справа №2010/2-730/11
провадження №2013
РІШЕННЯ

іменем України

12 грудня 2011 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області про знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просять знести самочинно побудований житловий будинок за адресою: сел. Подвірки, вул. Горького, 24 посилаючись на те, що ОСОБА_3 належить житловий будинок № 22-а по вул. Горького в сел. Подвірки. Відповідач являється сусідом суміжної земельної ділянки і розпочав будівництво двоповерхового будинку грубо порушуючи вимоги чинного законодавства, а саме:не отримавши дозвіл на будівництво житлового будинку, рішення Солоницівською селищною радою про надання відповідачу у власність у користування земельної ділянки не приймалося. Відповідачем порушено протипожежні, санітарні та будівельні норми. Вікна будинку відповідача виходять безпосередньо у вікна спальні позивача, тим самим відповідач порушив право на приватне житло, що спричиняє дискомфорт і психологічне напруження, відбулося затінення стіни, що призводить до збільшення вологості та поступового руйнування стіни.

До судового засідання відповідач та представник не з*явилися, неявка представника визнана судом неповажною. Матеріали справи містять заперечення проти позову (а.с.29-30), в яких відповідач посилається на безпідставність позовних вимог.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4, яка також представляла за дорученням інтереси ОСОБА_3, позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник третьої особи Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області до судового засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вислухавши пояснення позивача, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З позовної заяви позивачів вбачається, що вони, з посилання на ст. 376 ЦК України, просили зобовязати позивача ОСОБА_6 знести самочинно опбдований житловий будинок. Фактично ними ставиться питання про знесення прибудови на підставі ст. 376 ЦК.

Статтею 376 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, передбачено можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил та в разі неможливості проведення відповідної або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Тобто, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва або проведення відповідної перебудови за ст. 376 надано органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а не громадянину.

При цьому істотність відхилення від проекту, істотне порушення будівельних норм повинно бути доведено в суді певними доказами.

Крім того, частиною 1 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» N 3038-VI від 17.02.2011 року встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод у інший спосіб.

Позивачі позовні вимоги про знесення житлового будинку обґрунтували тим, що відповідач з порушенням санітарних, протипожежних, будівельних норм збудував житловий будинок, порушивши права на безпечні умови життя та безпечну експлуатацію власного житла, порушивши право на приватне житло, що спричиняє дискомфорт і психологічне напруження, відбулося затінення стіни будинку, що призводить до збільшення вологості та поступового руйнування стіни будинку позивачів.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З копії технічного паспорта (а.с. 8-10) вбачається, що власником житлового будинку № 22-а по вул. Горького в сел. Подвірки являється ОСОБА_3.

Будь-яких інших правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності позивачів на указаний вище житловий будинок суду не надано.

Власником житлового будинку № 24 по вул. Горького в сел. Подвірки являється ОСОБА_5, що підтверджено копією договору купівлі-продажу від 20.08.2004 року, копією витягу про реєстрацію права власності (а.с.31-35).

Частиною 2 ст. 377 ЦК України передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно рішення Солоницівської селищної ради від 13.12.2005 року за № 316 ОСОБА_5 дозволено перебудувати старий житловий будинок на новий згідно висновку КП «Архітектурне бюро Дергачівського району» з цього питання (а.с.46).

Висновок про вплив на технічний стан будинку № 22-а по вул. Горького в сел. Подвірки Дергачівського району Харківської області з боку будинку, що будується на сусідній садибі (а.с. 13-22) суд не бере до уваги, оскільки доказом згідно ст. 57 ЦПК України може бути висновок експерта. Наданий суду висновок отриманий до звернення до суду з позовом, виконаний не експертами, які були б попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З листа Дергачівської районної санітарно-епідеміологічної станції від 08.07.2009 року за № 936 (а.с.23) вбачається, що відстань від житлового будинку ОСОБА_5 до житлового будинку № 22-а по вул. Горького в сел. Подвірки становить 6,7м, що є незначним порушенням вимог ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень». Згідно п. 2.9 ДБН 79-92* відстань від стін будинків з вікнами , що виходять із житлових кімнат у будинок до інших житлових будинків має бути не менше 7м за містобудівними вимогами. Житловий будинок ОСОБА_5 розташований з північної сторони п відношенню до будинку позивача згідно проекта будівництва і не може бути перепоною для попадання прямого сонячного світла. Забруднення території нечистотами та побутовим сміттям не зафіксовано.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2228 від 22.08.2011 року (а.с.122-140) житловий будинок літ. «Б-2» з мансардою, розташований за адресою: сел. Подвірки, вул. Горького, 24 частково не відповідає вимогам будівельних норм та правил, вказаним в п.п. 1,2,17 таблиці 1 дослідницької частини висновку. Визначити чи причинний зв*язок між будівництвом жилого будинку літ. «Б-2» по вул. Горького. 24 в сел. Подвірки і наявністю тріщин у стінах сусіднього будинку літ. «А-1» по вул. Горького, 22-а в сел. Подвірки не надається можливим з причин, зазначених в дослідницькі частині.

Згідно з положеннями ст. 16, 391, 386 ЦК власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право в тому числі й шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином, будь-яких порушень цивільного права позивачів через самочинне будівництво, яке здійснювалося відповідачем, у засіданні суду знайдено не було.

Зазначені положення ЦК повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 р. ОСОБА_7 Девелопментс ЛТД проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем не порушені.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

Таким чином, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, які б давали суду можливість застосувати правила статті 391 ЦК України.

Згідно статті 88 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 61, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області про знесення самочинного будівництва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко