведення судової будівельно-технічної експертизи на предмет встановлення обставин залиття квартири, колегія суддів приходить до переконання, що його вина у залитті квартири ОСОБА_2 доказана.

Разом з тим, судова колегія приходить до висновку, що розмір моральної (немайнової) шкоди районному суду слід було визначати, виходячи з положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, враховуючи конкретні обставини у справі, характер фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках і наслідків, що настали та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача в користь позивача у відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід стягнути 500 грн. Ця сума є достатньою компенсацією незручностей позивача, враховуючи судовий спір, що виник та суму матеріального відшкодування.

Крім того, районний суд у мотивувальній частині рішення вірно, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, визначив суми для розподілу судових витрат між сторонами, однак у резолютивній частині вирішив стягнути з відповідача у користь позивача 221 грн. замість 321 грн. судових витрат.

З огляду на наведене, судова колегія доходить висновку, що зазначене рішення Сихівського районного суду міста Львова області від 08 грудня 2010 року, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв"язку з чим, відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди та судових витрат.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1000 гривень моральної шкоди та 221 гривні судових витрат змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди з 1000 гривень до 500 гривень та збільшивши розмір судових витрат з 221 гривні до 321 гривні.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 837 гривень 38 копійок матеріальної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_5