Справа № 2-3/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2011 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської обл.

в складі: головуючого Дубеля Р.М.

при секретарі Півала І.М.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи позовні вимоги тим, що у 2000 р. ОСОБА_3 познайомився з відповідачкою і став з нею проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживаючи з нею, за свої власні кошти придбав речі для себе особисто, які поставив у квартирі відповідачки, зокрема :

1. 14.07.2001 р. холодильник ARDO-ауе-30 ціною 1748 грн.;

2. 31.03.2001 р. телевізор Томсон20МG-15ET ціною 1379 грн.;

3. 25.08.2001 р. водонагрівач Regent 80 ціною 556 грн.;

4. 2002 р. масляний радіатор PGJ-12 ціною 238 грн.;

5. 15.03.2002 р. телевізор LGCF-20F80К ціною 1076 грн.;

6. 15.03.2002 р. музичний центр ПанасонікSC АК22 без вказівки ціни;

7. 13.12.2001 р. фотоапарат Прем'єрРС-850 ціною 130 грн.;

8. 2002 р. прихожа Райдугаз декором ціною 1185 грн.;

9. 11.04.2001 р. спальний куток сірого кольору в клітинку ціною 2014 грн.;

10. 2002 р. мяку частину темно-бежевого кольору ціною 1272 грн.;

11. 2003 р. сантехніку до ванни та туалету-унітаз, умивальник, два крани-ціною 700 грн.;

12. 2001 р. телефон з визначником Росьціною 160 грн.;

13. 2003 р. палас сірого кольору та доріжку 8м ціною 530 грн.;

14. 2001 р. мийку ціною 140 грн.;

15. 2002 р. шубу жіночу ціною 2120 грн.;

16. 2002 р. мобільний телефон ціною 960 грн.;

17. 2001 р. замки ціною 60 грн.

Крім цього, 14.10.2003 року ОСОБА_3 передав відповідачці 15000 грн. для придбання автомобіля Фіат-Тіпо, темно вишневого кольору, 1990 року випуску, який мав намір зареєструвати на себе. Пізніше, як з'ясувалося, син відповідачки ОСОБА_7 зареєстрував автомобіль не на позивача, а на себе. Відразу ж після цього, на особовому рахунку ОСОБА_3 практично не залишилося коштів. Тоді відповідачка різко змінила своє ставлення до нього, перестала відчиняти двері, фактично вигнала з квартири, підло обманувши і шахрайським методом разом з сином заволоділи майном, яке є спільною подружньою власністю позивачів, оскільки придбано за їхні спільні кошти під час перебування у шлюбі.

Доказом того, що ОСОБА_3 придбав за власні кошти усі названі речі, є документи, які підтверджують доходи за вказаний період.

Так як видно з довідки № 02-217/04 від 26.02.2004 р. Дрогобицької філії Кредит Банку (Україна)на ім'я ОСОБА_3, в даній установі банку з 2000 року було відкрито особові депозитні рахунки, згідно яких ОСОБА_3 отримав: з 16.06.2000 р. по 11.04.2001 р. 5184,00 грн. відсотків; з 11.04.2001 р. по 11.04.2002 р. 5169,90 грн. відсотків; з 11.04.2002 р. по 14.10.2003 р. 6465,48 грн. відсотків; з 14.10.2003 р. по 29.12.2003 р. 197,00 грн. відсотків. Усього ОСОБА_3 отримав відсотків від депозитів на суму 17016, 38 грн. 21 липня 2003 року ОСОБА_3 отримав кредит на суму 1500 грн. .

14.10.2003 р. ОСОБА_3 з депозитного рахунку зняв 16503 грн., 15000 грн. з яких віддав відповідачці на автомобіль. Також джерелом доходів з 2001 р. по 2002 р. була заробітна плата на ВАТ НПК Галичина, де ОСОБА_3 працював директором Енергетичного підприємства ТЕЦ-Галичина. Як видно з довідки № 496 від 24.02.2004 р., за період з січня 2001 р. по серпень 2002 р. позивач отримав заробітну плату на загальну суму 32419,69 грн. З 23.07.2003 р. по 31.12.2004 р. ОСОБА_3 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 2227,62 грн.

Просять зобов'язати відповідачів повернути їм належні на праві власності вищеперераховані речі.

18 серпня 2006 р. позивач ОСОБА_3 помер, та єдиним спадкоємцем після його смерті є позивачка ОСОБА_4

28.04.2010 р. позивачкою ОСОБА_4 в порядку ст. 31 ЦПК України подано уточнюючу, додаткову позовну заяву, згідно якої майно, яке є предметом спору і яке вона з покійним чоловіком просила витребувати у відповідачів, так як вони незаконно ним користуються з 2003 року, після того, коли ОСОБА_3 перейшов проживати з їхньої квартири АДРЕСА_1 додому в квартиру АДРЕСА_2, не повернули придбане чоловіком майно, не повернули наданих на придбання автомобіля грошей в сумі 3000 дол. США, відмовилися на той час повернути ОСОБА_3 автомобіль Фіат-тіпо.

В процесі слухання справи відповідачка ОСОБА_5 сказала, що автомобіля немає, він розібраний, тому після спливу семи років користування відповідачами спірним автомобілем і той стан, до якого вони його довели, зумовили її ставити питання про відшкодування їй вартості автомобіля, оскільки автомобіля як такого вже на даний час не існує. Згідно довідки МРЕВ ДАІ № 412 від 18.04.2008 року, за відповідачем ОСОБА_7 згідно комп'ютерного обліку ДАІ зареєстровано 20.02.2004 року автомобіль Фіат-тіпо, 1990 р.в., н.з. 87104 ТС. На момент реєстрації цього автомобіля - лютий 2004 року, відповідач проходив дійсну строкову службу в Збройних Силах України, тому фізично не міг в цей час купляти чи реєструвати автомобіль. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 18.05.2004 року, на вказаний автомобіль було накладено арешт, він фактично знаходився у користуванні відповідачів. Крім того, у відповідачів ніколи не було таких грошових коштів, щоб у 2003 році придбати такий автомобіль. Жодного доказу про те, що вони ці гроші набули якимось чином, суду не подано. Її покійний чоловік був забезпеченою особою, на момент придбання автомобіля, тобто до придбання автомобіля, який був придбаний за гроші ОСОБА_3 на автомобільному ринку в м. Івано-Франківську, він зняв з депозитного рахунку грошові заощадження в сумі 16503грн., з яких дав відповідачам 15000грн. (в той час 3000 дол. США) на придбання автомобіля, що підтверджується відповідними банківськими документами, які долучені до матеріалів справи. Явно, особа, яка працює медсестрою у санаторії та її син військовослужбовець, не мали таких грошей, щоб придбати спірне майно - побутову техніку, автомобіль.

Окрім автомобіля, предметом спору є побутова техніка, меблі, телефон, мобільний телефон. Цими речами користуються у квартирі відповідачів, окрім них, інші особи, які там проживають. З 2004 року, за сім років їхнього використання, ці речі втратили свою товарну цінність як таку, що мали на момент звернення до суду. Крім того, по всіх речах, окрім меблів, вже закінчився термін експлуатації. Дана обставина підтверджується довідкою від 16.03.2010р.з магазину, де ці речі були придбані - у приватного підприємця ОСОБА_8

Після вимоги ОСОБА_3 щодо повернення його речей, заявленої в червні 2004 року, відповідачі зобов'язані були повернути ці речі негайно, оскільки володіли ними без законних підстав. Через тривали час незаконного та недобросовісного володіння та користування спірними речами вони втратили свою цінність, яку мали на момент звернення до суду з позовом, тому позивачка вправі ставити питання про відшкодування їй вартості спірного майна у грошовому виразі.

Згідно ст..400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Відповідачі у зв'язку з тривалим, недобросовісним, незаконним використання належного на праві приватної власності майна позивачці заподіяли їй шкоду, яка полягає у тому, що на даний час це майно не має цінності, яке мало на момент пред'явлення вимоги про витребування цього майна. Шкоду оцінює у розмірі вартості спірного майна, яка була заявлена у позові в червні 2004 року і підтверджується відповідними письмовими доказами - довідками про придбання майна та гарантійними талонами, копії яких долучені до матеріалів справи. На момент пред'явлення позову відповідачі не заявили жодних заперечень щодо вартості вказаного майна.

У відповідності до ст. 1166 ч.1 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Просить стягнути із відповідачів у її користь вартість частини спірного майна станом на момент пред'явлення позову на суму 29268 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила аналогічне.

Відповідачка ОСОБА_5 позов визнала частково та пояснила суду, що дійсно з березня 2001 р. по вересень 2003 р. жила з позивачем ОСОБА_3 однією сім'єю, хоча він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою ОСОБА_4

Дійсно, під час їхнього спільного проживання за кошти ОСОБА_3 було придбане наступне майно: прихожу Райдугавартістю 1185 грн., фотоапарат Прем'єрвартістю 130 грн., сантехніку до ванни та туалету загальною вартістю 700 грн., мийку вартістю 140 грн., замки вартістю 60 грн. та телефон з визначником Росьвартістю 160 грн.

Спального кутка, телевізора Томсон, масляного радіатора та музичного центра ОСОБА_3 не купляв і в своїй квартирі даних речей вона ніколи не бачила.

Що ж стосується решти вказаних позивачами речей, дані речі є її особистими речами і ОСОБА_3 за свої особисті кошти їх не купляв.

Щодо автомобіля Фіат-тіпо, який був придбаний її сином, то ОСОБА_3 теж жодних грошей для придбання цього автомобіля ні їй, ні її сину не давав, даний автомобіль був придбаний частково за її власні заощадження, а частково за гроші, які вона позичила в свого брата, який проживає за межами України.

Вважає, що гроші в сумі 15000 грн., на які вказують позивачі і які нібито ОСОБА_3 передав їй для купівлі спірного автомобіля, ОСОБА_3 міг витратити на свої власні потреби і на покриття своїх боргів, так як під час їхнього спільного проживання з ОСОБА_3 до нього постійно телефонували невідомі їй особи з вимогами повернення позичених грошей.

Погоджується повернути вартість придбаного ОСОБА_3 майна на загальну суму 2375 грн., в решті позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання неодноразово не з'являвся, хоча належним чином шляхом направлення судових повісток, рекомендованих листів та оголошенням в ЗМІ повідомлявся про час та місце слухання справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_6

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Так, матеріалами справи та поясненнями відповідачки ОСОБА_5 встановлено, що дійсно позивачем ОСОБА_3 за його власні кошти було придбано наступне майно : прихожу Райдугавартістю 1185 грн., фотоапарат Прем'єрвартістю 130 грн., сантехніку до ванни та туалету загальною вартістю 700 грн., мийку вартістю 140 грн., замки вартістю 60 грн. та телефон з визначником Росьвартістю 160 грн., всього на загальну суму 2375 грн.

Що ж стосується решти спірного майна, то позивачами не надано суду жодних доказів того, що дійсно ОСОБА_3 за свої власні кошти придбав це майно та що воно перебуває у користуванні відповідачки.

Згідно довідки ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Л/о № 412 від 18.04.2008 р., за гр. ОСОБА_6 20.02.2004 р. зареєстровано легковий автомобіль Фіат Тіпо, рік випуску 1990, номерні знаки 87104 ТС.

Однак в судовому засіданні теж не здобуто жодних доказів того, що даний автомобіль придбано за кошти, які позивач ОСОБА_3 нібито передав відповідачці ОСОБА_5 для придбання вказаного автомобіля. Посилання ж позивачів на той факт, що 14.10.2003 р. ОСОБА_3 зняв з депозитного рахунку 16503 грн., не може слугувати доказом того, що ці кошти останній передав саме відповідачам для придбання спірного автомобіля.

Крім того, вищевказаною довідкою ВРЕР ДАІ стверджується, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_6 20.02.2004 р., а згідно пояснень позивачки та відповідачки, позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_5 проживали разом на протязі весни 2001 р. осені 2003 р.

Таким чином, в судовому засіданні безперечно встановлено, що позивачем ОСОБА_3 за його власні кошти було придбано наступне майно : прихожу Райдугавартістю 1185 грн., фотоапарат Прем'єрвартістю 130 грн., сантехніку до ванни та туалету загальною вартістю 700 грн., мийку вартістю 140 грн., замки вартістю 60 грн. та телефон з визначником Росьвартістю 160 грн., всього на загальну суму 2375 грн., яке перебуває в користуванні відповідачки ОСОБА_5, тому позов підлягає до часткового задоволення із стягненням із відповідачки ОСОБА_5 вказаної суми.

Відповідача ОСОБА_6 слід звільнити від виплати вказаної суми, оскільки з пояснень в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_6 з часу пред'явлення позову відсутній в її квартирі, де знаходяться вказані речі, не користувався спірними речами.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 316, 325, 387, 400, 1166 України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 2375 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Р.М.Дубель