Справа № 2-2353/11
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Запоріжжя 3 жовтня 2011 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.
при секретарі Коврижних Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк`до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені за договором кредиту, -
ПАТ «УкрСиббанк`звернувся до суду з вищезгаданим позовом.
У позові вказує, що відповідач ОСОБА_1 20.12.2006 року отримала кредит у сумі 160 000 доларів США, проте має за ним заборгованість. За для забезпечення кредиту було укладено договір поруки із відповідачем ОСОБА_2 .
Позивач просить суд стягнути солідарно із відповідачів виниклу станом на 27.05.2011 року заборгованість у сумі 1 214 396,30 гривень.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідачів надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою, але через те, що він не надав суду доказів на підтвердження цього, суд визнав його неявку, як таку, що не відбулася з поважних причин.
Відповідачі до судового засідання також не з`явилися, про день і час слухання справи завчасно повідомлялися у встановленому законом порядку. Зважаючи на те, що відповідачі у спрямованому ними до суду зустрічному позові виклали заяву, якою просили цю справу розглядати без їх участі, суд і розглянув справу без їх участі. Крім того, відповідачі надали суду і заперечення на позов, в якому не визнали заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що у «відповідача при укладанні спірного договору кредиту була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб кредиту в строки та на умовах, встановлених договором».
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору) встановлений порядок повернення кредиту. Підпунктом 1.3.1. пункту 1.3 договору встановлено, що за користування кредитними коштами, позивальник сплачує 12,2 відсотків річних, як плату за кредит, які банк нараховує у порядку передбаченому пунктом 1.3.
Пунктом 5.5 договору передбачено, що у випадку невиконання позивальником умов договору, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахування плати за кредит у порядку, встановленому договором.
Сторони по договору також встановили відповідальність за порушення термінів виконання грошових зобов`язань, зокрема за порушення термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, у вигляді сплати неустойки пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.
Відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 1.4. Договору поруки, поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту у тому ж обсязі. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Згідно п.п. 2.2, 2.3. Договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк», останній має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов`язаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Із статті 533 ЦК України вюачається, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший
порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.
В силу 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.
В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконав: у строк, встановлений графіком погашення кредиту, кредит банку не повернув, не сплачував процентів за користування кредитом.
У випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за договором більш ніж на 1 місяць, термін повернення кредиту та процентів за його використання буде визнано таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання вимоги, що встановлено п 11.1. договору.
Матеріалами справи підтверджується, що 03.03.2010 року ОСОБА_1 направлено вимогу банку від 17.02.2010 р. за вих.. № 23/и-133-436-08, в якій у порядку розділу 11 договору вимагав у тридцяти одноденний термін погасити прострочену заборгованість та проценти по Кредитному договору, та зазначив, що в разі несплати простроченого боргу, строк повернення кредиту буде визнаний таким, що настав. Дану вимогу відповідач не виконав, а тому строк повернення кредиту настав 13 квітня 2010 року. Станом на 27.05.2011 року відповідач кредит не повернув, інші грошові зобов`язання, передбачені договором, не виконав, а отже порушив договір. Поручителем вимогу банку від 17.02.2010 року отримано 20.03.2010 року.
Відповідно до п.п. 7.1. Кредитного договору, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Під пенею розуміють в силу ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, тому відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України, то її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
А тому позивач правомірно у порядку, встановленому договором та наведених норм ЦК України нарахував відповідачу пеню в сумі 3278,70 доларів США, у тому числі 1714,93 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1563,77 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Всього заборгованість за кредитним договором складає 152179,99 доларів США, що еквівалентно 1214396,30 грн. (Один мільйон двісті чотирнадцять тисяч триста дев`яносто шість грн. 30 коп.).
Щодо надання відповідачами заперечення на позовну заяву, в якій зазначено про неправомірне надання банком кредиту в іноземній валюті, представником банку надано пояснення та докази, що спростовують доводи та міркування відповідачів.
Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(далі Декрет).
Відповідно до статті 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.
Що стосується валютного законодавства, то відповідно до вимог Декрету (стаття 1) надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій.
Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій Національного банку України.
Відповідно до статті 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБУ, наданий у частині 4 цієї статті.
Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.
Пункт «в`частини 4 статті 5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.
Тобто, індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на сьогодні законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Ця обставина з огляду на відсилочний характер норми Декрету не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, пов`язані з наданням резидентами (банками або іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.
28 жовтня 1991 року Національним банком України АТ «УкрСиббанк» видано банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 75 3 на право здійснювати операції з валютними цінностями (залучено до матеріалів справи).
Відповідно до статті 44 ЗУ «Про Національний банк України`НБУ діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.
Відповідно до пункту 1.4 Положення використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких зобов`язань або оплати товарів, що придбаваються.
Разом з тим, у пункті 1.5 Положення визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).
За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими, у зв?язку із чим, підлягають задоволенню повному обсязі в розмірі 152179,99 доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 1212874,52 грн. (курс НБУ станом на 03.10.2011 р. становить 1 дол. США = 7,97 грн.)
Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача витрати, понесені позивачем по сплаті судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 625,530, 572, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В Зарютін