Справа № 2з-339/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2011 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі :

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

При секретарі Вакуленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову ПАТ «Укрсиббанк»,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. ПАТ «УкрСиббанк» разом з позовом надав заяву про забезпечення позову, просив суд тимчасово обмежити відповідачам право виїзду за межі України до закінчення провадження по справі та до виконання зобов»язань, покладених на них судовим рішенням та в межах ціни позову 318844,42 грн. накласти арешт на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Вивчивши матеріали справи, суд знайшов заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 151-153 ЦПК України, прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах має на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Разом з тим, Закон України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року (з відповідними змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України.

Зазначений закон не передбачає обмеження виїзду за кордон як заходу забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині тимчасового обмеження відповідачам право виїзду за межі України до закінчення провадження по справі та до виконання зобов»язань, покладених на них судовим рішенням ПАТ «Укрсиббанк» не має.

Між тим, із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову суд приходить до висновку, що невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на все майно та грошові кошти в межах ціни позову, що належать відповідачам може призвести до негативних наслідків для позивача та зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню із зверненням ухвали до негайного виконання.

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства „Укрсиббанк про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах ціни позову, а саме 318844 грн. 42 коп.

В іншій частині заяви Публічного акціонерного товариства „Укрсиббанк про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу направити на виконання начальнику відділу ДВС Автозаводського району Кременчуцького МУЮ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для відома.

Попередити керівництво Автозаводського відділу ДВС про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України за невиконання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СУДДЯ: