Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/2054/11 Головуючий у 1-й інст. Колупаєв
Категорія 37 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, територіальної громади в особі Житомирської міської ради про усунення від прав спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2011 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, територіальної громади в особі Житомирської міської ради про усунення від прав спадкування відповідача ОСОБА_3, в якому вказує, що 26.07.2008 року в м. Житомирі померла їх матір ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 та грошові вклади. Згідно заповіту матері від 25.07.2003 року, він являється спадкоємцем всього майна померлої. Однак згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.02.2009 року він фактично є спадкоємцем 3/4 частини вказаної квартири, а його брат ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є спадкоємцем 1/4 частини вказаної квартири. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 має бути усунений від прав спадкування майна померлого, оскільки він ухилявся від надання спадкодавцю необхідної допомоги, яка потребувала через свій вік та стан здоров'я. Також позивач просив скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_3 24.03.2009 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Він обґрунтовує це тим, що судом не було враховано, що відповідач ухилявся від надання допомоги їх матері ОСОБА_4, хоча за станом здоровя був спроможний це робити, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4, яка померла 26.07.2008 року, відкрилася спадщина, що складалася із квартири АДРЕСА_1 та грошових вкладів. При житті ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_2Б.(а.с. 21).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.2009 року ОСОБА_2 є спадкоємцем ? частин спадкового майна квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 є спадкоємцем ? частини вказаного нерухомого майна, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2009 року на підставі ст. 1241 ЦК України( а.с. 9, 53).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлене у справі судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач постійно проживав в м. Києві, був інвалідом 2-ї групи, не міг за станом здоровя постійно перебувати біля своєї матері та надавати їй належну допомогу, а надавав її по мірі своїх сил та можливостей. Позивач особисто таку допомогу не надавав.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов цього висновку без повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, прав і обовязків сторін у цих правовідносинах.

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_4 була інвалідом першої групи, тяжко хворіла, перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного лікування, догляду та матеріальної допомоги. Це підтверджується висновком МСЕК від 02.09.1994 року, випискою з протоколу засідання ЛКК поліклініки №2 ТМО №1 Корольовського району м. Житомира від 27.02.2002 року(а.с. 108-109, 112), показами свідка ОСОБА_5, яка в лині 2008 року доглядала ОСОБА_4 до настання її смерті на підставі угоди, укладеної з ОСОБА_2Б.(а.с. 113-114), свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є сусідами померлої ОСОБА_4

Згідно пояснень вказаних свідків, які не є зацікавленими особами по справі видно, відповідач ОСОБА_3 допомогу матері не надавав, її не відвідував, не цікавився її життям та здоровям.

Частиною пятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач надав суду документи, що підтверджують наявність у нього захворювань, те, що він є інвалідом другої групи(а.с. 82-99), що зумовлювало, як стверджував під час розгляду справи представник відповідача, неможливість останнього постійно надавати допомогу матері, однак він її надавав по можливості.

Проте суд не перевірив належним чином доводів представника відповідача та не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Зокрема, суд не звернув увагу на те, що відповідач станом на липень 2008 року мав у власності три легкових автомобілі: марки «PEUGEOT 605», «ВАЗ 2121», « CITROEN BX 19», що підтверджується повідомленням УДАІ УМВС України в Київській області від 06.12.2010 року № 18/12778(а.с. 154), що свідчить про його відповідний матеріальний стан та можливість надання сторонньої допомоги.

Крім того, як видно із повідомлення УКЗ Головного управління МВС України в Київській області від 23.12.2010 року № вх. 2201, ОСОБА_3 з 23.12.2002 року по 18.12.2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ, 18.12.2006 року був звільнений з органів МВС за віком з посади головного спеціаліста відділення вибухотехнічних та пожежно-технічних досліджень відділу НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області (а.с. 162). Що спростовує твердження представника відповідача про неможливість ОСОБА_3 із-за стану його здоровя надавати постійно матері до її смерті допомогу та доглядати за нею.

В своєму рішенні суд першої інстанції зазначає, що відповідач надавав ОСОБА_4 допомогу по можливості. Однак, суд не посилається на докази, які це підтверджують, оскільки, як видно із матеріалів справи, вони відсутні. У той же час, судом не було взято до уваги докази, які підтверджують ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані.

Вимогами ст. 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Приймаючи до уваги, що відповідач повинен бути усунутий від права на спадкування у звязку із його ухиленням від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, як це передбачено вимогами ч.5 ст. 1224 ЦК України, видане останньому 24.03.2009 року свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову, в порушення вимог ст. 215 ЦПК України не були належним чином зясовані обставини справи та досліджені докази, внаслідок чого прийняте рішення не відповідає обставинам справи та встановленим правовідносинам, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2011 року та додаткове рішення цього суду від 25 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 26 липня 2008 року.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМВ № 662329, видане державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 24 березня 2009 року, зареєстроване в реєстрі за №73/2009р.

В позові до Житомирської міської ради відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 160 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді