Справа № 22-ц-5055/11 Головуючий у 1 інстанції: Посисень Л. М.
Провадження № 22-ц/1390/5068/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2011 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.,

суддів: Бакуса В.Я.., ОСОБА_2,

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 2 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, третя особа інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про визнання права власності на самочинно збудоване, переплановане нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі.

В апеляційній скарзі покликаються на те, що місцевий суд дав невірно надав оцінку доказам. Відповідно до вимог частини 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Необхідними умовами узаконення самочинного будівництва є:

Відведення для цієї мети в установленному порядку самочинному забудовнику

земельної ділянки.

Відсутність заперечень з боку власника ( користувача) земельної ділянки.

Відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Таке узаконення має відбуватись виключно за рішенням суду.

В цьому конкретному випадку прибудинкова земельна ділянка за Державним актом на право власності на земельну ділянку перебуває у приватній власності і ОСОБА_3 є власником цієї земельної ділянки, будь яких заперечень зі сторони сусідів і ОСОБА_5 міської ради немає. В результаті самочинного перепланування житлового будинку та збільшення розмірів житлових кімнат права інших осіб нічим не порушені. Будь-яких скарг за останні роки на наші самочинні дії в органи влади або управління не поступало.

Виходячи з цього, визнання права власності на самочинну забудову є виключною прерогативою суду, а суд не правильно застосував матеріальне право, що є підставою скасування рішення суду першої інстанції.

Просять рішення щодо відмови в задоволенні позову скасувати та постановити нове рішення.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3,на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в щодо відмови в задоволенні позовних вимог цим вимогам не відповідає.

Встановлено, що позивачі, подаючи позов, покликались на те, що є співвласниками житлового будинку № 30 по вулиці Галіберди в місті Бориславі. Будинок належить їм на праві спільної часткової власності. Житловий будинок прийнятий в експлуатацію у 1981 році. За усною домовленістю між ними: ОСОБА_4 користується приміщеннями першого поверху їхнього будинку. Вона, ОСОБА_3, відповідно, користується приміщеннями другого поверху будинку. Підвальні приміщення і автомобільний гараж перебуває у них у спільному сумісному користуванні. Будинок цегляний, двоповерховий, забезпечений окремим для кожного із співвласників водопостачанням, газопостачанням, електропостачанням, телебаченням, опаленням - автономним.

У 2008 році вони вирішили провести перепланування їхнього будинку.

У зв'язку з цим, із коридору 1-13 площею у 16,1 кв.м. вони забрали сходи, які вели на другий поверх і в підвальне приміщення. Замість них з вулиці зробили окремий вхід до приміщень другого поверху, переобладнавши балкон. Також вони провели і інші перепланування.

У лютому 2011 року вони звернулися до відповідача з метою узаконення перебудов, однак відмовлено констатуючи, що вони самовільно збільшили розміри житлових кімнат.

Відмовляючи в задоволення позову, суд вказав, що позивачі до органів місцевого самоврядування з питання прийняття в експлуатацію самовільно побудованих ними сіней «а-2», надбудованого другого поверху, зміненої внутрішної планіровки в результаті чого збільшена житлова площа на 42,6 кв.м. в їхньому будинку № 30 по вул.Галіберди в м.Бориславі не зверталися, а враховуючи; визнання представником відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_6 позову, спір відсутній і права позивачів не порушені.

Суд також вказав, що позовні вимоги позивачів не можуть бути задоволені судом, оскільки самочинно збудовані та переплановані приміщення, на які просить визнати право власності- не є самостійними об»єктами права власності.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянти покликаються, що прибудинкова земельна ділянка за Державним актом на право власності на земельну ділянку перебуває у приватній власності і ОСОБА_3 є власником цієї земельної ділянки, будь яких заперечень зі сторони сусідів і ОСОБА_5 міської ради не має. В результаті самочинного перепланування житлового будинку та збільшення розмірів житлових кімнат права інших осіб нічим не порушені. Будь-яких скарг за останні роки на наші самочинні дії в органи влади або управління не поступало.

Судова колегія приходить до висновку, що відсутність рішення органів місцевого самоврядування з питання прийняття в експлуатацію самочинного перепланування житлового будинку при наявності висновків суду про те, що позовні вимоги позивачів не можуть бути задоволені, оскільки самочинно збудовані та переплановані приміщення не є самостійними об»єктами права власності, дають підстави вважати, що є спір про право.

По суті суд відмовив в звязку з тим, що самочинно збудовані та переплановані приміщення не є самостійними об»єктами права власності, а це позбавляє позивачів узаконити самочинне будівництво в позасудовому порядку. Тому позивачі вправі вирішувати спір в судовому порядку.

За змістом ст. 376 ЦК України жилий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Самочинне будівництво підлягає знесенню особою, яка його здійснила, або за її рахунок на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій проведене таке будівництво, або якщо таке самочинне будівництво порушує права інших осіб.

Згідно до п.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 міської ради Львівської області ОСОБА_6 пояснила, що позивачі не зверталися до органів місцевого

самоврядування з питання прийняття в експлуатацію самочинно збудованих і

та перепланованих ними приміщень в будинку, однак, оскільки згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 283/11 від 12.04.2011 року самочинно виконана

позивачами надбудова приміщень кімнат і коридору у житловому будинку позивачів відповідає вимогам ДБН, позов позивачів є підставний.

Представник третьої особи інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у Львівській області ОСОБА_7 також в судовому засіданні пояснив, що оскільки згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 283/11 від 12.04.2011 року самочинно виконана позивачами надбудова приміщень кімнат і коридору у житловому будинку позивачів відповідає вимогам ДБН, позов позивачів є підставний і підлягає до задоволення.

Таким чином при таких обставинах, коли в результаті самочинного перепланування житлового будинку та збільшення розмірів житлових кімнат права інших осіб нічим не порушені, і при визнання позову відповідачем та третьою особою рішення слід скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнувши недоплачений судовий збір.

Керуючись ст.376 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314 ст.ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 2 серпня 2011 року про відмову в задоволенні позову скасувати та постановити нове рішення.

Позов задовольнити та визнати за ОСОБА_3 нею право власності на самочинно збудовані та переплановані приміщення в м.Бориславі по вул.Галіберди,30:

жилу кімнату 2-5, площею 18,7 кв.м.;

коридор 2-10, площею 7,3 кв.м.;

жилу кімнату 2-11, площею 11,9 кв.м.;

сходову клітину з подвір'я будинку на другий поверх.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на самочинно переплановані приміщення в м.Бориславі по вул. Галіберди, 30:

жилу кімнату 1-10 площею 7,3 кв.м,

гардеробну 1 -3 площею 5,5 кв. м.;

санвузол 1-3 "А" площею 6,5 кв.м.;

коридор 1-4 площею 5,4 кв.м.;

жилу кімнату 1-5 площею 9,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь держави державне мито в сумі 812 грн. 58 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_2