РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-1087/11

пр. № 2/2608/20453/11

12 січня 2011 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі- Ковтун Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло і скасування

розпорядження органу приватизації Ленінградської районної у м.Києві

державної адміністрації, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив скасувати розпорядження Органу приватизації Ленінградської районної у м.Києві державної адміністрації №113 від 04.01.2000р. та визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 04.01.2000р., видане на підставі вказаного вище розпорядження, про отримання у власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2., ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 1/3 частині кожний, посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є його батьком і матір*ю, а відповідач ОСОБА_4 є його братом. 23.07.1999р. ОСОБА_2 був отриманий ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сім*ю з чотирьох осіб: нього, дружину - ОСОБА_3 та синів: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 У зв*язку з чим з липня 1999р. він, позивач, разом з батьками і братом постійно проживає в спірній квартирі, хоча залишався зареєстрованим за попереднім місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 В листопаді 2010р. він випадково дізнався про те, що квартира АДРЕСА_1 в січні 2000р. приватизована його батьками і братом в рівних частках по 1/3 частині кожним, але він участі в приватизації квартири не приймав, хоча постійно проживав у спірній квартирі з липня 1999р. і житлова площа в цій квартирі надавалась і з врахуванням його житлових прав. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 41, 48 ЦК України 1963р., ст.65-1 ЖК України, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення його житлових прав і прав на приватизацію частини державного житлового фонду згідно його постійного місця проживання, а також просив поновити трирічний строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише у листопаді 2010р.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позовні вимоги визнали, пояснення позивача підтвердили.

Відповідач ОСОБА_4 і представник Святошинської районної у м.Києві державної адміністарції в судове засідання не з*явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, заперечень проти позову суду не надали, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_4 і представника Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до частини 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 23.07.1999р. ОСОБА_2 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сім*ю з чотирьох осіб: нього, дружину - ОСОБА_3 та синів: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (а.с. 9 - копія ордеру).

На підставі розпорядження органу приватизації Ленінградської районної у м.Києві державної адміністрації №113 від 04.01.2000р. (а.с. 8 - копія розпорядження), ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 отримали у власність по 1/3 частині спірної квартири (а.с. 7 - копія свідоцтва про право власності на житло).

Станом на 05.11.2010р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі (а.с. 13 - довідка по формі №3).

Як пояснили сторони, позивач з липня 1999р. постійно проживає в спірній квартирі і дану обставину справи суд вважає встановленою на підставі частини 1 ст.61 ЦПК України, оскільки вона визнана сторонами і ними не оспорювалась.

Згідно ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім*ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених законодавством.

У відповідності до частини 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім*ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов*язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне застосувати норми ЦК України 1963р., які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини ст.41 ЦК України 1963р., угодами визнають дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов*язків.

В частині 1 ст.48 ЦК України 1963р. визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей, а в частині 2 цієї ж норми права вказано про те, що по недійсній угоді кожна із сторін зобов*язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і їх взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що угода щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 проведена 04.01.2000р. з порушенням вимог закону і прав позивача, який постійно проживав і проживає в спірній квартирі, житлоплоща в якій надавалась також з врахуванням і його житлових прав, у зв*язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлення судом того, що позивач дізнався про порушення свого права в листопаді 2010р., а тому суд вважає за необхідне поновити йому трирічний строк для звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 41, 48 ЦК України 1963р., ст.65-1 ЖК України, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

ОСОБА_1 поновити строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Свідоцтво про право власності на житло від 04.01.2000р. про належність на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 1/3 частці у кожного зі співвласників, видане на підставі розпорядження органу приватизації Ленінградської районної у м.Києві державної адміністрації №113 від 04.01.2000р., зареєстроване м.Києві міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №1224 21.01.2000р. - визнати недійсним.

Розпорядження органу приватизації Ленінградської районної у м.Києві держанвої адміністрації №113 від 04.01.2000р. - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: