Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц - 1004/2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Пахоменко О. Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» лютого 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

Суддів: Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2

При секретарі: Мосіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року по справі за позовом Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Житлосервіс -7» м. Бердянськ, виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, -

В С Т А Н О В И Л А:

Бердянська міська рада Запорізької області звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 Євгенівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору КП «Житлосервіс -7» м. Бердянськ, виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги.

Остаточно позивач просив на підставі ст.. 71,72, ЖК України визнати ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_6) Л. Є. такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою №4 в буд. № 48 по Мелітопольському шосе у м. Бердянську Запорізької області та звільнити вказане приміщення від стороннього майна, яке там знаходиться. Крім того, позивач просив скасувати реєстрацію місця проживання відповідачів за вказаною адресою.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що буд. № 48 по Мелітопольському шосе в м. Бердянськ Запорізької області є комунальною власністю територіальної громади м. Беряднська в особі Бердянської міської ради.

В квартирі № 48 вказаного будинку, яка не приватизована, станом на 08.10.2010 року зареєстровано місце проживання відповідачів по справі ОСОБА_5 , яка є наймачем цієї квартири, та її повнолітньої доньки - ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_6) Л. Є. ІНФОРМАЦІЯ_1.

Раніше за цією ж адресою була зареєстрована сестра ОСОБА_6 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка визнана безвісно відсутньою рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01.01.1997 року, знята з реєстраційного обліку 03.11.2010 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 13.12.2010 року по цій справі позовні вимоги щодо ОСОБА_8 залишені без розгляду за заявою позивача.

Позивач зазначав, що відповідачі протягом пяти років не сплачували квартирну плату, а за 2010 рік комунальні послуги та заборгованість була сплачені у жовтні місяці, тобто після звернення до суду.

Відсутність відповідачів у зареєстрованому за ними житловому приміщенні підтверджується актами обстеження комісією КП «Житлосервіс-7» від 05.04.2010 року, 13.07.2010 року, 11.10.2010 року.

За бронюванням квартири в установленому законом порядку відповідачі до виконавчого комітету Бердянської міської ради не звертались.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 не проживають безперервно понад шість місяців за адресою м. Бердянськ, Мелітопольске шосеАДРЕСА_1 , тобто у період з 05.04.2010 року по 11.10.2010 року, що підтверджується відповідними актами, а зі слів сусідів не використовують за призначенням спірну квартиру понад шість років, позивач просив суд задовольнити вимоги, викладені в позовній заяві.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2010 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 4 в буд. 48 по Мелітопольському шосе у м. Бердянськ Запорізької області.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,00 грн. та судовий збір в розмірі 8,50 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо звільнення приміщення від стороннього майна, яке в ньому знаходиться, та скасування реєстрації місця проживання відповідачів за вказаною адресою відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд неповно зясував обставини, які мають значення для справи, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином повідомлялись судом про час і місце слухання справи. Крім того в матеріалах справи є поштові повідомлення про те, що сторони належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, проте 08.02.2011 року апелянт ОСОБА_3Є та відповідач ОСОБА_4 надіслали до суду клопотання про залишення апеляційної скарги ОСОБА_3 без розгляду. Зазначене клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 300 ЦПК України до диспозитивних прав особи, яка подала апеляційну скаргу відноситься право на відкликання апеляційної скарги. При відкликанні апеляційної скарги суддя-доповідач виносить ухвалу про повернення скарги. Це можливо здійснити до початку розгляду справи за скаргою в апеляційному суді. Враховуючи, що апелянти подали заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду 08.02.2011 року, тобто після того, як розгляд справи за апеляційною скаргою почався, колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів вважає, за можливе відповідно до вимог ст. 305 ч.2 ЦПК України розглянути справу у відсутність незявившиїся сторін, причину неявки яких колегія суддів визнала неповажною.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі тривалий час приблизно пять років не використовували спірне житлове приміщення за призначенням і не проживали в ньому без поважних причин безперервно понад шість місяців - з 05.04.2010р. по 11.10.2010р., постійно мешкають та працевлаштовані за межами м. Бердянськ Запорізької області, у м. Маріуполь Донецької області, і тому втратили право користуватися спірною квартирою. Щодо спростування вищезазначених обставин, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідачі доказів не надали.

Так, згідно із чч. 1, 2 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України ", при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суди повинні встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10,11.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту відсутності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у спірній квартирі понад шість місяців (з 05 квітня 2010 року до виникнення спору в суді) без поважних причин.

Обґрунтовуючи ці факти, суд першої інстанції посилався на акти від 5 квітня 2010 року, 13 липня 2010 року, та 11 жовтня 2010 року, ( а.с. 5-7), підтверджені в суді показаннями свідків; дані про заборгованість із квартирної плати та плати за комунальні послуги та непроведення будь-яких платежів по спірній квартирі в період з 1 грудня 2003 року до 1 жовтня 2010 року.

Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 протягом більш ніж 6 місяців у квартирі без поважних причин не проживали, нею не цікавилися, витрати на її утримання не несли, що відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою.

З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції, є законним і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307,308,317 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: