Справа № 2-1199/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.10.2011 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

Головуючого судді Тихомирова І.В.

за участю секретаря Орловської І.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку № 40, в особі голови ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири у Товаристві співвласників багатоквартирного будинку № 40, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

З 17.02.1979 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. 25 серпня 1992 року рішенням Нікопольського міського суду шлюб між сторонами було розірвано.

У 1979 році їм на сім`ю у житлово будівельному кооперативі було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У члени житлово будівельного кооперативу прийнято її чоловіка, відповідача по справі. Останній пайовий внесок сторони внесли 25.01.1992 року.

Виплачена вищезазначена квартира складається з двох ізольованих кімнат № 2 площею 16,9 кв.м., № 3 площею 10,5 кв.м., житлова площа 27,4 кв.м., загальна площа 43,3 кв.м.

У зазначеній квартирі сторони проживали однією сім`єю, і при розірванні шлюбу, спору про розподіл майна між сторонами не було. У теперішній час відповідач не визнає за нею права на виплачену ними за час шлюбу кооперативну квартиру, та заявляє, що спірна квартира належить йому.

Крім того, виконавчий комітет Нікопольської міської ради видав свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 17.03.2008 року на квартиру АДРЕСА_2.

У теперішній час позивач проживає та зареєстрована у спірній квартирі, однак відповідач бажає позбавити позивача права на проживання у спірній квартирі, вона вимушена звертатися до суду.

Так, як їх шлюб було розірвано у 1992 році просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у Товаристві співвласників багатоквартирного будинку № 40, як частину спільного сумісного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив та пояснив, що 40% відсотків внеску за квартиру він виплатив до шлюбу 21.03.1978 року, про що надав довідку(а.с.18), а за час шлюбу інші 60% вони оплатили порівну, тому просив у позові позивачу відмовити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до 155 ЖК України Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні, з 17.02.1979 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано м/в ЗАГС Дніпропетровської області за актовим записом № 143 (а.с.7). 25 серпня 1992 року рішенням Нікопольського міського суду шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.8).

У 1979 році їм на сім`ю у житлово будівельному кооперативі було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У члени житлово будівельного кооперативу прийнято її чоловіка, відповідача по справі. Останній пайовий внесок сторони внесли 25.01.1992 року, що підтверджується довідкою за підписом Голови ОСББ № 40 (а.с.32).

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Зокрема, не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі; обставини, визнані судом загальновідомими; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правової наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем 21.03.1978 року було сплачено внесок за двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 2093руб. 00коп., що підтверджується копією квитанції Житлово будівельного кооперативу № 40 (а.с.18). Інші 60% пайового внеску сторони внесли за двокімнатну квартиру перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Шлюб між сторонами розірвано 25.08.1992 року,таким чином відповідно до ст.22 КпроШС України, діючого на той час майно придбане подружжям, належать чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні відповідач довів той факт, що до реєстрації шлюбу з позивачем він виплатив 40% внеску за квартиру АДРЕСА_3 у Житлово будівельний кооператив № 40, правонаступником якого являється на даний час Обєднання співвласників багатоквартирного будинку №40 (а.с.32).

За таких обставин 40% є 2/5 частин квартири;

60% є 3/5 частин квартири. При розподілі по 1/2 частині є 3/10+3/10.

Таким чином відповідачу повинно належати 2/5+3/10 = 7/10 частин квартири, а позивачу 3/10 частини відповідно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 150, ст.155 ЦК України, ст.ст. 10,11,14,15, 213-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

1.Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частин квартири АДРЕСА_3, в порядку поділу спільного майна подружжя.

2.Визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_3, в порядку поділу спільного майна подружжя.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

ОСОБА_4