Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 4451/ 2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т. А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

«25» жовтня 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенко Е.А.

Суддів: Подліянова Г.С..

ОСОБА_2

При секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Азовські мастила і оливи» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Азовські мастила і оливи», 3-тя особа ОСОБА_4 Володимирович про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення недійсним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

В позовній заяві зазначив, що 15. 07. 2009 року підприємством ВАТ «Азовські мастила і оливи» було видано наказ № 57 про його звільнення за п. З ст. 40 КЗпП України - за систематичне порушення працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. З даним наказом він не згоден і просить визнати його недійсним за таких підстав.

На підприємстві він працює з липня 1977 року, правила внутрішнього трудового розпорядку не порушував, не здійснював прогулів чи запізнень на роботу.

На грунті того, що він постійно вказував на недоліки в роботі підприємства, звертаючись при цього до державних органів - санепідстанцію, міжрайонну природоохоронну прокуратуру з приводу порушення підприємством норм трудового, природоохоронного та санітарного законодавства, він став неугодною особою на підприємстві, і до нього стали застосовувати міри дисциплінарного стягнення за ніби -то допущенні порушення трудової дисципліни, які він на справді, не вчиняв.

Так, за порушення технологічної дисципліни було винесено два накази - № 31 від 05. 05. 2009 року і № 33 від 12. 05. 2009 року про об'явлення йому догани. Обидва ці накази він оскаржив в судовому порядку. Рішенням Бердянського міськрайонного суду та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області вищезазначені накази скасовані.

Вважає звільнення його за п. З ст. 40 КЗпП України безпідставним, оскільки він виконував всі обов'язки, покладені на нього трудовим договором і внутрішнім трудовим розпорядком, хоча адміністрація вимагала від нього виконання робіт, не обумовлених трудовим договором. Він виконував також Правила внутрішнього трудового розпорядку, які були визначені в Колективній угоді ЗАТ «Азмол» .

Адміністрацією при видачі наказу про його звільнення не було враховано ступінь тяжкості порушення трудової дисципліни, нанесений підприємству збиток, а також обставини, за яких порушення було вчинене.

Просив поновити його на роботі на посаді штампувальника цеху № 7 дільниці по виготовленню металевої бочки, на якій він працював до звільнення, визнати наказ про звільнення недійсним, стягнути на його користь середній заробіток за вимушений прогул і моральну шкоду в сумі 5000 грн.

На момент розгляду справи по суті позивач визначив розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню - 80 865 грн. 08 коп. і моральну шкоду в сумі 35 000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2011 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді штампувальника цеху № 7 ділянки по виготовленню металевої бочки Відкритого акціонерного товариства «Азовські мастила і оливи» (ТОВ «Азмол»), визнано наказ № 57 від 15. 07. 2009 року про його звільнення незаконним.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Азовські мастила і оливи» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу 80 865 грн. 08 коп., моральну шкоду в сумі 35 000 грн..

В апеляційній скарзі ВАТ «Азовські мастила і оливи» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, районний суд виходив з того, що на час розгляду справи наказ № 31 від 05.05.2009 року та наказ № 33 від 12.05.2009 року на підставі яких позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, та які лягли в основу наказу № 57 від 15.07.2009 року про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, скасовані, як незаконні рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.09.2010 року, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.11.2010 року залишено без змін та набрало законної сили. Отже не має підстав для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.1977 року ОСОБА_5 був прийнятий на роботу в Бердянський дослідний нафто маслозавод на теперішній час ВАТ « Азовсські мастила і оливи» в виробничий цех з виробництва металевої тари (бочки) на посаду штампувальника про що свідчить запис в трудовій книжці ( а.с.60-64).

Згідно копії наказ № 57 від 15.07.2009 року його звільнено з посади штампувальника за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 64).

Підставою для звільнення послужили: наказ № 31 від 05.05.2009 року, згідно якому позивачу за відсутність на робочому місці без поважних причин оголошено догану, так як в цей час він займався фотографуванням робіт з обрізуванням дерев, і наказ № 33 від 12.05.2009 року про оголошення догани, оскільки позивач займався фотозйомкою процесу повязаного з виробництвом, технологічною інформацією зі збуту продукції на експорт на дільницях тари готової продукції та виготовлення полімерної тари (а.с. 13-14).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01.09.2010 року накази № 31 від 05.05.2009 року та № 33 від 12.05.2009 року про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності скасовані. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.11.2010 року зазначене рішення суду залишено без змін. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у п. 23 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів», що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку

Оскільки підставою для звільнення позивача були накази № 31 від 05.05.2009 року та № 33 від 12.05.2009 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, які визнанні незаконними та скасовані судовим рішенням, тому не має підстав для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України .

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи та вимоги закону і обґрунтовано визнав про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання наказу № 57 від 15.07.2009 року про його звільнення незаконним та поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 березня 2009 року до 25.06.2011 року .

Судова колегія погоджується з розрахунком середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу ОСОБА_5, оскільки він зроблений відповідно до вимог закону і не заперечується відповідачем .

Крім того, відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановивши, що внаслідок незаконного звільнення позивач зазнав моральних страждань, суд обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

При встановлені зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, встановленим обставинам справи, а викладені в апеляційній скарзі доводи про неправильне вирішення спору у звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права матеріалами справи не підтверджується, а тому колегія вважає їх безпідставними.

За таких обставин рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Азовські мастила і оливи» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: