Справа № 2117/2-928/11 .
У Х В А Л А

07 липня 2011 року

Суддя Новокаховського міського суду Херсонської області Бойко М.Є., розглянувши заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про забезпечення позову, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 126472,14 грн.

В окремій заяві позивач просив вжити заходів до забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за кредитним договором громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також накласти арешт та заборонити органу реєстрації, МРЕВ ДАІ м.Херсон, здійснювати перереєстрацію, пов`язану з відчуженням у будь-якій формі, належного відповідачу ОСОБА_1 автомобілю марки «DEWOO FSO» модель TF69Y126, 2008 року випуску, сірого кольору заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого МВ РЕР ДАІ м. Нова Каховка УДАІ УМВС України Херсонській області 11.03.2008 року, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВТС 824200, виданого тим же УДАІ УМВС 11.03.2008 року та передати на відповідальне зберігання заставодержателю ПАТ КБ «Надра».

Перевіривши заяву та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

За правилами частини 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ПАТ КБ «Надра» в частині накладення арешту на автомобіль, що належить відповідачу ОСОБА_1. підлягає задоволенню, оскільки є підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Стосовно вимоги позивача, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за кредитним договором громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Частиною 2 ст. 6 даного Закону встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п. 1 - 9 ч. 1 даної статті, зокрема, п. 2 - коли діють неврегульовані аліментні, договірні та інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; та п. 8 - коли щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

З зазначеної норми Закону не вбачається, що саме за ухвалою суду громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон і ст. 8 Закону чітко визначено, що у випадку відмови компетентними органами громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених п. 1, 2, 6 - 8 ч. 1 ст. 6 Закону така відмова може бути оскаржена у судовому порядку.

Тобто, даним Законом регулюються правовідносини щодо випадків та порядку тимчасового обмеження прав громадян на виїзд з України і визначені ст. 6 Закону такі випадки не можуть бути застосовані судом як вид забезпечення позову при розгляді цивільної справи.

За правилами статті 377-1 ЦПК України вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України здійснюється при виконанні судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про забезпечення позову в частині обмеження відповідачів у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

За таких підстав, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про забезпечення позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Накласти арешт та заборонити органу реєстрації, МРЕВ ДАІ м.Херсон, здійснювати перереєстрацію, пов`язану з відчуженням у будь-якій формі, автомобіля марки «DEWOO FSO» модель TF69Y126, 2008 року випуску, сірого кольору заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований МВ РЕР ДАІ м. Нова Каховка УДАІ УМВС України Херсонській області 11.03.2008 року, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВТС 824200, виданого тим же УДАІ УМВС 11.03.2008 року та передати на відповідальне зберігання заставодержателю ПАТ КБ «Надра».

Виконання ухвали в цій частині доручити ВДВС Новокаховського міського управління юстиції, яка підлягає негайному виконанню.

В решті заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про забезпечення позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.Є.Бойко