АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6513/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Котушенко С.П.,

суддів - Петренко І.О., Прозорової М.Л.

при секретарі - Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2003 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.134-140 т.2) до Національного банку України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позивач вказував на те, що 14 жовтня 2002 року ОСОБА_3, керуючи в силу трудових правовідносин належним відповідачеві автомобілем НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху і допустив зіткнення з належним ОСОБА_4 автомобілем НОМЕР_2 під його керуванням. В результаті цього вказаний автомобіль зазнав механічних ушкоджень, чим йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 37 312,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 120 000 грн. Вказані суми та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2011 року позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 15 504,99 грн. на відшкодування матеріальної і 5 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення, як постановленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року питання про відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, вирішується за правилами ст.440 ЦК України (1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин): шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого, - відшкодовується винним; за наявності лише вини володільця, якому заподіяно шкоду, вона йому не відшкодовується; за наявності вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; за відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2002 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення належного відповідачеві автомобіля НОМЕР_1, яким в силу трудових правовідносин керував ОСОБА_3 та належного ОСОБА_4 автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 В результаті цього автомобіль останнього зазнав механічних ушкоджень.

З протоколу ДАЇ №247521 від 2 грудня 2002 року вбачається, що 14 жовтня 2002 року ОСОБА_2, маючи посвідчення водія на право управління транспортним засобом з ручним керуванням, управляв не переобладнаним під ручне керування автомобілем НОМЕР_2, не маючи змоги безпечно керувати і контролювати рух автомобіля, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку.

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2002 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Постановою того ж суду від 4 лютого 2003 року вищевказану постанову скасовано з закриттям провадження у адміністративній справі.

Вирішуючи дану справу, суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох водіїв та що ступінь вини кожного з водіїв необхідно розділити порівну по 50%.

Виходячи з цього, суд стягнув з відповідача на користь позивача половину суми матеріальної шкоди та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Пороте, на порушення вимог ст.ст. 60, 212, 213 ЦПК України, рішення не містить переконливих доводів на підтвердження зроблених висновків.

Заявляючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що перед ДТП він рухався в лівому ряду по вул. 6-ї стрілкової дивізії в м.Дніпропетровську на автомобілі НОМЕР_3 в напрямку вул.Набережна Перемоги. Попереду в тому ж напрямку в правому ряду рухався автомобіль НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 Маючи намір розвернутися для подальшого руху в зворотному напрямку, останній, без сигналу показника лівого повороту, почав робити маневр шляхом зміщення ліворуч перед автомобілем під його, позивача, керуванням. Внаслідок чого він змушений був прийняти заходи для уникнення зіткнення шляхом зменшення швидкості та зміщення праворуч, але не встиг цього зробити, оскільки відбулось зіткнення.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 вказував на те, що він перед зіткненням рухався на автомобілі УАЗ 3903 прямо, по середній частині дороги ближче до лівої її частини, напрямок руху не міняв, маневрів не здійснював та не гальмував. Після того як відчув удар і його штовхнуло та кинуло уперед, він загальмував.

У звязку з тим, що пояснення вказаних водіїв про механізм ДТП суперечать одне одному, експерт в своєму висновку №469 від 15 січня 2005 року дав висновоки автотехнічної експертизи по кожному з варіантів.

Згідно зазначеному висновку з технічної точки зору, у варіанті за поясненнями ОСОБА_2, в причинному звязку з ДТП знаходиться невідповідність дій ОСОБА_3 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, а також невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху.

У варіанті за поясненнями ОСОБА_3, з технічної точки зору його дії не знаходяться в причинному звязку з ДТП, а невідповідність дій ОСОБА_2 п.13.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному звязку з ДТП.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Допрошені судом свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходилися в автомобілі УАЗ під час ДТП, підтвердили, що до удару вказаний автомобіль напрямок руху не міняв і маневрів не здійснював.

На складеній працівниками ДАЇ схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, з якою погодились обидва водії, про що зробили на ній власноручні відмітки та підписи, немає ознак які б вказували на те, що до моменту зіткнення здійснювалось маневрування автомобіля УАЗ 3903. У звязку з цим експерт зробив висновок про те, що розворот вказаного автомобіля міг відбутися при ексцентричному зіткненні.

Зазначеним доказам, які підтверджують позицію ОСОБА_3 щодо механізму ДТП, суд не дав ніякої оцінки і не врахував, що позивач не надав відповідних доказів про наявність вини ОСОБА_3 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.2,3 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2011 року скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: