АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-866/11 Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко І.Ю. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Тимчук Л.А.

Суддів : Антонова В.М., Чічіля В.А.

При секретарі: Колодюк О.П.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за ненадану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили, задоволено його позов та визнано факт наявності не атестованого робочого місця, визнано факт його одноосібної праці на зазначеному робочому місці з 25 липня 1989 року по 12 серпня 2003 року з відсутнім у штатному розписі належним персоналом. Враховуючи, що рішенням суду встановлено факт його праці на робочому місці, він має право на повне відшкодування недоотриманої, не донарахованої, заробітної плати за весь час роботи в котельні за той обсяг робіт, який фактично виконувався ним щорічно.

Після поновлення та уточнення розрахунку заборгованості просив стягнути доплату за весь час праці в котельні - 1133802 грн. 20 коп., загальну суму компенсації за 112 календарних днів невикористаної відпустки - 37679 грн. 04 коп. та моральну шкоду в сумі 342000 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за не нараховану та невиплачену йому заробітну плату за період часу з 25 липня 1989 року по 12 серпня 2003 року у сумі 702864 грн. 40 коп., грошові кошти, як компенсацію за не отриману ним щорічну відпустку у сумі 23073 грн. 36 коп., грошові кошти на відшкодування завданої йому моральної шкоди у сумі 3000 грн., а всього на загальну суму 728937 грн.76 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи у сумі 120 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду.

Колегія судців, заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що останні задоволенню не підлягають, за таких обставин.

Відповідно п.1 ч.І ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційний скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, ЇХ дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили, визнано факт наявності не атестованого робочого місця з річною трудоємкістю ремонтів устаткування котельні хлібозаводу №3 м. Полтави на 5,76 слюсарів з ремонту устаткування котельних цехів. Визнано факт одноосібної праці ОСОБА_2 на зазначеному робочому місці з 25 липня 1989 року по 12 серпня 2003 року. Внесено зміни в наказ №87-к від 25 липня 1989 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу, який сформульовано: «прийняти на роботу в парову виробничу котельню хлібозаводу №3 в якості слюсаря з ремонту устаткування котельних цехів з оплатою по 5 розряду» та внесено відповідні зміни в трудову книжку. Вказане рішення є чинним.

З 25 липня 1989 року по 12 серпня 2003 року ОСОБА_2 працюючи на не атестованому робочому місці слюсаря із трудоємкістю 5,76 слюсарів виконував роботу, яка відповідно до нормативно-правових актів, є із важкими та шкідливими умовами, а тому дає право на оплату у підвищеному розмірі.

Відповідно до ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

За змістом ст. 100 КЗпП України, на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці.

Враховуючи те, що підприємство не нараховувало та не виплачувало ОСОБА_2 заробітну плату відповідно до виконуваної ним роботи в період з 25 липня 1989 року по 12 серпня 2003 року, суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги, стягнувши на користь позивача 725937 грн. 76 коп.

Згідно ч.І ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач, змінивши позовні вимоги, просив стягнути 342000 грн. моральної шкоди.

Виходячи з засад виваженості та розумності місцевий суд задовольнив частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та стягнув з підприємства 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_2 виконував важку роботу на підприємстві зі шкідливими умовами не отримуючи за це належної оплати, а тому погоджується з розміром стягнутої з ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» суми коштів на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 304, п.1 ч.І ст. 307, 308, 314, 317,319 ЦПК України колегія

суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Тимчук Л.А.

Судді: Антонов В.М.

ОСОБА_3