АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 46 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«05» жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:- ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю: представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_6 звернувся із позовом до ОСОБА_8 про визнання особистою приватною власністю.

Уточнивши свої позовні вимоги відповідно до позовної заяви від 27.01.2011р. просив суд визнати АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити квартиру АДРЕСА_2 у спільній частковій власності його і ОСОБА_8 кожному по Ѕ частці особистої приватної власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що у квітні 2008 року був укладений шлюб з ОСОБА_8. А.О., від якого 29.04.2009р. народилася донька.

Під час шлюбу у листопаді 2009 року була придбана АДРЕСА_3, яка за взаємною згодою була зареєстрована на ОСОБА_8

Оскільки з вересня 2010 року шлюбні відносини фактично припинено, донька мешкає разом з ним, а тому він на підставі ст. ст. 60, 69, 70 СК України має право на частку спірної квартири.

Посилаючись на ці обставини просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2011 року позов ОСОБА_6 задоволено, визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_4; визнано за ОСОБА_8 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_4.

Додатковим рішенням цього ж суду від 23 червня 2011 року визнано, що АДРЕСА_5 є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8

В апеляційні скарзі ОСОБА_8 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд помилково до спірних правовідносин застосував ч.5 ст. 61 СК України; не звернув уваги, що на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право власності, здобуте шляхом реалізації і використання цього права, залишається приватною особистою власністю дружини і не може бути предметом поділу майна подружжя. Крім того, суд не взяв до уваги, що в судовому засіданні було встановлено, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали їй, а тому позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 05.04.2008р. позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_8 перебували у шлюбі, від якого 29.04.2009р. народилася донька ОСОБА_9.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 12 вересня 2008 року відпвоідач продала АДРЕСА_6.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що АДРЕСА_7 була обєктом права спільної сумісної власності подружжя і саме за кошти цієї квартири була придбана АДРЕСА_3, а тому зазначена квартира також є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із зазначеним висновком суду погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

А ч.1 ст. 70 СК зазначає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із п.9 договору купівлі-продажу АДРЕСА_8 убачається, що зазначена квартира набута відповідачем ОСОБА_8 під час перебування із ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі та позивачем надана згода на продаж вказаної квартири (а.с. 49, 50).

Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_9 була обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи в апеляційні скарзі про те, що квартира по вул. Маршака була приватизована позивачкою раніше, тобто є її приватною власністю, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення зазначеного, відповідачем не надано доказів приватизації АДРЕСА_10 ОСОБА_8, а як вже зазначалося раніше, з договору купівлі-продажу квартири вбачається, що зазначена квартира була придбана нею під час шлюбу.

Також не надано доказів відповідачкою щодо придбання квартири АДРЕСА_11 за особисті кошти, а тому колегія не приймає до уваги посилання в апеляційні скарзі на те, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали їй.

Щодо не вірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ч.5 ст. 61 СК України, то колегія суддів вважає, що ці доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не скасовують.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: