АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Глущенко Н.Г., Баранніка О.П.,

при секретарі - Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

по апеляційній скарзі ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2011 року

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, приватного підприємства «ВНК» про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.01.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена кредитна угода №0801/1009, згідно з якою останньому було надано кредит у сумі 155000 дол. США. Надання кредитних коштів здійснювалось окремими частинами траншами кредиту, після підписання договору про видачу траншу на термін і на умовах, передбачених кредитною угодою, а також договором про видачу траншу, а відповідач ОСОБА_2 повинен був до 29.01.2018 року сплатити суму наданого кредиту й окремих частин траншів кредиту згідно із графіком, та оплатити проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитною угодою, 30.01.2008 року між банком та приватним підприємством «ВНК» був укладений договір поруки №0801/1009, за умовами якого, приймало на себе зобовязання нести повну майнову відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою, включаючи сплату кредиту. Процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань позичальника, 12.01.2009 року між позивачем та ТОВ УФА «Верус» було укладено договір поруки №467 та додаток№1 до нього, відповідно до якого останнє прийняло на себе зобовязання нести майнову відповідальність перед банком у розмірі 200 грн., у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою.

Свої зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконує, в звязку з чим у нього виникла заборгованість. Просили суд стягнути солідарно з відповідачів згідно з доданим розрахунком заборгованість за кредитом та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та Приватного підприємства «ВНК» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитною угодою №0801/1009 від 30.01.2008 року 1648666,13грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, мотивуючи тим, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права та не відповідає обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості суд першої інстанції, виходив з того, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Такий висновок суду відповідає нормам цивільного законодавства, та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 2.2 договору № 0801/1009 від 30.01.2008 року відповідач має перед позивачем зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, а позивач за умовами п.2.3. договору має право у разі порушення відповідачем будь-якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, на свій розсуд вимагати від останнього дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування.

Розділом 6 договору № 0801/1009 від 30.01.2008 року, передбачено відповідальність перед позивачем у вигляді сплати пені та штрафних санкцій у відповідних випадках порушення зобовязань, передбачених умовами даного договору.

Відповідно до ч.1ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель, поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженнями в судовому засіданні.

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: