Справа №22-ц-1363/11 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року м.Суми

колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Лузан Л.В.,

суддів - Маслова В.О., Рибалки В.Г,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого обєднання «Південна-Західна залізниця»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» в особі локомотивного депо Конотоп, третя особа: начальник локомотивного депо Конотоп ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2011 р. поновлено ОСОБА_2 на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду господарських дільниць локомотивного депо Конотоп з 5 квітня 2011 року. Допущене негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Стягнуто з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в особі локомотивного депо Конотоп на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року по 30 травня 2011 року в сумі 3913 (три тисячі дев'ятсот тринадцять) грн. 20 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» в особі локомотивного депо Конотоп в прибуток держави 59 грн. 50 коп. судового збору, а також - 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 29 січня 1985 року ОСОБА_2 працював у відповідача помічником машиніста електровоза на підставі наказу від 28 січня 1985 року № 103 (а.с.32).

З 25 червня 2010 року позивач був переведений слюсарем-ремонтником господарських дільниць 4 розряду на підставі наказу від 24 червня 2010 року № 108/ос (а.с.59),

04 квітня 2011 року ОСОБА_2 звільнений з роботи за появу на роботі в нетверезому стані, п.7 ст.40 КЗпП України, наказ від 04 квітня 2011 року № 117 ос (а.с.16).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що наказ про звільнення ОСОБА_2 був виданий посадовою особою в межах наданих повноважень, вбачається, що цей факт сторонами не оспорюється. Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що робочий день позивача тривав з 8.00 год. до 17.00 год.

Приймаючи рішення про визнання звільнення незаконним і поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції виходив того, що під час розгляду справи відповідач не надав переконливих доказів на підтвердження факту перебування позивача на роботі 15 березня 2011 року у нетверезому стані, а також що звільнення позивача було здійснене з порушенням вимог ст. 43 КЗпП України, тобто без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх у звязку з невірною оцінкою зібраних у справі доказів та невірним застосуванням норм матеріального права.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку появи на роботі в нетверезому стані.

За ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 7 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З наказу про звільнення позивача вбачається, що підставою його звільнення став факт появи його на роботі у нетверезому стані, обставини якого знайшли своє відображення у рапорті майстра ОСОБА_4 на ім"я начальника локомотивного депо Конотоп від 15 березня 2011 року наступного змісту : «довожу до Вашого відому, що 15.03.2011 р. в 13.00 год. я виявив підозру про спяніння слюсаря ОСОБА_2, про цей випадок доповів керівництву депо» (ас.41).

Головним інженером ОСОБА_5, помічником начальника з кадрів ОСОБА_6, майстром ОСОБА_4, слюсарем ОСОБА_7 був складений акт наступного змісту :

«15 березня 2011 року о 14 год. 10 хв. слюсар-ремонтник ОСОБА_2 зявився на робочому місці в нетверезому стані. Дати письмове пояснення відмовився. ОСОБА_2 було запропоновано пройти медичний огляд в присутності комісії, він відмовився. Після цього втік з робочого місця, з 14 год. 30 хв. до 17.00 год. на роботі не появився. Причини відсутності на роботі немає, підтверджувальних документів про відсутність не предоставив» (ас.25).

Крім того, гол. інженером ОСОБА_5 та помічником начальника з кадрів ОСОБА_6 15 березня 2011 року окремо був складений ще один акт, у якому поряд з вищенаведеною інформацією зазначалось також про те, що ознаками спяніння ОСОБА_2 були невпевнена хода, незвязна мова, поведінка, що не відповідає нормальному вигляду працівника, хитання, різкий запах алкоголю. Дати письмове пояснення відмовився. Усно ОСОБА_2 пояснив, що випив 100 гр. спиртного та пива…. ОСОБА_2 від медичного огляду відмовився (ас.26).

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 повністю підтвердили факти, викладені в підписаних ними актах. Крім того, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні також показав, що при ньому ОСОБА_2 частково визнав свою вину, сказавши що «це вчорашнє».

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що давно знає сімю позивача, раніше неодноразово казала позивачу, щоб він припинив зловживати спиртним. Відносно 15 березня 2011 року показала, що в розмові з позивачем він визнав, що не видержав і випив спиртне, а коли він утік від комісії, то бігла за ним, вговорювала, щоб він подумав про сімю. Свідок також показала, що на нараді голова профкому ОСОБА_8 сидів, коли обговорювалось питання щодо появи позивача на роботі у нетверезому стані мовчав, питань не було, а потім профком дав відмову на звільнення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні також показав, що від позивача «йшов устойчивий запах алкоголю, він не міг точно вимовляти слова, я порадив направити його на мед.огляд. Я сказав позивачу, що він пяний, вид у нього був явно пяної людини, він не заперечував». На запитання свідок відповів, що «за свій вік він навчився відрізняти тверезого від пяного», він теж слюсар і підстав оговорювати позивача у нього немає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні також показав, що у позивача була порушена координація і всі ознаки спяніння, йому запропонували пройти медогляд, написати пояснення. Позивач попросився перекурити, вийшов, а потім бистрим шагом пішов, після цього в той день його не бачили.

Слід також зазначити про те, що під час допиту кожного з названих свідків ОСОБА_2 суду підтвердив, що з цими свідками у нього нормальні стосунки, неприязні немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам названих свідків, а висновки суду щодо деяких розбіжностей у їх показах щодо часу складання акту та що, як порушення, цей акт не складався у присутності самого позивача не мають принципового значення у вірному вирішенні справи.

Не можна визнати вірними висновки суду першої інстанції і про те, що доводи відповідача про нетверезий стан ОСОБА_2 15 березня 2011 року спростовується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_9 показав, що 15 березня 2011 року він бачив ОСОБА_2 в кабінеті профкому, коли заходив туди до ОСОБА_8, проте був у кабінеті декілька хвилин, з ОСОБА_2 не спілкувався, останній мовчав, тому він взагалі не звернув уваги на те, у якому ОСОБА_2 стані, був він тверезий чи ні сказати не може.

Свідок ОСОБА_8, голова профкому вільної профспілки машиністів локомотивного депо Конотоп, пояснив, що 15 березня 2011 року о 14.25-14.30 до кабінету профкому прийшов ОСОБА_2 зі скаргою, що його звинувачують в тому, що він знаходився на робочому місці в нетверезому стані, а він насправді тверезий. Він особисто бачив ОСОБА_2 в той день, спілкувався з ним, однак ознак сп"яніння він не помітив, запаху алкоголю від нього також не було.

Проте покази свідка ОСОБА_8 частково спростовуються поясненнями самого позивача, який у своїх письмових поясненнях від 22.03.2011 р., зокрема, написав: « после обеда примерно в 13.30 час. мастер …мне заявил, что услышал от меня запах алкоголя. Я ответил, что это все от вчерашнего осталось…» (ас.18).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що є підстави для сумніву у достовірності показів свідка ОСОБА_8 щодо питання про стан позивача 15 березня 2011 року.

Колегія суддів також відзначає, що поведінка голови профкому ОСОБА_8 є непослідовною. З «протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо про випадок появи на робочому місці в нетверезому стані» ОСОБА_2 від 31 березня 2011 року, а також з показів вищеназваних свідків вбачається, що голова профкому ОСОБА_8 на нараді не дав присутнім своїх пояснень, не спростовував факту перебування позивача на роботі 15.03.2011 р. у нетверезому стані, ніяких заперечень проти звільнення позивача з його сторони не поступило ( ас.26).

В той же час 01 квітня 2011 року відбулось засідання профкому вільної профспілки машиністів локомотивного депо Конотоп, на якому було розглянуте подання адміністрації на звільнення ОСОБА_2 за п.7 ст. 40 КЗпП.

Профком відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п.7 ст.40 КЗпП України з наступним обґрунтуванням : «нічого не могло завадити адміністрації провести медичне обстеження в медпункті депо і скласти акт або провести медичне обстеження на робочому місці; голова профкому ОСОБА_8 при розмові з ОСОБА_2 в кабінеті профкому не помітив ознак спяніння; 16 березня 2011 року ОСОБА_2 звертався в поліклініку відділкової лікарні. Медичний заклад не провів медичне обстеження і також не склав акт (а.с.20).

Згідно ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача про те, що під мотивованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка грунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника.

Колегія суддів вважає, що наявні у справі докази дають підстави для висновку про те, що відмова профспілкової організації в наданні згоди на звільнення позивача з роботи є такою, що не має обґрунтування.

Зокрема, висновок профкому про те, що «нічого не могло завадити адміністрації провести медичне обстеження в медпункті депо і скласти акт або провести медичне обстеження на робочому місці» спростовується показами свідків про те, що позивачу було запропоновано пройти медичне обстеження, але він відмовився його проходити і покинув територію підприємства до кінця робочого дня, чого позивач сам не заперечує. Таким чином відмова позивача пройти мед. обстеження і завадила у цьому. В той же час акт про його нетверезий стан був складений і відображені в ньому факти у своїй достовірності не викликають сумніву.

Висновок профкому про те, що «голова профкому ОСОБА_8 при розмові з ОСОБА_2 в кабінеті профкому не помітив ознак спяніння» також не можна визнати обґрунтованою відмовою профкому на звільнення. Зібрані у справі докази дають підстави для недовіри показам свідка ОСОБА_8

Висновок профкому про те, що «16 березня 2011 року ОСОБА_2 звертався в поліклініку відділкової лікарні. Медичний заклад не провів медичне обстеження і також не склав акт» суперечить встановленим обставинам у справі, а тому не дає підстав вважати обґрунтованою відмовою профкому на звільнення позивача. Зокрема. З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2011 р. ОСОБА_2 звертався в поліклініку «Відділової лікарні ст. Конотоп» біля 09 год., ознак захворювання не було виявлено. При огляді були виявлені ознаки алкогольного спяніння…» ( ас.23).

Таким чином вбачається, що відмова профспілкового органу не грунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та вимогах про ділові (професійні) якості працівника.

Вирішуючи даний спір колегія суддів враховує також, що конституційні гарантії трудових прав, а також захист прав і свобод одних не повинні ущемлювати та зменшувати права і свободи інших. При цьому колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи третьої особи - начальника локомотивного депо Конотоп ОСОБА_3 про те, що в посадові обовязки слюсаря-ремонтника ОСОБА_2 входило виконання ремонтних робіт з використанням техніки: ріжучих і зварювальних інструментів, тому він, ОСОБА_3, як посадова особа, яка відповідає за безпечні умови праці як самого позивача, так і інших працівників, вимушений був звільнити ОСОБА_2, так як останнім часом поведінка позивача свідчила про те, що він перестав володіти собою і його схильність до зловживання спиртними напоями бере над ним верх.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст.307, пп.3, 4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання «Південна-Західна залізниця» задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2011 року скасувати і постановити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у звязку з їх необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -