АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-3682 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: стягнення ОСОБА_1
заборгованості Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2011 року по справі за позовом Виробниче-комерційного підприємства «Служба замовника» (далі : ВКП «Служба замовника») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2010 року позивач - ВКП «Служба замовника» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі № 55 житлового будинку № 6-А по вул. Сумській у м. Мерефа Харківського району Харківської області та є споживачем житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що надаються позивачем, як виконавцем цих послуг.

Однак, на протязі останніх років відповідач ОСОБА_2 надані йому житлово-комунальні послуги не оплачує й на вимоги позивача щодо їх належної оплати не реагує, в звязку з чим станом на 01 травня 2010 року виникла значна заборгованість останнього з оплати зазначених послуг, загальний розмір якої становить 2 723,10 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд у примусовому порядку стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у вищевказаному розмірі, а також судові витрати, понесені ним по справі.

У судовому засіданні представник позивача - ВКП «Служба замовника» підтримав заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, наведені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 заявлених до нього позовних вимог не визнав та заперечуючи проти їх задоволення вказував на те, що будь-яких договірних відносин між ним та ВКП «Служба замовника» стосовно надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку, в якому він мешкає та прибудинкової території не існує, зазначені житлово-комунальні послуги надаються позивачем не в повному обсязі та неналежної якості, а крім того, з урахуванням положень цивільного законодавства про позовну давність заборгованість з оплати цих послуг за останні три роки складає лише 1 340,71 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2011 року позовні вимоги Виробниче-комерційного підприємства «Служба замовника» задоволено частково.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території в межах строку позовної давності за період з 01.05.2007 року по 01.05.2010 року в розмірі 1 340,71 грн., а також судові витрати, понесені ним по справі: 51 грн. сплаченого судового збору та 30 грн. оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні іншої частини заявлених позивачем вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судом по справі рішенням та вважаючи його незаконним і необгрунованим, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених до нього ВКП «Служба замовника» позовних вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі та задовольняючи позовні вимоги ВКП «Служба замовника» про стягнення з нього на користь останнього заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, не звернув уваги на ту обставину, що укладеного між сторонами договору про надання цих послуг не існує, зазначені послуги надавалися позивачем не в повному обсязі та неналежної якості, що підтверджується актом власників квартир житлового будинку, в якому мешкає відповідач, а тому ВКП «Служба замовника» не вправі вимагати їх оплати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовьязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти.

Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги, якими є централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення; послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та інші житлово-комунальні послуги, примірний перелік яких та їх склад визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до статті 7 цього Закону встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги та затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 32 вказаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обовязок власника (наймача) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8.10.1992 року, а крім того ст.ст. 67, 68 ЖК України.

Особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку передбачені статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з цією правовою нормою договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін.

Обовязок власників квартир багатоквартирних будинків брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території передбачений і ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі послуг мають повне право сплачувати лише ті послуги, які фактично надавались. Проте для того, щоб реалізувати це право, споживачам необхідно документально оформити ненадання або надання не в повному обсязі житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № 55 загальною площею 74,9 кв.м. у багатоквартирному житловому будинку № 6-А по вул. Сумській у м. Мерефа Харківського району Харківської області та фактичним користувачем житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що надаються позивачем, як виконавцем цих послуг, однак на протязі останніх років зазначені послуги взагалі не оплачує.

Згідно з розрахунками, наданими позивачем ВКП «Служба замовника», загальна сума заборгованості споживача ОСОБА_2 з оплати ним житлово-комунальних послуг з утримання цього будинку та прибудинкової території за період з травня 2007 року по травень 2010 року складає 1340 грн. 71 коп. (а.с. 2, 7-10, 45, 47, 48).

За таких обставин, з огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ВКП «Служба замовника», стягнувши з відповідача ОСОБА_2, як фактичного споживача житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, на користь останнього заборгованість з їх оплати в межах строку позовної давності, передбаченого ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що зазначені послуги надавалися позивачем не в повному обсязі та неналежної якості, а тому ВКП «Служба замовника» не вправі вимагати їх оплати, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження цих доводів, а саме відповідних актів-претензій, передбачених ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також п. 18 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», складених за участю представника виконавця, відповідачем до суду не представлено, а наданий ним акт стосовно виконання ВКП «Служба замовника» своїх договірних зобовязань від 20 червня 2010 року, що підписаний власниками квартир житлового будинку № 6-А по вул. Сумській у м. Мерефа Харківського району Харківської області, складений вже після звернення позивача до суду з вищезазначеним позовом та у відсутність представника останнього.

Те ж саме стосується й посилання апелянта на відсутність між сторонами спору договірних правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки укладення договору на надання цих житлово-комунальних послуг, як зазначалося вище, є обовязком, саме споживача, а сама по собі неврегульованість правовідносин сторін з приводу надання комунальних послуг на безпосередніх чи опосередкованих договірних засадах, в даному випадку не звільняє відповідача від їх оплати.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: