АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-708 / 2011 р.
Головуючий 1 інст. - Токмакова А.П.
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Коршун І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Вода» Валківської районної ради Харківської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконними наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності і наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 18.07.2005 року вона прийнята на роботу прибиральницею Валківського районного комунального підприємства «Водоканал». У звязку з реорганізацією підприємства наказом №3-к від 01.12.2006 року вона прийнята по переводу на роботу прибиральниці службових приміщень у комунальне підприємство «Вода» (далі КП «Вода»), де працювала до

11.05.2010року. Наказом директора підприємства за № 49-к від 11.05.2010 року вона звільнена з роботи по п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків. Вважає, що звільнена з роботи з грубим порушенням трудового законодавства, посилаючись на те, що в наказі не наведено конкретні факти допущеного позивачем невиконання обовязків, не зазначено, коли саме вони мали місце, які проступки вона вчинила після застосування до неї стягнення та коли. Як на підставі звільнення в наказі № 49-к є посилання на наказ № 40-к від 12.04.2010 року і доповідні записки головного інженера №№ 35, 36 від 05.05.2010 року, але ці документи є необєктивними, викладені в них обставини не відповідають дійсності і націлені на створення штучних підстав для звільнення її з роботи. Вважає, що вона не допускала порушень трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку, виконувала роботу сумлінно і добросовісно. Вважає також, що була звільнена з роботи не за порушення трудової дисципліни, а з особистих неприязних стосунків з директором КП «Вода», який з невідомих причин починаючи з квітня 2010 року почав наполегливо вимагати від неї подання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням. Посилаючись на викладене просила скасувати наказ № 40-к від 12.04.2010 року і наказ № 49-к від 11.05.2010 року, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Зазначила, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона була незаконно, з грубим порушенням закону звільнена з роботи, втратила заробітну плату, яка була єдиним джерелом існування, втратила спокій і надію на краще, відчуває себе ошуканою, викинутою з колективу, втратила нормальні стосунки з оточуючими людьми. Через незаконні дії відповідача їй доводиться витрачати додаткові матеріальні і моральні зусилля для облаштування свого життя, незаконно залишена без засобів до існування, тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3000 грн.В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_3 виконувала роботу прибиральниці службових приміщень та курєра КП «Вода» несумлінно, неякісно прибирала від сміття службові приміщення, порушувала правила пожежної безпеки, що могло призвести до пожежі на виробництві і людських жертв, невчасно розносила курєрську пошту, що призводило до невчасних з запізненням оплат за використання водопостачання та водовідведення. Неодноразово керівництвом КП «Вода» позивачу робились усні зауваження, але вони не привели до якісного виконання нею своїх обовязків . 08.04.2010 року надійшли доповідні записки головного інженера і економіста, з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, але відмовилась надати пояснення, проігнорувала вказівку директора пояснити свою поведінку та відношення до роботи. За фактом відмови від надання пояснень було складено акт. Враховуючи ці обставини наказом директора ЮТ «Вода» за № 40-к від 12.04.2010 року позивачу було оголошено догану. Від підпису про ознайомлення з наказом ОСОБА_3 відмовилась, про що складено акт. 30.04.2010 року надійшли доповідні записки головного інженера, з якими також позивач була ознайомлена належним чином, але від підпису про ознайомлення відмовилась, про що складено акт.

07.05.2010року директор КП «Вода» подав подання до ради трудового колективу, на засіданні якої було надано згоду на звільнення ОСОБА_3 Наказом директора КП «Вода»№ 49-к від 11.05.2010 року її було звільнено з роботи. Позивача було ознайомлено з наказом, після чого вона вказала, що не згодна і підписалася. При прийнятті рішень директором були враховані всі обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність. Наслідком такої роботи було те, що працівники підприємства самі стали прибирати свої кабінети від сміття та спеціалісти підприємства розносили курєрську пошту. Посилання позивача на неприязні відносини до неї директора в звязку зі зверненням її до суду про невиплату заробітної плати необгрунтовані, оскільки матеріальне становище підприємства не дозволяє своєчасно проводити виплату заробітної плати та постійно має заборгованості, в звязку з чим не тільки позивач зверталась до суду із зазначеним позовом, а й інші працівники, виходячи з наведеного просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 позов не визнав, підтвердив обставини, викладені представником відповідача.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2010 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, ухвалене з порушенням цивільно-процесуального закону, з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

При цьому вона пояснила, що на їх підприємстві відсутня профспілкова організація.

У своїх запереченнях директор КП «Вода» вважає доводи скарги необгрунтованими, а рішення законним, на підставі чого просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки відбулося відповідно до закону.

Однак, до такого висновку суд дійшов при недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; неправильному застосуванні норм матеріального права, що відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Відповідно до п. З ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При цьому при обранні такого виду стягнення, як звільнення, власник або уповноважений ним орган повинний дотримуватися передбачені ч. З ст. 149 КЗпП України загальні правила застосування дисциплінарних стягнень: враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 01.12.2006 року працювала у відповідача прибиральницею, а з 26.01.2008 року - прибиральницею службових приміщень-курєром.

Наказом директора КП «Вода» № 40-К від 12.04.2010 року за нерегулярне прибирання у кімнаті слюсарів, а також - за регулярні порушення по передачі рахунків на оплату послуг за воду та стоки прибиральниці службових приміщень-курєру ОСОБА_3 оголошено догану. Підставою для цього слугували доповідні записки головного інженера ОСОБА_5 від 08.04.2010 року та економіста ОСОБА_6 від 08.04.2010 року. Від підпису про ознайомлення з наказом ОСОБА_3 відмовилася у присутності інспектора відділу кадрів ОСОБА_7, економіста ОСОБА_8 та головного бухгалтера ОСОБА_9, про що свідчать їх підписи.

Із доповідної записки головного інженера ОСОБА_5 № 35 від 30.04.2010 року слідує, що ОСОБА_3 в той день о 10.30 палила велику купу паперу впритул до будівлі, хоча неодноразово всі на підприємстві попереджалися про заборону паління сміття. Із доповідної записки головного інженера ОСОБА_5 № 36 від 30.04.2010 року слідує, що ОСОБА_3 залишила своє приладдя для прибирання в кабінеті, до якого входять абоненти.

Відповідно до актів за №№ 8,9 від 30.04.2010 року, складених комісією в складі працівників підприємства, ОСОБА_3 відмовилася надати директору КП «Вода» пояснення по доповідних записках головного інженера та економіста від 30.04.2010 року.

На підставі наказу № 40-к від 12.04.2010 року (про оголошення догани), доповідної записки головного інженера ОСОБА_5 № 35 від 30.04.2010 року (порушення правил пожежної безпеки), доповідної записки головного інженера ОСОБА_5 № 36 від

30.04.2010року (халатне відношення до своїх службових обовязків) директором КП «Вода» винесено наказ № 49-к від 11.05.2010 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи з

11.05.2010року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, п.3 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, як було встановлено під час апеляційного розгляду справи підставою застосування до ОСОБА_3 стягнення у вигляді звільнення з роботи було те, що вона

30.04.2010року на півгодини залишила у службовому кабінеті, де вона прибирала, своє приладдя - відро та швабру, а також - спалювала паперове сміття поблизу будівлі підприємства, що у першому випадку на думку керівництва створювало загрозу для роботи компютерів та могло зашкодити авторитету підприємства, а у другому випадку - порушували правила пожарної небезпеки.

Однак, як видно із показань в суді першої інстанції свідка ОСОБА_10, інженера з техніки безпеки підприємства, в той день папір палив саме він, а не позивачка, і

при цьому по справі належним не доведено, що вказані дії позивачки з інструментом та при спалюванні сміття реально спричинили які-небудь негативні наслідки для підприємства, позиція адміністрації з цього приводу ґрунтується лише на припущенні про можливість таких наслідків.

