Р І Ш Е Н Н Я Справа № 2-2572/11

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Мінасова В.В., при секретарі Терновській О.К. розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому вказав, що 02 березня 2008 року відповідач отримав в позику грошову суму 50000 доларів США, що складає 401500 грн. в строк до 02 березня 2009 року. 16 червня 2008 року відповідач знов отримав в позику грошову суму 20000 доларів США, що складає 160600 грн. в строк до 15 лютого 2009 року. Отримання грошей підтверджується відповідними розписками. Відповідач борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача вказані суми боргу, 3% річних за прострочення зобовязання 42886,8 грн., та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягає, на підставах, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що між сторонами дійсно існували боргові зобовязання, але відповідач розписки у вказані в них дати не писав. Розписки видавав одним числом і грошей при цьому не отримував, що можуть підтвердити свідки. Розписки писав під впливом позивача та важких обставин.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до розписок 02 березня 2008 року ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 грошову суму 50000 доларів США, що складає 401500 грн. в строк до 02 березня 2009 року та 16 червня 2008 року знов отримав в позику грошову суму 20000 доларів США, що складає 160600 грн. в строк до 15 лютого 2009 року.

Відповідно до ст.. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статями 58-59 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Оскільки відповідачем його твердження ніякими доказами не підтверджені, пояснення свідків не можуть бути покладені в рішення суду, то його заперечення проти позову судом не приймаються.

Згідно зі ст.. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

2. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

Оскільки між сторонами письмовий договір не укладався, позивач не надав доказів того, що він займається підприємницькою діяльністю з надання коштів в борг, виконуючи вимоги законодавства, то позов в частині стягнення процентів за користуванням сумою боргу, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, ст. 533, 1047-1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу 562100 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та 1700 грн. сплаченого судового збору.

В решті позивних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Мінасов