АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/9 частину квартири в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання часток в праві спільної сумісної власності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право власності по 1/6 частині цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 24 липня 2003 року, та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог скасувати та задовольнити її позов, а в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4 рішення суду - змінити, визнавши за кожним із них право власності на 1/9 частину спірної квартири.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як розяснено в п.п.1,12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268-1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2000 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4, його дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. 24 липня 2003 року ОСОБА_4 помер, після чого відкрилася спадщина на вказану квартиру, в якій на час його смерті проживали з ним і були зареєстровані з 25 жовтня 1973 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4, тобто фактично прийняли спадщину, а донька померлого ОСОБА_2 з 09 липня 2003 року там не зареєстрована, не проживає і за повідомленням другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20 листопада 2010 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася 24 липня 2003 року до набрання чинності ЦК України (в редакції 2003 року) і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, то спірні правовідносини повинні регулюватися цим Кодексом, нормами якого не передбачено прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, на що посилається ОСОБА_2 у своїх позовних вимогах із зазначенням на проведення нею ремонту спірної квартири після смерті батька та отримання у володіння частини його майна кухонного столу і орденської книжки.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті свого батька у встановленому законом порядку, суд обґрунтовано на підставі ст.ст.1216,1220,1261,1268-1269 ЦК України відмовив в задоволенні її позову, а позовні вимоги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в частині визнання за ними права власності по 1/6 частині спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 задовольнив, виходячи з того, що вони постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у спірній квартирі і разом з ним були її співвласниками в рівних долях.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про залишення судом без уваги доказів в підтвердження обставин прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті її батька не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи і регулюючих спірні правовідносини нормах закону та фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: