Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц 5637/ 11 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю. Р.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 26 » жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Краснокутської О.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Свинаренко О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта Січ» , третя особа: ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів, визнання договору страхування недійсним та стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що при укладенні кредитного договору на придбання автомобіля КІА, він застрахував свій автомобіль в СК «Оранта-Січ», оскільки дана страхова компанія була акредитована в філії Запорізьке РУ ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з якою він укладав договір кредиту.

Відповідно до п. 2.3 договору страхування транспортного засобу від 17.06.2008 року , транспортний засіб, а саме : автомобіль КІА модель RIO , 2008 року випуску, № кузова Y 6 LDE 22138L003678, реєстраційний номер АР 0649МІ , застрахований від ДТП - знищення або пошкодження ТЗ внаслідок з іншими ТЗ ( наїзд (удар) на рухомі або нерухомі предмети, споруди.

18.05.2009 року стався страховий випадок: рухаючись по о. Хортиця приблизно о 04.50 год. для уникнення зіткнення з фурою він різко вивернув руль, внаслідок чого здійснив зіткнення з опорою мосту.

Він відразу викликав ДАІ та повідомив страхову компанію.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2009 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП.

18.06.2009 року отримана відповідь від ВАТ «СК «Оранта-Січ» № 2467, якою йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. п 10.9.2 договору тобто у разі порушення страхувальником ПДР, яке призвело до пошкодження транспортного засобу.

Вважає таку відмову незаконною, вважає, що з моменту укладення договір страхування не забезпечував страхового захисту.

Зазначав, що при укладенні договору йому не була надана повна інформація про страхову послугу, оскільки в результаті пояснень представника страхової компанії він був введений в оману щодо змісту договору та вважав, що отримує страхове відшкодування внаслідок будь-якої ДТП, тобто, на його думку, договір був укладений з порушенням вимог ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначеними діями відповідача йому була спричинена матеріальна шкода: витрати на сплату страхового платежу , витрати на ремонт транспортного засобу, судові витрати, розмір якої складає 53 422,64 грн.

Крім того, спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідач використав по відношенню до нього нечесну підприємницьку практику , продемонстрував зневажливе ставлення до його розумових здібностей та ставлення до нього як до особи другого сорту, він був змушений звертатися за юридичною допомогою і все це його виснажило. Розмір моральної шкоди оцінює в 1800 грн.

Посилаючись на вказані обставини , ст. 1,8 Закону України «Про страхування» та ст. ст. 10,15,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст..203,215,216,230 ЦК України просив визнати недійсним договір страхування а також стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 53 422,64 грн. та моральну шкоду в сумі 1800 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 і його представника, представника страхової компанії,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга. не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обовязковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів того, що позивач був ведений в обману при укладенні договору страхування.

Висновок суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

До вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься і волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

У відповідності до ст.981 ЦК України договір страхування укладається у письмові формі..

Істотними умова договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства ( ст.982 ЦК України).

Згідно з текстом договору страхування №7-06ФК-11 від 17 червня 2008 року такі умови передбачені , договір укладено з додержанням вимог ст. 981 ЦК України щодо письмової форми .

Договір страхування був укладений сторонами з урахуванням волевиявлення позивача та відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з умовами укладеного договору. Судом встановлено, що підписуючи спірний договір, позивач ознайомлювався з його змістом та умовами, зокрема з умовою про те , що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування , у разі порушення страхувальником ПДР яке призвело до пошкодження транспортного засобу , однак з такими умовами договору погодився та підписав його за власним бажанням та на власний ризик.

Договір страхування укладено 17 червня 2008 року і до відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 10.9.2 договору у звязку з тим, що автомобіль пошкоджено через порушення Правил дорожнього руху страхувальником, ОСОБА_3 не заявляв вимоги щодо недійсності договору, що є також доказом того, що , його влаштовували умови цього договору. Відповідно до ст. 230 ЦПК України обставини, які є підставою для визнання угоди недійсною, повинні існувати на час підписання угоди, а не під час її виконання.

Зазначені обставини свідчать ,що не встановлено неправомірного впливу відповідача на волевиявлення ОСОБА_3 , щоб спонукати його до укладення договору страхування, а тому відсутні ознаки обману . Посилання ОСОБА_3 на недостатність знань для оцінки умов договору з точки зору забезпечення його інтересів не може бути прийнято до уваги, оскільки це не можна кваліфікувати як обман.

Отже, суд обґрунтовано відмовив у позові про визнання договору недійсним, а інші вимоги є похідними від вимог про визнання додаткових угод недійсними.

Доводи про неправильне застосування норм матеріального права є неприйнятними. Суд, виходячи з того , що положення Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються до спорів, які виникли з страхових правовідносин лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови страхування, які передують укладенню договору, при вирішенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору обґрунтовано застосував норми ЦК України

Апеляційна скарга обґрунтовується фактично тими ж обставинами, які були предметом перевірки і оцінки суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: