№ 2- 7641
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 квітня 2011 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 22 вересня 2008 року відповідач керувала автомобілем «ДЕУ Сенс`і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого він (позивач) постраждав, йому завдана матеріальна і моральна шкода, пошкоджено його автомобіль «Тойота Камрі», за що стосовно відповідача складено адміністративний протокол і він був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Частину шкоди виплатила страхова організація, але це лише частка завданої шкоди. Вважає, що решту вказаної шкоди повинні відшкодовувати відповідачі і просили стягнути з відповідачів як власників джерела підвищеної небезпеки матеріальну і моральну шкоду згідно його розрахунку, висновку експерта та всі понесені ним витрати по експертизі, судові та інші, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 і його представник в ході судового засідання позовні вимоги не визнали, пояснивши, що дійсно 22 вересня 2008 року з його участю була ДТП, його визнано винним і відповідальність потрібно нести, але суми шкоди позивачем взяті довільно, моральної шкоди і збитків не завдавав і погодить з позовом в частині відшкодувань він не може, вважає позов не обгрунтованим і просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду просили справу розглядати без участі їх представника. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 2008 року о 17.55 водій ОСОБА_3 , керуючи за дорученням належним ОСОБА_2 автомобілем «ДЕУ Сенс», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , рухався по вул. Гоголя з боку пр. Карла Маркса в напрямку вул. Паторжинського м. Дніпропетровська і на перехресті з вул. Шевченко перед здійсненням маневру проїзду головної дороги, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. п. 3.1.4, 1.5, 10.1 і 16.11 Правил дорожнього руху України, не впоралася з керуванням свого автомобіля, в наслідок допустив зіткнення з рухавшимся по голвні дорозі в тому ж місці по вул. Шевченко з боку вул. Жуковського в напрямку вул. Артема м. Дніпропетровська автомобілем «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_2 (належить позивачу) під керуванням водія ОСОБА_1 , скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля позивача отримав ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених пунктів правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження автомобіля позивача.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2008 року винним фактично у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_3 за ст. 124 КУПАПП, але через закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності адміністративна справа стосовно цього відповідача була закрита. Постанова набрала законної сили та виконана.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_3 .. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2008 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями ОСОБА_3 та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і не оспорена.

Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2008 року відносно ОСОБА_3 набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог п. п. 3.1.4, 1.5, 10.1 і 16.11 Правил дорожнього руху України, відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача на своєму автомобілі позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає (крім пошкодження автомобіля) і в наступному: витрати на оплату експертизи, поштові та судові витрати.

Таким чином, в результаті винних дій відповідача на своєму автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. В зв`язку з тим, що пошкоджені у вказаній ДТП автомобілі були застраховані, третьою особою вказаний випадок визнано страховим і позивачу було виплачене страхове відшкодування в сумі 24990 грн. 05 коп., що підтверджено матеріалами справи і не оспорено сторонами, але через те, що матеріальна шкода була завдана на значно більшу суму, позивач і звернувся до суду з позовом про відшкодування решти шкоди та всіх його витрат, пов`язаних з цим.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями саме цього відповідача ( ОСОБА_3 ), пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (цього відповідача).

Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду повністю: матеріальну шкоду 55067 грн. 74 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 800 грн. та на проведення дефекації автомобіля в сумі 360 грн. (загальна сума шкоди складає 80057 грн. 79 коп., але 24990.05 грн. позивач отримав як відшкодування від страхової організації за пошкоджений автомобіль, тому залишок не відшкодованої шкоди складає 55067.74), оскільки всі вказані витрати підтверджені належними доказами в судовому засіданні, шкода настала.

Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час та після ДТП позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП, фізичний біль та інш., безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль і завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті ДТП вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колишніми колегами по роботі; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями завдавача шкоди - відповідача ОСОБА_3 завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, виходячі з вимог зазначених норм матеріального права витікає, що неправомірними, злочинними діями саме вказаного відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано моральної шкоди, яка знаходиться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і яка підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача), оскільки завдання шкоди було внаслідок правопорушення, тобто грубого порушення прав особи та законодавства в цілому; завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; завдання шкоди здоров`ю позивача; завдання майнової шкоди позивачу; завдання збитків позивачу; вимушеність на протязі тривалого часу захищати свої порушені права; невірне ставлення до своєї поведінки з боку відповідача, який не здійснив дій, щодо відшкодування завданої шкоди і продовжує не визнавати свою вину.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв цим відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вказаного вiдповiдача відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито`та ст. 81 ЦПК України позивачі, що звертаються з позовом про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я звільняються від сплати державного мита (судового збору), але сума збору позивачем була оплачена судовий збір 642 грн. 30 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн., тому вважає можливим ці витрати також стягнути з відповідача.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду 55067 грн. 74 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 800 грн. та на проведення дефекації автомобіля в сумі 360 грн., витрати на судовий збір в сумі 642 грн. 30 коп. і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. та моральну шкоду 1000 грн., а всього 57990 грн. 04 коп., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат та до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України; ст. ст. 3, 10, 11, 61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 55067 грн. 74 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 800 грн. та на проведення дефекації автомобіля в сумі 360 грн., витрати на судовий збір в сумі 642 грн. 30 коп. і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. та моральну шкоду 1000 грн., а всього 57990 грн. 04 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат та до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -