Справа № _________/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

________ 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді

при секретарі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Асоціації фермерів Агрокомплексдо ОСОБА_1 про визнання договору частково недійсним та визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Асоціації фермерів Агрокомплекспро визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

_________2011 р. року Асоціація фермерів Агрокомплексзвернулася до суду з позовом про визнання договору пайової участі у будівництві частково недійсним та визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

01 червня 2006 р. між Асоціацією фермерів Агрокомплекста відповідачем був укладений договір про пайову участь у будівництві, предметом якого є нежитлова будівля орієнтовною загальною площею 5 545 кв.м., що розташована в районі с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та нежитлова будівля склад сільськогосподарського призначення, орієнтовною загальною площею 5 000 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район. Загальна сума інвестицій по Договору складає 180 000 грн.

Даний договір позивач укладав з метою набуття у власність частини нежитлової будівлі, що розташована в районі с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та частини нежитлової будівлі в Новомосковському районі Дніпропетровської області.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у випадку відмови позивача від виконання соїх зобовязань по данному договору або/чи не виконання їх в строки передбачені даним договором, до останнього не переходить право власності на майно, зазначене в п. 1.1 даного договору.

Позивач вважає, що даний пунт обмежує його право набути у власність передбачені договором обєкти нерухомості, у звязку із чим звернувся до суду з даним позовом про визання цього пункту договору недійсним та визнання за ним права власності на частини нежитлових будівель, що є предметом договору про пайову участь у будівництві.

ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечував та подав до суду зустрічний позов, в якому посилався на наступне.

01 червня 2006 р. між ОСОБА_1 та Асоціацією фермерів Агрокомплексбув укладений договір про пайову участь у будівництві, предметом якого є нежитлова будівля орієнтовною загальною площею 5 545 кв.м., що розташована в районі с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та нежитлова будівля склади сільськогосподарського призначення, орієнтовною загальною площею 5 000 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район. Загальна сума інвестицій по Договору складає 180 000 грн.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що відповідач за зустрічним позовом приймає пайову участь у будівництві 10% обєктів нерухомості, організує роботи по їх будівництву. Однак, в порушення вищевказаних умов договору, відповідач за зустрічним позовом до цього часу дані умови так і не виконав.

Відповідно до п. 6.4. договору встановлено, що у випадку відмови відповідача за зустрічним позовом від виконання соїх зобовязань по данному договору або/чи не виконання їх в строки передбачені даним договором, позивач за зустрічним позовом може здійснити будівництво обєктів нерухомості, вказаних в договорі за власні кошти. В даному випадку до ОСОБА_1 переходить право власності на майно, зазначене в п. 1.1 договору.

Відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобовязання по договору, а саме не розпочав будівництво вказаних в договорі обєктів нерухомості, не приймав пайової участі у їх будівництві, не отримав дозволів компетентних органів на початок будівельних робіт та рішення компетентного органу про порядок передачі земельної ділянки під будівництво обєкта нерухомості в с. Олександрівка, а тому позивач за зустрічним позовом вважає, що до відповідача за зустрічним позовом право власності на передбачені договором обєкти нерухомості не переходить.

Крім того, відповідач за зустрічним позовом ставить під сумнів належність позивачу за зустрічним позовом права власності на зазначені в договорі про пайову участь у будівництві обєкти нерухомості.

Враховуючи викладені обставини, а також факт невизнання відповідачем за зустрічним позовом права власності позивача за зустрічним позовом на вищезазначені обєкти нерухомості, суд вважає ці підстави достатніми для звернення з позовом про визнання права власності.

Представник Асоціацієї фермерів Агрокомплексв судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, зустрічні вимоги визнав частково.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав повністю.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісного позову повністю та частково задовольнити зустрічну позовну заяву виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, у тому числі є договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права влаcності, якщо це право не визнається іншою особою.

Кожна сторона має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того щоб бути доведеним перед іншими особами. З аналізу статей 15, 16 Цивільного кодексу України (в редакції від 16.10.2003 р.) вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить суду.

Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України: „Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач за первісним позовом не надав до суду доказів недодержання сторонами вимог встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, необхідних для чинності правочину. Тому підстав для визнання недійсним пункту 6.4 договору про пайову участь у будівництві від 01 червня 2006 р., укладеного між Асоціацією фермерів Агрокомплекста ОСОБА_1, немає.

Пунктом 1.1. договору про пайову участь у будівництві встановлено, що відповідач за зустрічним позовом приймає пайову участь у будівництві 10% обєктів нерухомості, організує роботи по їх будівництву. Згідно п. 3.1.6 договору на позивача за первісним позовом покладено обовязок до 01.07.2006 р. розробити проект будівництва вказаних договорі обєктів нерухомості, п. 3.1.7. до 01.08.2006 р. отримати дозвіл на будівництво обєкта нерухомості в с. Орлівщина Новомосковському районі та рішення компетентного органу про порядок передачі земельної ділянки під будівництво обєкта нерухомості, який знаходиться на с. Олесандрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

В передбачені договором строки своїх обовязків по даному договору позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не виконав.

Пунком п. 6.4. договору про пайову участь у будівництві від 01.06.2006 р. встановлено, що у випадку відмови позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом від виконання соїх зобовязань по данному договору або/чи не виконання їх в строки передбачені даним договором, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом може здійснити будівництво обєктів за власні кошти. В даному випадку до ОСОБА_1 переходить право власності на майно, зазначене в п. 1.1 договору.

Тому, у позивача за первісним позовом також відсутні підстави вимагати визання за собою права власності 10 % обєкта нерухомості, що розташований в районі с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та 10% обєкта нерухомості, що знаходиться в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом безпідставно ставить під сумнів належність позивачу за зустрічним позовом та відповідачу за первісним позовом право власності на обєкт нерухомості, що знаходиться в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, оскільки, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 28.05.2005 р. в користуванні відповідача за зустрічним позовом перебуває земельна ділянка загальною площею 176,41 га, що знаходиться в Новомосковському районі Дніпропетровської області, яка була надана останньому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На виконання п. 2.3 договору відповідач за зустрічним позовом надав частину даної ділянки, а саме 3,71 га позивачу за зустрічним позовом для будівництва складів сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 5000 кв.м.

У звязку із невиконанням відповідачем за зустрічним позовом обовязків, передбачених умовами договору про пайову участь у будівництві від 01.06.2006 р., позивач за зустрічним позовом за власні кошти здійснив будівництво господарських будівель та споруд, що знаходяться в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. Відповідно до умов договору укладеного з відповідачем за зустрічним позовом, дозвіл на виконання будівельних робіт повинен був отримати останній, чого зроблено не було.

Позивач за зустрічним позовом здійснював будівництво господарських будівель та споруд, а саме: літ. А склад, літ. Б. склад-ангр, літ. В склад, літ. Г-вагова, літ. Д склад-ангар, літ. Е склад, Є навіс, літ. Ж навіс, літ. З сторожка, літ. И- склад паливно-матильних матіріалів, літ. І-вбиральня, літ. Й вольєр, № 1-4 огорожі, № 5-9 ємності, № 10-11 паливно-роздаточні колонки, № 12 естакада, І - замощення по вул. Аграрна, 5 а в с. Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області, однак не отримав всі необхідні дозволи, а отже здійснював будівництво самовільно.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту.

Виходячи з викладеного вбачається, що господарські будівлі та споруди по вул. Аграрна, 5 а в с. Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області, є обєктом самочинного будівництва.

Частиною 5 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні будівництва господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: вул. Аграрна, 5 а в с. Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області, позивач за зустрічним позовом ніяким чином не порушив права інших осіб.

Крім того, слід звернути увагу суду на те, що ____________________________ року Товариством з обмеженою відповідальністю ______________________ (ліцензія Серії АВ № ________, дата видачі _____________, строк дії ліцензії з ______________ по _____________р.) було проведено обслідування і оцінку технічного стану господарських будівель та споруд, а саме: літ. А склад, літ. Б. склад-ангр, літ. В склад, літ. Г-вагова, літ. Д склад-ангар, літ. Е склад, Є навіс, літ. Ж навіс, літ. З сторожка, літ. И- склад паливно-матильних матіріалів, літ. І-вбиральня, літ. Й вольєр, № 1-4 огорожі, № 5-9 ємності, № 10-11 паливно-роздаточні колонки, № 12 естакада, І - замощення по вул. Аграрна, 5 а в с. Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області. Згідно даного обслідування та висновку основні несучі конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням та відповідають категорії К-1 та К-2.

Позивач за зустрічним позовом не надав жодних доказів, що підтверджують його право власності на обєкт нерухомості - нежитлову будівлю, орієнтовною загальною площею 5 545 кв.м., що розташована в районі с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тому підстав для визнання за ним права власності на даний обєкт нерухомості немає.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.10 Переліку правовстановлюваних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюваним документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 60, 61, 113, 114, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст.11, 16, 202, 317, 319, 328, 376, 392, 509, 526, 1049 ЦК України, наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 суд, -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позовних вимог Асоціації фермерів Агрокомплексдо ОСОБА_1 про визнання договору частково недійсним, визнання права власності - відмовити повністю.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Асоціації фермерів Агрокомплекспро визнання права власності - задовольнити частково.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на cамочинно збідовані господарські будівлі та споруди: літ. А склад, літ. Б. склад-ангр, літ. В склад, літ. Г-вагова, літ. Д склад-ангар, літ. Е склад, Є навіс, літ. Ж навіс, літ. З сторожка, літ. И- склад паливно-матильних матіріалів, літ. І-вбиральня, літ. Й вольєр, № 1-4 огорожі, № 5-9 ємності, № 10-11 паливно-роздаточні колонки, № 12 естакада, І - замощення по вул. Аграрна, 5 а в с. Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області, без прийняття в експлуатацію.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя