АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/419/11 Справа № 22ц-8830/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_7 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності, відшкодування майнової та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру за ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності, відшкодування шкоди відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру за ОСОБА_4 - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половину вартості придбаних меблів - 3955 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень.

У задоволенні позову в частині поділу кредитних коштів у розмірі, еквівалентному 12674 доларам 99 центам США, та авансу грошових коштів на придбання нерухомого майна у розмірі, еквівалентному 40000 доларів США - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_7 про визнання житлового будинку №64 по вул.. Чаплинській у м. Дніпропетровську спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення із нього вартості за половину меблів та в частині відмови у задоволенні його позову про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

В інших частинах рішення суду першої інстанції сторони не оскаржували.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половини вартості придбаних меблів у сумі 3955 гривень та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку №64 по вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську спільною сумісною власністю подружжя суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 05 червня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Цей шлюб було розірвано 23 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Оскільки ОСОБА_3 просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь половину вартості меблів, що були придбанні нею на загальну суму 7910 грн., а ці меблі зберігаються за місцем проживання ОСОБА_2, що ним самим не заперечувалося, суд вважав за необхідне стягнути половину вартості придбаних меблів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, що складає 3955 грн.

Товарними чеками від 18 червня 2008 року, від 23 червня 2008 року та від 05 серпня 2008 року підтверджується, що ОСОБА_3 придбала у приватного підприємця ОСОБА_9 меблі на загальну суму 7910,00 грн. Зазначені меблі зберігаються в квартирі АДРЕСА_2, що не заперечується сторонами і підтверджується ї протоколом огляду слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25 червня 2009 року.

За договором дарування від 04 квітня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованому в реєстрі за № 790, ОСОБА_11 від імені ОСОБА_12 подарував ОСОБА_3 житловий будинок № 64 по вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську, розташований на земельній ділянці площею 815 кв. м.

В технічному паспорті на цей житловий будинок, який складено станом на 23 березня 2001 року, вказано, що власником житлового будинку є ОСОБА_3

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 21 жовтня 2001 року було укладено договір про спільну діяльність по будівництву та експлуатації, за яким ОСОБА_3 надала житловий будинок № 64 по вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську, а ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 100000 грн., для досягнення спільної мети: ремонту будинку і будівництво на місці літньої кухні і індивідуального житлового будинку. ОСОБА_7 сплачувала за окремі види будівельних та ремонтних робіт, про що були складені розписки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою ільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Оскільки ОСОБА_12, за дорученням якого діяв ОСОБА_11, подарував домоволодіння № 64 по вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську ОСОБА_3, а тому вказане домоволодіння є її особистою власністю.

Із пояснення сторін та свідків слідує, що за час володіння домоволодінням, в ньому було проведено капітальний ремонт, замість літньої кухні збудований житловий будинок, тощо. В своїй позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що приймав участь у будівництві та проведенні капітального ремонту, а договір дарування житлового будинку було фактично складено із тієї умовою, що ОСОБА_3 відмовиться від прав на спадкове майно.

Але на час розгляду справи, не було проведено поточної інвентаризації нерухомого майна наявність нового будинку не відображена у технічному паспорті, у встановленому законом порядку : зареєстровано право власності на нього, тобто юридично даного майна не існує, у зв'язку з чим, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не заперечує, щоб ОСОБА_3 забрала меблі, а грошова компенсація за половину вартості меблів повинна бути сплачена йому є безпідставними, оскільки таких позовних вимог він до суду не заявляв, а спільно придбані меблі під час шлюбу знаходяться у нього і він їх передав колишній дружині.

Також безпідставними є доводи про визнання житлового будинку №64 по вул. Чаплинській у м. Дніпропетровську спільною сумісною власністю подружжя.

В матеріалах справи відсутні угоди чи документи, а також інші належні та достовірні докази про те, що сторони придбали будинок на спільні кошти. Також відсутні достовірні докази про те, що ОСОБА_2 витрачав свої особисті чи спільні сумісні кошти подружжя на переобладнання та ремонт домоволодіння.

Крім того, ОСОБА_2 не надав достовірних доказів про те, що після укладення договору дарування будинку за час сумісного життя подружжя, вартість його настільки зросла, що є підстави для визнання за ним права власності на частину будинку. Експертне дослідження вказаного домоволодіння проведене не було.

Також і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 відмовився проводити експертизу для встановлення вартості будинку на теперішній час для порівняння із вартістю будинку на момент оформлення договору дарування у 2001 році.

Таким чином, відсутні підстави для застосування вимог ч. 1 ст.62 СК України про те, що майнодружини за час шлюбуістотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а тому воно може бути визнане за рішенням судуоб'єктом права спільної сумісної власності подружжя

За таких обставин немає підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в оскарженій позивачем частині.

Керуючись ст. ст. 307,308, 315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: