Головуючий у першій інстанції Сватаненко
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2011 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_1,

при секретарі: Плавич С.В.,

за участю: представника прокуратури Київського району м. Одеси, -

ОСОБА_2, представників позивачів, Одеської міської ради, -

ОСОБА_3, Головного управління Держкомзему України в Одеській області, - ОСОБА_4, та представника відповідачки ОСОБА_5, -

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2010 року за позовом Заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему України в Одеській області до ОСОБА_5, треті особи, ОСОБА_7, Одеська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" про визнання недійсним та скасування державного акту на землю, скасування державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

16 квітня 2010 року Заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему України в Одеській області, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 листопада 2007 року ОСОБА_7 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 6-а ОСОБА_6, 12, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2007 року. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року вказана постанова суду першої інстанції була скасована, провадження у справі закрито. Тому заступник прокурора Київського району м. Одеси вважав, що право власності на земельну ділянку було набуто ОСОБА_7 незаконно і є підстави для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого їй, недійсним, його скасування, скасування державної реєстрації та вилучення земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини, та ст. ст. 12, 118, 125, 126, 153 ЗК України, ст. ст. 373, 387, 388 ЦК України, заступник прокурора Київського району м. Одеси просив суд позов задовольнити.

Протокольною ухвалою Київського районного суд м. Одеси від 24 вересня 2010 року до участі у справі у якості відповідача була залучена ОСОБА_5, якій спірна земельна ділянка належала на підставі договору купівлі-продажу від 11 грудня 2007 року (а.с. 24, 25).

Справа розглянута без участі представників позивачів, Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему України в Одеській області, відповідачки ОСОБА_5, третіх осіб, ОСОБА_7 та представника Одеська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах".

Заочним рішенням суду першої інстанції позов заступника прокурора Київського району м. Одеси задоволено. Суд визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га за адресою: м. Одеса, вул. М. Демченко, 6-а ОСОБА_6, 12, виданий ОСОБА_7 29 листопада 2007 року, скасував державну реєстрацію вказаного державного акту, вилучив у ОСОБА_5 вказану земельну ділянку та повернув її у власність Одеській територіальній громаді в особі Одеської міської ради.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2011 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника прокуратури Київського району м. Одеси, - ОСОБА_2, представників позивачів, Одеської міської ради, - ОСОБА_3, Головного управління Держкомзему України в Одеській області, - ОСОБА_4, та представника відповідачки ОСОБА_5, - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, справи № 2п-39/11 за заявою ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду від 27 жовтня 2010 року, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_7 на підстави постанови суду, яка в подальшому була скасована, але ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу продала землю ОСОБА_5, тому відповідач набув право власності на земельну ділянку без відповідної правової підстави, у звязку з чим вказана земельна ділянка має бути вилучена від неї.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом (ст. 388 ЦК України).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки судом порушені норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачаться, що спірна земельна ділянка площею 0, 1000 га за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 6-а ОСОБА_6, 12, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належала на праві власності ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі 29 листопада 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі за № 34, кадастровий № :42:022:0011 (а.с. 5).

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 набула право власності на спірну земельну ділянку правомірно і мала права розпоряджатися нею на власний розсуд.

11 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки за 758 500 грн., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 7950 (справа № 2п-39/11, а.с.2-3).

13 березня 2008 року ОСОБА_5 отримала держаний акт на право власності на спірну земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15, кадастровий № :42:022:0011 (справа № 2п-39/11, а.с.4).

Таким чином, ОСОБА_5 набула права вланості на спірну земельну ділянку також правомірно і є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, надані докази належним чином не перевірив, не витребував та не дав належної оцінки правовстановлюючим документам, які підтверджують право ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку

Дійсно ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року постанова Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2007 року, на підставі якої був отриманий ОСОБА_7 державний акт на право приватної власності на землю, була скасована, а провадження у справі закрито у звязку з тим, що спір підлягав розгляду не в адміністративному порядку, а в цивільному (а.с. 6-7, 8).

Однак з урахуванням конкретних обставин справи та наявних у справі доказів колегія суддів вважає, що в судовому засіданні не доведено, що відповідачка ОСОБА_5 заволоділа спірною земельної ділянкою незаконно, без відповідної правої підстави.

Не має підстав і для витребування земельної ділянки у добросовісного набувача, оскільки продавець ОСОБА_7 набула право власності на земельну ділянку правомірно і мала право розпоряджатися нею на власний розсуд, а покупець ОСОБА_5, яка придбала спірну земельну ділянку за 758 500 грн. у відповідності до вимог діючого законодавства також набула право власності на вказану ділянку у законній спосіб.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що сам по собі факт скасування у подальшому, а саме, 03 березня 2010 року, постанови Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2007 року не може служити підставою для позбавлення відповідачки ОСОБА_5 права власності на спірну земельну ділянку. Незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку не встановлена, тому законних підстав для задоволення позову заступника прокурора Київського району м. Одеси, заявленого в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему України в Одеській області, немає.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

З матеріалів справи вбачається, що заступником прокурора Київського району м. Одеси позов був заявлений до ОСОБА_7 (а.с. 1-4), ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2010 року за вказаним позовом було відкрито провадження і справа була призначена до розгляду (а.с. 9).

ОСОБА_5 була залучена до участі у справі у якості відповідача протокольною ухвалою Київського районного суд м. Одеси від 24 вересня 2010 року (а.с. 24, 25).

Питання про залучення відповідачки ОСОБА_7 до участі у справі у якості третьої особи суд першої інстанції не вирішував.

З позовної заяви вбачається, що прізвище відповідача ОСОБА_7 було виправлено олівцем на прізвище ОСОБА_5, що свідчить про те, що вимоги до неї у встановленому законом порядку не заявлялись (а.с. 1-4).

В матеріалах справи відсутні відомості про вручення ОСОБА_5 копії позовної заяви і про сповіщення її у відповідності до положень ст. ст. 74-76 ЦПК України про судове засідання на 27 жовтня 2010 року. Тому у відповідності до положень ст. 169 ЦПК України у даному випадку суд не вправі був розглядати справу за її відсутністю.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (РИМ,4.ХI.1950), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції грубо порушені права ОСОБА_5, передбачені ст. ст. 27, 31, 33, 127 ЦПК України, та передбачене Європейською Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини право на доступ до суду і на справедливий і публічний розгляд її справи, що неприпустимо і є законною підставою для скасування заочного рішення суду.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.03.1952р.) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Протоколу № 1 є попередження порушень принципу безперешкодного користуванням своїм майном. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання основних прав людини.

В рішенні у справі "Спорронг і Льонрот проти Швеції" від 29 червня 1982 року Європейський суд виходив із контексту загальної норми про мирне володіння майном, проголошеної в першому реченні частини 1 Протоколу № 1, та зазначив, що "пошук цієї рівноваги ... відбиває структуру статті 1 Протоколу № 1 у цілому".

"Справедлива рівновага" між інтересами суспільства та інтересами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням у її інтереси, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи заходами, направленими на послаблення "тягаря".

В рішенні у справі "Антрік проти Франції" від 25 серпня 1994 року Європейський суд виходив, що при вирішенні питання щодо правомірності позбавлення права власності "має бути обґрунтоване співвідношення пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягнути шляхом заходів позбавлення особи її власності".

В рішенні у справі "Совтрансавто Холдінг проти України" від 25 липня 2002 року Європейський суд зазначив, що спосіб, в який проводився та закінчився судовий розгляд справи, також як і ситуація непевності, якої зазнав заявник, порушили "справедливу рівновагу" між вимогами суспільного інтересу та потребою захищати право заявника на повагу до його майна. Як наслідок, держава не забезпечила виконання свого зобовязання гарантувати заявнику ефективне користування своїм правом власності, гарантованим статтею 1 Протоколу № 1.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення суду першої інстанції про вилучення спірної земельної ділянки у добросовісного набувача ОСОБА_5 не забезпечує "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та інтересами власника ділянки й порушує її право на мирне володіння майном.

Неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, а саме, ст. ст. 321, 328, 330, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України та ст. ст. 27, 31, 33, 127, 169, 212, 213 ЦПК України, та не застосовування при розгляді справи Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Держкомзему України в Одеській області до ОСОБА_5, треті особи, ОСОБА_7, Одеська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" про визнання недійсним та скасування державного акту на землю, скасування державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_9

ОСОБА_1