№ 2- 7585
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28 березня 2011 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та витрат. Позивач в своєму позові посилався на те, що 08 листопада 2008 року між сторонами була досягнута угода, відповідно до якої позивач отримав від відповідачів загальну суму 643676 доларів США на виконання певного зобов`язання (придбання для них земельних ділянок), решту суми відповідачі повинні були надати позивачу після укладання угод по земельним ділянкам. Позивач свої зобов`язання виконав і передав у власність відповідачів обумовлені земельну ділянки, але відповідачі відмовилися надати йому решту суми від 800000 доларів США. Про вказане винесене рішення суду і встановлено обставини боргу відповідачів перед позивачем. Відповідачі заперечують борг, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідачі не відповідають нічого. Після звернення позивача до суду відповідачі так і не повернули суму боргу. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели. Позивач, надавши уточнений розрахунок суми боргів, прохав стягнути солідарно з відповідачів обумовлений в розписках борг по договорам та судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 08 листопада 2008 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 була досягнута угода, відповідно до якої позивач отримав від відповідачів загальну суму 643676 доларів США на виконання певного зобов`язання (придбання для них земельних ділянок), загальна сума угоди 800000 доларів США, решту суми відповідачі повинні були надати позивачу після укладання угод по земельним ділянкам. Позивач свої зобов`язання виконав і 19 листопада 2008 року відповідачам оформлені у власність обумовлені угодою сторін частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , але відповідачі відмовилися надати позивачу решту суми від 800000 доларів США. ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду стосовно вказаних з відповідачами угод та сум боргу. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2010 року вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відхилені, а вимоги останнього про дійсність вказаних угод задоволені, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2011 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2010 року, цим рішенням встановлено обставини боргу відповідачів перед позивачем. Відповідачі заперечують борг, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідачі не відповідають нічого, тому позивач був вимушений звернутися з позовом до суду. Звернення до правоохоронних органів з питанням про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності ні до чого не призвело і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

В судовому засіданні з`ясовано, що кошти позивачу відповідачі у вказаній сумі дійсно винні, було складено договори про суми боргу та термін розрахунку грошей, відповідач умови договорів не виконали і гроші не повернула.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже судовим рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2010 року встановлено обставини боргу відповідачів перед позивачем.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобов`язання по договорам позивач виконав повністю, термін повернення грошей закінчився, відповідачі в добровільному порядку грошей не повертають, коштами користуються до теперішнього часу. Сам борг виник в 2008 році, але він продовжувався та продовжується і зараз, правовідносини триваючі і продовжуючі, борг підтверджений угодами (договорами).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З угод та закону видно, що сторони обумовили всі істотні обставини боргу, встановили термін і порядок повернення боргу та інш., з якими погодилися сторони.

Позивач при подачі позову сплатив державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, які також потрібно стягнути з відповідача.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних) домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдачів відносно боргу, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідачки з позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 загальний борг з урахуванням інфляції і 3-х відсотків річних в сумі 1699255 грн. 76 коп. та судові витрати: судовий збір 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 1701075 грн. 76 коп..

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідачі суду не надали, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 525, 526, 625, 629, 1046 - 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 борг в сумі 1699255 грн. 76 коп. та судові витрати: судовий збір 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 1701075 грн. 76 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -