Справа № 2-3042/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.12.2011 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Автогаражний кооператив № 17 „Каштан, про визнання права власності на гараж та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про повернення майна його власнику,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визнання права власності на гараж, розташований в Автогаражному кооперативі „Каштан в м.Нікополі Дніпропетровської області.

На підтвердження своїх позовних вимог вона посилається на наступне.

На початку 1996 року їй відповідачка запропонувала придбати у неї гараж №2, блок 11, який знаходиться в м.Нікополі на території Автогаражного кооперативу №17 Каштанза ціною півтори тисячі доларів США. Вказаний обєкт нерухомості належав відповідачці згідно реєстраційного посвідчення від 26.03.1996 року. Вона із своїм чоловіком ОСОБА_6 обговорила пропозицію ОСОБА_5 і вирішили купити вказаний гараж, оскільки в них був автомобіль ЗАЗ 110206, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 і його не було де ставити у нічний час доби. На той час вона працювала в медсанчастині ВАТ НЗФ, де також працювала і ОСОБА_5 на посаді заступника головного лікаря по госпчастині, що також давало їм з чоловіком можливість довіряти вказаній особі. Вона на роботі зустрілась з ОСОБА_5 і повідомила їй, що вони з чоловіком вирішили придбати у неї гараж і за купівлю вказаного гаражу вона принесла їй гроші, які відповідачка запросила, в сумі півтори тисячі доларів США. Вони з відповідачкою зайшли у кабінет лабораторії і в присутності лікаря ОСОБА_7 та завідуючої лабораторії ОСОБА_8 вона передала вказані кошти за купівлю гаражу ОСОБА_5 Даний факт вони засвідчили письмово розпискою, де кожний з присутніх поставив свій підпис. Потім її чоловік зїздив з ОСОБА_5 до голови АГК -17 Каштан, де ОСОБА_5 засвідчила той факт, що вона продала їм свій гараж і відповідно виходить з членів Автогаражного кооперативу -17 Каштан, а її чоловік входить замість неї до вказаного кооперативу. При цьому ОСОБА_5 передала її чоловіку оригінали правовстановлюючих документів на гараж, а саме: реєстраційне посвідчення від 26.03.1996 року, технічний паспорт та ключі. Вони з чоловіком не укладали договору купівлі продажу гаражу письмово, в них була довіра до продавця майна відповідачки по справі, вони виконали всі умови по купівлі продажу зазначеного обєкту нерухомості. Відповідач теж, в свою чергу, виконала свої зобовязання по їх усній домовленості, тому вони вважали себе законними власниками придбаного обєкту. Її чоловік з 1996 року сплачував всі членські внески до гаражного кооперативу, проводив неодноразово ремонт гаражу, замінив дах, облаштував в гаражі все для ремонту їх автомобіля. Крім того, з часу придбання вказаного гаражу та по грудень 2010 року, а це понад 15 років від відповідачки не було ніяких зауважень щодо вказаної угоди. 02 грудня 2010 року помер її чоловік ОСОБА_6 Вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, де їй пояснили, що документи на гараж не переоформлені на її чоловіка і з цього приводу їй було запропоновано звернутись до відповідачки для укладання з нею договору купівлі продажу гаражу нотаріально. З вказаним проханням вона звернулась до відповідачки. Відповідачка спочатку погодилась укласти договір купівлі-продажу гаражу і вони разом пішли до КП Нікопольське МБТІ, де вона сплатила за оформлення витягу на гараж і здала оригінали технічного паспорту та реєстраційного посвідчення, отримавши квитанцію про сплату. Коли вже підходив час забирати замовлення з КП Нікопольське МБТІ, вона зателефонувала відповідачці з питанням, де вони зустрінуться, на що відповідачка повідомила її, що на даний час її гараж коштує більше, ніж півтори тисячі доларів США і поставила її перед фактом, що укладе з нею у нотаріуса угоду купівлі продажу гаражу тільки у випадку, якщо вона заплатить відповідачці ще дві тисячі пятсот доларів США. На даний час вона у розпачі, ще не встигла оговтатись після смерті чоловіка, як склалася така складна ситуація. Її чоловік вже не зможе підтвердити вказані нею обставини придбання гаражу у відповідачки, але ж всі інші свідки вказаних подій зможуть підтвердити її слова. Крім того, в підтвердження своїх слів вона надає до суду довідку від голови АГК-17 Каштанпро те, що її чоловік ОСОБА_6 з 1996 року дійсно був членом вказаного кооперативу, мав гараж № 2 в блоці № 11 і на протязі 15 років, а саме до дня смерті, сплачував членські внески до вказаного кооперативу. На даний час ці внески сплачує вона. На підставі вищевикладеного вона вважає, що між нею і її чоловіком ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_5 з іншого боку було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов продажу гаражу № 2 в блоці № 11, який знаходиться в АГК-17 Каштан, відбулося повне виконання його умов, вони з чоловіком сплачували на протязі 15 років всі платежі за членство в гаражному кооперативі, неодноразово проводили ремонт у гаражі і є законними власниками придбаного майна. Тому просить суд визнати усну угоду між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 про продаж останньою гаражу № 2, блок 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території Автогаражного кооперативу №17 Каштан, укладену у 1996 році, - дійсною. Крім того, просить визнати за нею право власності на гараж № 2, блок 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території Автогаражного кооперативу № 17 Каштан, у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6, померлого 02 грудня 2010 року. Судові витрати просить стягнути з відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 про повернення гаражу його власнику.

На підтвердження своїх позовних вимог вона посилається на наступне.

Ніякого договору купівлі-продажу ніколи і ні з ким вона не укладала. Ніяких переговорів щодо купівлі-продажу гаража на території АГК „Каштан вона з позивачкою не вела. З чоловіком позивачки ОСОБА_6 в них була попередня усна домовленість щодо продажу зазначеного гаражу за ціною, еквівалентною 2 500 доларів США. Згідно домовленості, договір повинен бути посвідчений нотаріусом як тільки у ОСОБА_6 будуть для цього кошти. В той час спірний гараж нею за призначенням не використовувався, тому вони домовились з ОСОБА_6, що до укладення договору купівлі-продажу гаражем тимчасово буде користуватись ОСОБА_6 В період користування він буде нести всі витрати, повязані з утриманням гаража (за охорону, прибирання території тощо). Договір повинен бути укладений в розумні строки, але ці строки не конкретизувались. Весною 1996 року вона з ОСОБА_6 в АГК „Каштан зустрілись з головою кооперативу ОСОБА_9 і вона повідомила її про намір ОСОБА_6 купити в неї гараж і тимчасовий дозвіл на користування ОСОБА_6 її гаражем. У присутності голови кооперативу ОСОБА_6 передав їй 1 200 доларів США завдатку, щоб вона не продала гараж комусь іншому і пообіцяв, що залишок в 1 300 доларів США він віддасть протягом року під час укладення договору у нотаріуса. Однак, ОСОБА_6 неодноразово говорив їй, що не зміг зібрати відповідної суми, щоб укласти договір купівлі-продажу. Коли помер її чоловік, вона довго хворіла, тому деякий час питання гаража для неї не було основним. Потім вона кілька разів нагадувала ОСОБА_6 про необхідність укладення договору, однак, він посилався на хворобу дочки, лікування якої потребувало значних коштів. На початку 2010 року вона в черговий раз стала вимагати у ОСОБА_6 повного розрахунку за гараж або звільнення гаражу з метою подальшого продажу іншій особі. ОСОБА_6 запевнив її, що незабаром розрахується з нею. Вона вірила йому, бо працювала з його дружиною в медсанчастині, а чоловік позивачки теж працював на заводі. 02.12.2010 року ОСОБА_6 помер. Враховуючи горе сімї ОСОБА_6, вона не нагадувала позивачці щодо розрахунків за гараж до того часу, поки сама ОСОБА_1 не звернулась до неї в березні 2011 року про переоформлення гаражу на її імя. Вона погодилась за умови, що позивачка доплатить їй 2 500 доларів США, але позивачка відмовилась. І стала погрожувати їй впливовими людьми, які змусять її укласти договір купівлі-продажу з позивачкою. У позивача не має підстав вимагати визнання договору купівлі-продажу гаражу дійсним, оскільки ніякого договору купівлі-продажу вона ні з позивачем, ні з її покійним чоловіком ОСОБА_6 не укладала. У неї з чоловіком позивачки була лише попередня домовленість про продаж гаражу. Завдаток у сумі 1 200 доларів США вона отримала не від позивачки, а від її чоловіка. Гараж перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_6, але не був його власністю. Крім того, вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності. На теперішній час вона є єдиним власником спірного гаражу, а ОСОБА_1 незаконно його утримує. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, зобовязати її повернути їй гараж і зняти арешт з гаражу, який належить їй.

В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала і просила суд його задовольнити. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнала.

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог своєї довірительки наполягала і просила суд їх задовольнити. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнала. Суду пояснила, що її довірителька разом зі своїм нині покійним чоловіком купили гараж у відповідачки за 1500 доларів США. Цьому передував торг, під час якого зійшлись саме на вищевказаній сумі. Членство чоловіка позивачки в гаражному кооперативі - факт належності йому спірного гаражу. В позивачки є членська книжка, в якій вказано членом автогаражного кооперативу „Каштан саме чоловіка позивачки, а не відповідачку. Коли позивачка з чоловіком купили спірний гараж, там були лише глинобетонні стіни. Чоловік позивачки зробив в гаражі ремонт даху, стін тощо. З чоловіком позивачки ОСОБА_5 зустрічалась тричі: при огляді гаражу, при передачі оригіналів документів та при вивозі речей відповідачки з гаражу. За більш, ніж 10 років, що позивачка та її чоловік володіли гаражем, ніяких претензій з боку відповідачки ніколи не було. А як відповідачка дізналась, що ОСОБА_1 через незнання не переоформили гараж в МБТІ на себе, стала вимагати доплати за гараж, бо за цей період ціни зросли. Ними знайдено газету „Никопольские известия за 1998 рік з приблизними цінами на гаражі, жодного гаражу за ціною в 2 500 доларів США в оголошеннях немає. Дво та триповерхові гаражі продавались громадянами за 1 000 1 500 доларів США. А гараж позивачки одноповерховий і, навіть, не в центрі міста. Тому 2 500 доларів США він ніяк не міг коштувати. Крім того, ними замовлено оцінку гаража, в якій теж зазначено, що спірний гараж на січень 1996 року коштував 2 380, 00 грн. А, враховуючи, що курс 1 долара на 1996 рік складав 1,818 грн., то вартість гаражу була саме 1 309,13 доларів США. Тобто ціна в 1 500 доларів США була абсолютно адекватною цінам на той час.

Відповідачка позовні вимоги позивачки не визнала, на задоволенні позовних вимог за своїм зустрічним позовом наполягала. Суду пояснила, що чоловік позивачки торгувався з нею стосовно ціни гаража в автогаржному кооперативі в присутності свого кума ОСОБА_10 Домовились за ціну в 2 500 доларів США. В кабінеті у голови кооперативу ОСОБА_6 віддав їй 1 200 доларів США. Вона сказала, що 1 300 доларів США він віддасть протягом року. На прохання чоловіка позивачки віддала оригінали документів. Навіщо йому оригінали документів не питала і не вникала.

Представник відповідачки позовні вимоги позивача не визнав, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою своєї довірительки підтримав. Суду пояснив, що ОСОБА_1 не спадкоємиця майна після смерті чоловіка, бо ніяких доказів того факту, що вона прийняла спадщину, нею суду не надано. Переговори стосовно продажу гаража велись лише з чоловіком позивачки і тому вона не може знати, про що домовився її чоловік з його довірителькою. А домовились вони про те, що продаж гаражу відбудеться саме за ціною в 2 500 доларів США. Гроші передавались в присутності голови автогаражного кооперативу ОСОБА_9. При передачі грошей були присутні лише троє осіб: чоловік позивачки, відповідачка та голова автогаражного кооперативу ОСОБА_9. Відповідно до ст.44 ЦК України, в редакції 1963 року, договір повинен укладатись письмово, що зроблено не було. Крім того, вони вважають, що ОСОБА_9 не могла самостійно без загальних зборів виправляти в своїх документах власника гаражу. Вони з цього приводу до міліції не звертались, але вважають її дії неправомірними. Крім того, розумні строки, в які повинен був укладений договір купівлі-продажу гаражу сторонами по справі не обумовлювався.

Представник третьої особи в судовому засіданні покладалась на думку суду. Суду пояснила, що в 2008 році в їх автогаражному кооперативі „Каштан відбулась зміна правління. Колишня голова авто гаражного кооперативу не передала їм ніяких документів. Вони брали списки членів кооперативу у виконкомі. З 2008 року вона особисто відповідачку на території автогаражного кооперативу не бачила ніколи. Ніяких претензій щодо спірного гаражу від відповідачки не чула. Членські внески сплачував ОСОБА_6 Кожний рік вони, тобто правління автогаражного кооперативу „Каштан, зобовязані подавати до виконкому оновлені списки членів кооперативу. Вона тільки ОСОБА_6 знала як члена автогаражного кооперативу „Каштан. Крім того, вважає, що з 2008 року вже діє нове правління автогаражного кооперативу. І, якщо відповідачка вважала незаконним виправлення її на ОСОБА_6 в списках кооперативу колишнім головою правління ОСОБА_9, то за цей час, що перевибране нове правління і голова правління, вона змогла вже давно звернутись з претензіями до них стосовно гаражу. Вона могла б взагалі підійти та відібрати ключі у ОСОБА_6 А вона почала говорити про незаконність володіння гаражем покійним ОСОБА_6 лише після його смерті. В ОСОБА_5 було 15 років, щоб повернути собі з незаконного володіння свій гараж. Однак, до моменту подачі позову до суду позивачкою, ОСОБА_5 нічого не робила. Крім того, представник третьої особи в судовому засіданні підтвердила, що надана суду членська книжка ОСОБА_6 саме такого зразку видається тільки членам їх автогаражного кооперативу.

Вислухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.42 Цивільного Кодексу УРСР (редакції 1963 року), який діяв на той час, угоди можна було укладати усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, також вважається укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявленням волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст.43 ЦК УРСР (редакції 1963 року) угоди, що виконуються під час їх укладення, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Угоди повинні були укладатись у письмовій формі, згідно ст.44 ЦК УРСР (редакції 1963 року) у наступних випадках:

1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;

2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;

3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод вимагалось до договорів купівлі продажу жилого будинку, якщо хоча б одна з сторін є громадянином.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до реєстраційного посвідчення Нікопольського бюро технічної інвентаризації від 26.03.1996 року та технічного паспорту за реєстровим номером 4 - 70, виданого в лютому 1996 року, відповідачка ОСОБА_5, на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ОСОБА_11 народних депутатів № 192/3 від 22.03.1996 року, стала власницею гаражу № 2 в блоці № 11 в АГК-17 „Каштан (а.с.13-16).

В 1996 році між відповідачкою ОСОБА_12 та подружжям ОСОБА_6 відбулась купівля-продаж спірного гаражу № 2 в блоці № 11 в АГК-17 „Каштан. Цей продаж, за словами позивачки, було вчинено за 1 500 доларів США, що підтверджується як показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16, так і експертною оцінкою субєкта оціночної діяльності ОСОБА_17, яка, оглянувши спірний гараж, оцінила його вартість на час продажу, а саме на 15.01.1996 року в 2 380,00 грн. без урахування ПДВ. Враховуючи ту обставину, що на дату оцінки курс валюти був 1,818 грн. за 1 долар США, суд вважає, що спірний гараж міг коштувати саме ту ціну, яку було сплачено відповідачці подружжям ОСОБА_6 в 1996 році. Крім того, представником позивача в судове засідання надано газету „Никопольские известия від 22.10.1998 року з оголошеннями про продаж гаражів в районі, де знаходиться спірний гараж. Дослідивши оголошення у вказаній вище газеті, суд теж схиляється до думки, що сторони не могли домовитись про ціну спірного гаражу в 2 500 доларів США, оскільки така ціна значно перевищувала реальні ціни на гаражі в районі автогаражного кооперативу „Каштан.

Крім того, свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що навесні чи влітку 1996 року, точний час вже не памятає, вони з кумом ОСОБА_6 поїхали в гараж в автогаражному кооперативі навпроти колишньої автобази № 6 в м.Нікополі. Там їх чекала відповідачка. Вона сказала, що ціна гаража 1 800 доларів США. Однак гараж на той час це була лише коробка, не оштукатурений, дах протікав. Вони з кумом почали з відповідачкою торгуватись і сторгувались за 1 500 доларів США. Він спитав у відповідачки за переоформлення гаража, вона відповіла, що переоформить гараж сама. Після щорічної відпустки він знову зустрів кума ОСОБА_6 і спитав чи відбулась купівля гаража. ОСОБА_6 відповів, що відбулась. Запевняє суд, що під час торгу він був абсолютно тверезий, бо з роботи і на роботу їздив на машині. При передачі грошей за гараж присутнім не був.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_6 знає з 1993 року. В 1996 році ОСОБА_6 йому сказав, що купив гараж у знайомої його дружини, яка працювала в МСЧ НЗФ. Сказав, що гараж купив за 1 500 доларів США. На що він йому відповів, що за гараж він віддав досить дорого, бо в „Ямі та на 3-й дільниці гаражі значно дешевші. На прохання ОСОБА_6 в його гаражі він варив замки, бо там був тільки навісний замочок, проводив світло, якого в гаражі не було, робив електричний щиток. Ніяких проблем стосовно гаражу він від ОСОБА_6 ніколи не чув. Проблемою було лише заплатити за гараж, бо бухгалтера треба було вловити. Через це ОСОБА_6 відпрошувався з роботи.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що сторони по справі знає близько 18 років, бо працювала довгий час з ними в МСЧ НЗФ на посаді головної медсестри. Як до позивачки, так і до відповідачки відноситься добре. Деякий час з відповідачкою в неї були навіть більш теплі стосунки, ніж з позивачкою, бо відповідачка лишилась без чоловіка, тому вона їй співчувала і старалась частіше з нею спілкуватись. В судове засідання прийшла тільки заради торжества справедливості, бо ненавидить підлість і брехню. Коли помер чоловік позивачки ОСОБА_1, вона подзвонила відповідачці ОСОБА_12 і повідомила їй цю новину, спитавши, чи не піде вона на похорон. Відповідачка, посилаючись на погане самопочуття, відмовилась, але сказала їй, що знала чоловіка позивачки, бо продала йому гараж і ще сказала, що він був гарною людиною. Через деякий час відповідачка зателефонувала їй додому і повідомила, що їй необхідно їхати в МБТІ, бо, виявляється, проданий нею гараж, ОСОБА_1 не переоформили на себе. Тобто про те, що гараж до цих пір на ОСОБА_5, вона й сама не знала, вважаючи, що гараж вже давно оформлений на чоловіка позивачки. Після поїздки в МБТІ відповідачка передзвонила їй і сказала, що хоче стягнути з ОСОБА_1 за гараж ще 1 000 доларів США. ОСОБА_12 з нею радилась, чи не замало вона стягне з позивачки, бо за цей час гаражі значно подорожчали в ціні. Вона обурилась і сказала, що так чинити не гоже, спитавши, чому тоді ОСОБА_5 не стягує ще кошти і за продану квартиру, адже й квартири значно подорожчали. На що їй ОСОБА_5 відповіла, що квартира вже в БТІ переоформлена, а гараж - ні. Вона пробувала усовістити відповідачку, казала, що в ОСОБА_1 помер чоловік і не гоже так чинити з нею. Але ОСОБА_5 сказала, що, коли в неї помер чоловік, її ніхто не жалів, а отже й вона нікого не буде жаліти. Після цих слів вона не захотіла більше продовжувати спілкуватись з ОСОБА_5 і, пославшись на те, що до неї в гості прийшла донька, поклала слухавку. Однак, ОСОБА_5 передзвонила їй ще раз, уточнюючи, чи не замало вона хоче стягти з ОСОБА_1 за гараж. Тоді вона ввімкнула на телефоні голосний звязок, щоб їх розмову почула її донька, яка прийшла до неї. Почувши, про що розмова, її донька теж почала обурюватись діями ОСОБА_5 і сказала, що це підло і що так вчиняють аферисти. Однак ОСОБА_5 на це не відреагувала, її цікавило лише скільки вона зможе стягти з позивачки. Тому вона поклала слухавку і більше з відповідачкою не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона знає позивачку як дружину ОСОБА_6, з яким пропрацювала 25 років на заводі. Вони в бригаді все про всіх завжди знали. ОСОБА_6 казав, що купив гараж біля колишньої автобази № 6. За яку ціну - не знає. Вона живе поблизу автогаражного кооперативу „Каштан, тому регулярно бачила, як він йшов в гараж чи з гаража. ОСОБА_6 був гарним сімянином, чоловіком. Впевнена, що він не міг мати боргів, бо в нього була гарна заробітна плата. Якби в нього були б якісь борги, про це знала б дружина, вона абсолютно в цьому впевнена, бо багато років знала ОСОБА_6 ОСОБА_6 був відкритою, чесною та порядною людиною.

Свідок ОСОБА_16, допитана Бєлгород-Дністровським міськрайонним судом за дорученням Нікопольського міськрайонного суду, пояснила, що їй відомо про факт продажу гаражу № 2 в блоці № 11 АГП № 17 „Каштан в м.Нікополі ОСОБА_5 ОСОБА_1 за 1 500 доларів США в 1996 році. Однак, при передачі грошей вона присутня не була.

На користь того факту, що між відповідачкою ОСОБА_5 та сімєю ОСОБА_1 відбулась купівля-продаж спірного гаражу свідчить і та обставина, що, згідно списків членів Обслуговуючого кооперативу „Автогаражний кооператив № 17 „Каштан 2001, 2003, 2005, 2007, 2010, 1011 роки, наданих до виконкому Нікопольської міської ради і колишньою головою кооперативу ОСОБА_9В і теперішнім головою ОСОБА_18, власником гаражу в усіх документах, що велись головами автогаражного кооперативу, вказаний ОСОБА_6 Відповідно листа за № 14/12/0209-2624 від 05.08.2011 року за підписом виконуючого обовязки заступника міського голови ОСОБА_19, згідно списків Обслуговуючого кооперативу „Автогаражний кооператив № 17 „Каштан в 2001, 2003, 2005, 2007, 2010, 2011 роках, власником гаражу № 2, блоку 11 і відповідно членом ОК „АГК № 17 „Каштан є ОСОБА_6 (а.с.89).

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року „Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року), прийом в члени гаражно-будівельного кооперативу підлягають задоволенню лише у тому разі, коли право на вступ до кооперативу виникає з цивільних правовідносин, зокрема, таке право виникає в особи, якій членом ГКБ відчужено гараж.

Крім того, відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала той факт, що нею були отримані гроші в доларах США за гараж і віддано на прохання ОСОБА_6 всі оригінали документів. При цьому, відповідачка, нібито не цікавилась, навіщо йому документи. Ні позивачкою, ні відповідачкою не надано до суду жодних письмових доказів (розписка, договір тощо), які свідчать про суму переданих відповідачці ОСОБА_6 грошей за гараж. Однак, відповідачка в судовому засіданні сама визнала, що гроші за гараж в сумі 1 200 доларів США вона від ОСОБА_6 отримала. Жодних письмових доказів того факту, що ОСОБА_6 передав їй лише частину обумовленої суми в якості авансового платежу, відповідачкою до суду надано не було. Тому суд не може погодитись з доводами відповідачки про те, що ОСОБА_6 залишився їй винен ще певну суму за гараж. Оскільки діями, які було вчинено відповідачкою, а саме: передача ОСОБА_6 відповідачці ОСОБА_5 грошей в доларах США за вказаний спірний гараж, передача ОСОБА_6 відповідачкою ОСОБА_5 оригіналів документів, передача ключів від гаражу ОСОБА_6 ОСОБА_5, представлення відповідачкою ОСОБА_6 голові автогаражного кооперативу ОСОБА_9, що потягло за собою зміну головою автогаражного кооперативу членів кооперативу і заміну власника гаражу з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 в усіх документах автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, цей факт спростовується. Навпаки, вищевказані дії відповідачки та ОСОБА_6 свідчать саме про той факт, що купівля-продаж спірного гаражу відбулась в повному обсязі. Крім того, суд не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_9, оскільки в судовому засіданні саме представником відповідачки, за клопотанням якого була допитана ОСОБА_9, було висказано сумнів в законності та правомірності діяльності колишньої голови автогаражного кооперативу ОСОБА_9 Крім того, вивчивши протокол загальних зборів автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, в якому зафіксовано факт недовіри голові гаражного кооперативу ОСОБА_9, що потягло її зняття з посади і обрання нового голови вищезазначеного гаражного кооперативу; а також розглянувши заяву голови та членів ревізійної комісії автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, написану на імя прокурора м.Нікополя про незаконні дії колишньої голови гаражного кооперативу ОСОБА_9, яка явно свідчить про нездорову обстановку в автогаражному кооперативі № 17 „Каштан, суд розцінює показання свідка ОСОБА_9 як можливість звести свої рахунки з дружиною члена автогаражного кооперативу ОСОБА_6, який, напевне, теж приймав участь у знятті її з посади та обранні нового голови автогаражного кооперативу.

У суду також викликає сумнів і показання свідка ОСОБА_20, яка в судовому засіданні пояснила, що в жовтні-листопаді 2010 року вона за пропозицією відповідачки була агітатором і разом з відповідачкою зустріла на вулиці якогось чоловіка, якого раніше ніколи не бачила і як його звуть не знає. Чоловік, якого відповідачка при ній назвала „Серьожою, сказав, що гаражі зараз коштують 4 500 доларів США, а він віддав відповідачці лише 1 200 доларів США. І пообіцяв, отримавши гроші на заводі, розплатись з відповідачкою повністю. Ще він сказав, що хоче оформити гараж на свого сина, на що відповідачка посміхнулась і сказала, що він може оформити гараж на будь-кого. Однак, в судовому засіданні було встановлено, що у позивачки від шлюбу з ОСОБА_6 народилось двоє доньок: ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.154), та ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.155). Інших дітей не було. Крім того, свідком ОСОБА_20 не доведено суду, що відповідачка при ній розмовляла саме з ОСОБА_6, оскільки свідок раніше вказаного чоловіка ніколи не бачила.

Суд не може також прийняти до уваги посилання відповідачки на ту обставину, що вона з 1996 року не наполягала на укладенні договору та виплаті їй всієї суми за гараж, жаліючи позивачку та її покійного чоловіка, входячи в їх положення тощо, оскільки дані факти спростовуються матеріалами справи, показаннями свідків та представника третьої особи. Суд не вважає розумними строками укладення договору купівлі-продажу гаражу, на які посилається в позовній заяві відповідачка, і в судовому засіданні представник відповідачки, строк в 15 років. Доказів того, що відповідачка неодноразово зверталась до чоловіка позивачки з вимогою виплати всієї суми за гараж, відповідачкою до суду надано не було.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в 1996 році відбулась фактична купівля-продаж гаражу № 2 в блоці № 11 автогаражного кооперативу № 17 „Каштан в м.Нікополі. І вважає за можливе визнати усну угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про продаж ОСОБА_5 ОСОБА_6 гаражу № 2 в блоці 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, - дійсною.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Власник або інша заінтересована особа мають право звернутись до суду за забезпеченням прав власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном.

Також, відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім цього згідно до ст. 344 ЦК України особа, котра сумлінно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном на протязі 10 років або рухомим майном на протязі пяти років, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено в судовому засіданні, 02.12.2010 року ОСОБА_6 помер (а.с.146). Згідно наданих до суду приватним нотаріусом ОСОБА_21 документів, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, є його дружина ОСОБА_1. Цей факт підтверджує також і те, що саме позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами про визнання за нею права власності на спірний гараж, оскільки не змогла порозумітись з цього приводу з відповідачкою.

Тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № 2 в блоці 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 42, 43, 44, 227 ЦК УРСР редакції 1963 року, ст.328, 344, 392, 1261 ЦК України, ст.ст. 3-10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Визнати усну угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про продаж ОСОБА_5 ОСОБА_6 гаражу № 2 в блоці № 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, укладену в 1996 році, - дійсною.

Визнати за право власності за ОСОБА_1 на гараж № 2 в блоці № 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території автогаражного кооперативу № 17 „Каштан, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6, померлого 02.12.2010 року.

В позовних вимогах ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Зняти арешт з гаражу № 2 в блоці № 11, який знаходиться в м.Нікополі Дніпропетровської області на території автогаражного кооперативу № 17 „Каштан.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_22