АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 52 (ІV) Коноваленко М.І.
Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Доценко Тетяни Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ВАТ «ПівнГЗК») про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 27.02.1968 року працювала у відповідача й 13.04.2009 року була звільнена з займаної посади інженера 1 категорії з нормування матеріалів на виробництво продукції технічного відділу управління комбінату за п.6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою працівника від продовження роботи після зміни істотних умов праці.

Вважаючи вказане звільнення незаконним, оскільки згоди на її звільнення виборний орган профспілкового комітету, членом якого вона є, не надав, просила суд визнати звільнення незаконним та поновити її на попередній посаді, стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 14.04.2009 року по день ухвалення рішення по справі, а також моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що постанова № 19/83 від 17.04.2008 року, якою внесено зміни до Правил внутрішнього трудового розпорядку та колективного договору щодо тривалості робочого дня та тижня є незаконною, оскільки звужує обсяг трудових прав працівників. Крім того, звільнення позивача проведено без згоди виборного органу профспілкового комітету - Вільної профспілки залізничників, членом якої вона є.

Відповідач ВАТ «ПівнГЗК» заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить апеляційну скаргу відхилити й залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала на ВАТ «ПівнГЗК», починаючи з 27.02.1968 року.

Наказом №84-к від 13 квітня 2009 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою працівника від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених нею позовних вимог, оскільки звільнення позивача проведено у відповідності до вимог діючого законодавства про працю.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Пункт 6 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у разі відмови працівника від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці.

Перевіряючи законність звільнення ОСОБА_2 за п. 6 ст. 36 КЗпП України, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про законність звільнення позивача з огляду на наступне.

Статтею 252 КЗпП України передбачені гарантії для працівників підприємств, обраних до профспілкових органів.

Зокрема, зміна умов договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборчих профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Звільнення таких працівників, крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Зі змісту ч.2 ст. 252 КЗпП України вбачається, що додержання такої згоди обов'язкове при звільненні з будь-якої підстави.

Як вбачається із повідомлення голови ВПЗ ВАТ «ПівнГЗК» від 22.09.2005 року ОСОБА_2 є заступником голови Вільної профспілки залізничників з питань жіночого комітету.

У порушення вимог ч.2 ст. 252 КЗпП України розпорядженням №61 к «Про зміну істотних умов праці інженеру 1 категорії з нормування матеріалів на виробництво продукції технічного відділу управління комбінату ОСОБА_2» змінено істотні умови праці ОСОБА_2 без попередньої згоди профкому.

Крім того, протоколом ВПЗ ВАТ «ПівнГЗК» відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з посади інженера 1 категорії з нормування матеріалів на виробництво продукції технічного відділу управління комбінату (а.с. 128).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року відмова профспілкового органу в наданні згоди на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Судом першої інстанції не враховано зазначене роз'яснення і не взято до уваги відсутність згоди виборного органу, членом якого є позивач, на зміну її істотних умов праці та на звільнення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 звільнена з роботи без законних підстав, а тому її вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо нелегітимності профспілкового органу, членом якого є позивач, жодним чином не доведено й суперечать матеріалам справи.

Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про законність звільнення ОСОБА_2 без згоди профкому на зміну істотних умов праці з посиланням на порушення профкомом встановленого строку розгляду подання адміністрації.

Згідно матеріалів справи, адміністрацією ВАТ «ПівнГЗК» 12.01.2009 року направлено в профспілковий комітет ВПЗ ВАТ «ПівнГЗК» подання для вирішення питання щодо надання згоди на зміну істотних умов праці інженера І категорії з нормування матеріалів на виробництво продукції технічного відділу управління комбінату ОСОБА_2, яка с заступником голови ВПЗ ВАТ «ПівнГЗК» (а.с.15).

Розглядаючи подання, профспілковий комітет дійшов висновку, що для об'єктивного його розгляду необхідно дослідити додаткові документи, про що повідомив 19.01.2009 року директора з персоналу ВАТ «ПівнГЗК» Ваховську Л.В. (а.с.16) з проханням надати документи. Одночасно повідомив, що профспілковий комітет розгляне подання після отримання документів.

Зазначені дії не суперечать Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Після отримання відповіді від 27.01.2009 року на запит від 19.01.2009 року, профком розглянув подання і 31.01.2009 року направив рішення про відмову у дачі згоди на зміну істотних умов праці (а.с. 19).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає пропуску строку розгляду подання.

Отже, суд припустився помилки, дійшовши висновку, що у зв'язку з пропуском строку розгляду подання, слід вважати, що профком дав згоду на зміну істотних умов праці.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України та задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та частково про відшкодування моральної шкоди.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, колегія суддів визначає за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітної плати позивачки за останні два календарних місяці роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами).

Оскільки вини працівника у розгляді заяви про поновлення на роботі більше року судом не встановлено, тому оплата середнього заробітку, відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_2 складає 13,3259 грн. (а.с. 77), час вимушеного прогулу становить 3867 годин.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 51536,26 грн. (13,3259 х 3867).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин на власника покладається обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди.

Внаслідок незаконного звільнення позивачка знаходилась у скрутному матеріальному становищі, страждала у зв'язку з втратою роботи, оскільки це потягло зміну життєвого укладу, отже вона зазнала моральних страждань.

Заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн. колегія суддів вважає завищеним.

Розмір моральної шкоди колегія суддів визначає залежно від характеру та ступеню душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_2 внаслідок незаконного звільнення, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 за рахунок відповідача у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та на користь держави - судовий збір у сумі 515 грн. 36 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 309, 313, 314, 316, п.2, п. 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2010 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №84-к від 13 квітня 2009 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи 13 квітня 2009 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді інженера 1 категорії з нормування матеріалів на виробництво продукції технічного відділу управління Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51536 грн. 26 коп. (п'ятдесят одну тисячу п'ятсот тридцять шість грн. двадцять шість коп.) та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. (одну тисячу грн.).

Суми стягнути без утримання податку та обов'язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в сумі 515,36 грн., на користь ОСОБА_2 - витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: