Справа № 2-458/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2011

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарях Диді М.І., Трілі Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житла, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2 з квартири №136 будинку №4, що по вул. Коломийській у м.Львові, без надання іншого житла, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1991 року. У вказаній квартирі на даний час також проживають: його дружина ОСОБА_5, мати ОСОБА_3, син ОСОБА_6, сестра ОСОБА_4, племінник ОСОБА_7. З 1998 року також у квартирі проживає чоловік сестри ОСОБА_2. Ні він, ні його мати ОСОБА_3, яка є основним квартиронаймачем, згоди на постійне проживання відповідача у даній квартирі не давали. У звязку з його неналежною поведінкою, у 2000 році мати ОСОБА_3 звернулась до Галицького районного суду м.Львова про його виселення, рішенням суду від 01.06.2000 року позовну заяву задоволено та вирішено виселити ОСОБА_2 з квартири №136 будинку №4, що по вул. Коломийській у м.Львові. Всупереч вказаного рішення, відповідач станом на сьогоднішній день продовжує незаконно проживати у вказаній квартирі. ОСОБА_1 не веде спільне господарство та не проживає однією сім»єю, ОСОБА_2 є тимчасовим жильцем і не набуває будь-яких прав та обовязків, які випливають з договору найму житлового приміщення. На даний час відповідач чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням, ображає його, без будь-якої його згоди бере його продукти харчування, у 1998-1999 роках наносив йому безпричинно тілесні ушкодження. Крім цього, ОСОБА_2 в погрозливій формі ставить вимоги щодо його виселення та членів його сім»ї.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Просять позовні вимоги задоволити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги вважають безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, згідно поданих заперечень на позовну заяву від 10.03.2011 року ствердили суду, що в квартирі АДРЕСА_1 В.В. проживає з дружиною ОСОБА_4, сином ОСОБА_2 і тещею ОСОБА_3 В даній квартирі він проживає з 1998 року за згодою дружини та тещі. З 26 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_3-Ю.В. у вказаній квартирі не проживають. Твердження позивача щодо створення йому перешкод у користуванні квартирою та щодо конфліктів у 1998-1999 роках не відповідають дійсності. У звязку з наведеним, просять відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки №1051 від 30.12.010 року, виданої ЛКП «Під Зуброю»/а.с.7/ та довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописки №741 від 25.05.2011 р., виданої ЛКП «Під Зуброю», квартира АДРЕСА_2 є державною, її власником є міська рада, основним квартиронаймачем є ОСОБА_3 (ордер №022528 від 02.03.1990р.), квартира складається з трьох кімнат, загальною площею-73,40 кв.м, житловою площею-41,58 кв.м. У вказаній квартирі зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_3 - основний квартиронаймач, ОСОБА_1 син, ОСОБА_7 внук, ОСОБА_6 внук, ОСОБА_8 внук, ОСОБА_4 дочка /а.с.8/.

Судом встановлено, що 29 серпня 1998 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 у відділі реєстрації актів громадянського стану Галицького району м.Львова, актовий запис № 250 і з цього часу проживає з дружиною за адресою м.Львів, вул. Коломийська, 4/136 /а.с. 28 копія свідоцтва про одруження/. Від вказаних шлюбних відносин у подружжя народились діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.26,27/.

Відповідно до ст.65 Житлового кодексу Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших

осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ППВС України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом не встановлено неправомірності вселення відповідача у спірну квартиру, так як його дружина ОСОБА_4 та теща ОСОБА_3 дали усну згоду на вселення відповідача у квартиру АДРЕСА_3 і на даний час не заперечують проти його проживання у спірній квартирі.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існують особисті неприязні стосунки, що стверджується вироком Сихівського районного суду м.Львова від 11 квітня 2011 року /а.с.65-68/, згідно якого ОСОБА_1, 03.10.2010 року близько 22.00 год., знаходячись в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_2, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров»я.

Згідно ст. 109 Житлового Кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. За змістом частини 1 ст. 116 Житлового кодексу України , якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на неправомірні дії зі сторони відповідача ОСОБА_2, а саме: нанесення тілесних ушкоджень, образи, погрози, створення перешкод у користуванні житловим приміщенням, так як матеріалами справи та в судовому засіданні такі факти не стверджені.

Крім цього, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 26.10.2010 року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується наступними матеріалами справи:

заявою ОСОБА_3 від 26.01.2011р. на ім»я директора ЛКП «Під Зуброю»з проханням складення акту про не проживання сина ОСОБА_1 у квартирі /а.с.22/;

скаргою ОСОБА_3 від 28.02.2011р. на ім»я Голови районної адміністрації з приводу невиконання вищевказаної заяви ЛКП «Під Зуброю»/а.с.21/.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позивач та його представник не навели переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення вселення та правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які не можуть бути підставою для виселення. Тому суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

На підставі ст.ст. 9, 65, 109, 116 Житлового кодексу Української РСР, ППВС України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»та керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, с у д, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житла відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному примірнику.