АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 201 1 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Митрофанова Л. В.

суддів - Соколан Н.О., Михайлів Л. В.

при секретарі - Євтодій К. С.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦГІК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_1 Балкана рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 201 І року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_1 Балкапро відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2011 року ОСОБА_2 1. звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення з моральної шкоди, спричинено професійним захворювання, яке він отримав під час роботи у шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Ухвалою судді від 02 червня 2011 року в якості правонаступника відповідача до участі у справі долучено Публічне акціонерне товариство «ЄВРАЗ ОСОБА_1» (надалі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_1»).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_1» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 26 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права; судом не зазначено правового обгрунтування ухваленого рішення; не враховано, що шкідливі умови праці законодавчо дозволені; не встановлена вина відповідача у виникненні професійного захворювання; помилково застосовані положення ст. ст. 153, 173 та 237' КЗпІІ України, ст. І 167 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини; не враховано, що належним відповідачем по справі має бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а не підприємство; не зясовано, що позивач добровільно погодився працювати у шкідливих умовах, і гака робота законодавчо дозволена; не обгрунтовано факт спричинення та розмір моральної шкоди; не була застосована позовна давність.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 з 23.12.1995 року по 29.07.2010 року працював підземним гірничим робітником на ш. «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_1», на підземних роботах у шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 28.07.2010 року йому було первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання №53 від 16.07.2010 року (а.с. 11-12) встановлено, що винним у виникненні хронічного професійного захворювання позивача є адміністрація ш. «Саксагань» РУ ім. Кірова та ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», які порушили ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. Тому доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача та відсутність доказів вини відповідачів є безпідставним и.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи та даними медичних оглядів. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимага( додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на

виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 28.07.2010 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного ОСОБА_1 України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи відповідача про те, що суд необгрунтовано при вирішенні спору керувався ст.237-1 КЗпП України, оскільки позивач був застрахованою особою, тому належним відповідачем повинен бути Відділення Фонду, безпідставні, враховуючи наступне. 27.08.2010 року, на час установлення МСЕК позивачу втрати професійної працездатності в зв'язку з ушкодженням здоровя, Законами України «Про державний бюджет» на 2006 га 2007 роки зупинялася дія Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди, а з 01.01.2008 року припинено таке відшкодування незалежно від часу настання страхового випадку, тому питання про відшкодування працівнику моральної шкоди в звязку з ушкодженням його здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, вирішується на підставі ст.237-1 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

На думку колегії суддів розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд при постановлені рішення врахував характер трудового каліцтва позивача, повязаних з ним фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Щодо строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «СВРАЗ ОСОБА_1» - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 201 1 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.