Окрім того, відповідач належним чином не спростував заяви позивачки про наявність у директора КП «Вода» особисті мотиви для звільнення, а суд першої інстанції не надав належної уваги таким доводам позивачки, пославшись на те, що вперше з такою заявою про невиплату їй зарплати позивачка звернулася до прокуратури 20.04.2010 року, тобто вже після застосування до неї стягнення.

При цьому всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суд не взяв до уваги, що згідно до повідомлення Банківського міжрайонного прокурора Харківської області після звернення позивачки до прокуратури, 26.04.2010 року прокурор звернувся в її інтересах до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі (а. с. 61), яка була задоволена, а після цього за розпорядженням голови райдержадміністрації від 06 травня 2010 року відповідно до подання Валківської міжрайонної прокуратури від 23.04.2010 року до директора КП «Вода» ОСОБА_4 було застосоване дисциплінарне стягнення, оголошена догана за порушення вимог законодавства про працю, all травня 2010 року ОСОБА_3 за наказом директора КП «Вода» була звільнена з роботи з формулюванням, яке не містить посилання на конкретне порушення позивачкою трудової дисципліни чи посадових обовязків.

При таких обставинах, з огляду на те, що 30.04.2010 року ОСОБА_3 припустилася незначного порушення трудової дисципліни, які не мали шкідливих наслідків, обране керівництвом стягнення за цей проступок у вигляді звільнення з роботи не відповідає наведеним вище вимогам ч. З ст. 149 КЗпП України, її звільнення з роботи за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов'язків, п. З ст. 40 КЗпП України, не можна вважати законним та обґрунтованим, і тому вказаний наказ підлягає скасуванню, а позивачка, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України - поновленню на роботі на посаді, яку вона займала до звільнення, зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день ухвалення судом першої інстанції свого рішення. При цьому рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, підлягає негайному виконанню.

Оскільки ОСОБА_3 не довела незаконність наказу директора КП «Вода» № 40-к від 12.04,2010 року (про оголошення догани), в цій частині суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні її позову.

При обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу судова колегія виходить з правил, які викладені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну від 08.02.95 р. № 100:

Згідно розрахункових листів середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 за березень - квітень 2010 року складає 1145,27 грн., а середньоденна - 50,90 грн. (а.с. 11 на зв.). Тому середній заробіток позивачки за весь час вимушеного прогулу (6 місяців та 5 днів) складає: 1145,27 грн. х 6 міс. + 50,90 грн.х5 дн. = 7 126,12 грн.

Оскільки внаслідок незаконного звільнення позивачка зазнала моральних страждань, залишилася без інших засобів до існування, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, чим їй було завдано моральної шкоди, то відповідно до ст 237-1 КЗпП України судова колегія вважає за необхідне задовольнити такі її позовні вимоги частково, з урахуванням ступеню тяжкості завданої шкоди, виходячи із засад розумності, - у розмірі 500 грн. та стягнути таку суму з відповідача на її користь.

Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд покладає на директора КП «Вода» Валківської районної ради Харківської області, ОСОБА_4, який винний в незаконному звільненні позивачки, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству внаслідок цього незаконного звільнення.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 319-325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним наказу директора КП «Вода» № 49-к від 11.05.2010 року, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ директора КП «Вода» Банківської районної ради Харківської області за № 49-к від 11.05.2010 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи по п. З ст. 40 КЗпП України, поновивши її у вказаному підприємстві на посаді прибиральниці службових приміщень-курєр.

Стягнути з КП «Вода» Валківської районної ради Харківської області на користь ОСОБА_3 7126,12 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу після обовязкових утримань до пенсійного фонду та інших обовязкових платежів, а також - 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_4 на користь КП «Вода» Валківської районної ради Харківської області виплачені зазначеним підприємством за цим рішенням суми середнього заробітку та моральної шкоди.

Стягнути з КП «Вода» Валківської районної ради Харківської області на користь держави судові витрати: 79,76 грн. судового збору, а також - 120 грн. витрат на ІТЗ.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом 20 днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії