АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1343/11 Справа № 22ц-9400/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1П Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Куць О.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права на земельний пай та зобовязання вчинити дії, -

В с т а н о в и в :

У травні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права на земельний пай та зобовязання вчинити дії посилаючись на те, що 18 лютого 1993 року він був прийнятий на роботу в ДАТП «Присамар'є». 22 березня 1994 року КАТП «Присамар'є» одержало Державний акт на право колективної власності на землю. 30 квітня 1994 року позивач звільнився з підприємства, але своєї частки (паю), який був нарахований та внесений в статутний фонд КАТП „Присамар'є", при звільненні він не одержав як це передбачено пунктом 3 статуту КАТП „Присамар'є". Затвердження списку пайовиків відбувалося на загальних зборах членів - власників КАТП «Присамар'є» 17 січня 1997 року, де був затверджений список пайовиків у кількості 1020 осіб по 4,2 га кожного, площа землі, що паюється - 4280 га. До теперішнього часу відповідачем добровільно видано всього 707 сертифікатів, а список пайовиків, який повинен зберігатися постійно в підприємстві і відділі земельних ресурсів Новомосковської райдержадміністрації на 1020 осіб зник. Про те, що позивач опинився не в списку пайовиків, які мають право на земельний пай, йому стало відомо лише в 2008 році. На звернення до відповідача йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. З 2000 року КАТП «Присамар'є» ліквідовано та правонаступником до 2007 року був СВК «Горлиця», який згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2007 року ліквідований в зв'язку з визнанням його банкрутом та виключений з державного реєстру підприємств України. Розмір земельного паю по КАТП «Присамар'є» складає 4,2 умовних кадастрових гектара, вартістю 38787,00 грн. У звязку з цим просив суд визнати за ним право на земельний пай, розміром 4,2 умовних кадастрових га, вартістю 38787,00 грн. та зобов'язати Новомосковську районну державну адміністрації затвердити розпорядження на виготовлення та видачу сертифікату на право на земельний пай, розміром 4,2 га, вартістю 38787,00 грн. (а.с.4-6).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 107-109).

В апеляційній скарзі (а.с.113-115) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- згідно з п.3 Статуту КАТП «Присамар?є» при звільненні працівник повинен одержати свою частку (пай);

- право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків пайщиків колективного підприємства, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю КСП, що відбулось 22 березня 1994 року, тобто за час роботи ОСОБА_2;

- судом не зясовано на яких підставах ОСОБА_2 було виключено із списку пайщиків КАТП «Присамар'є».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що з 18 лютого 1993 року позивача прийнято на роботу в АТП «Присамар'є», а 30 квітня 1994 року звільнено по переводу до ВТОП «Радуга»; протоколом загальних зборів КАТП «Присамар'є» від 18 січня 1994 року позивача виключено з членів КАТП у звязку з реформуванням та створенням самостійного торгового підприємства; 22 березня 1994 року КАТП «Присамар?є» видано державний акт на право колективної власності на землю і у доданому до акту списку осіб, які мають право на отримання земельного паю, позивач не значиться.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно з п.2 Указу ПУ «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сіль-ськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 1994 року АТП «Присамар?є» видано державний акт на право колективної власності на землю (а.с.13).

На цей час АТП «Присамар?є» вже було реформовано в КАТП «Присамар?є» (а.с. 26,27-38).

У доданому до цього акту списку осіб, які мають право на отримання земельного паю, позивач не значиться (а.с.75-83).

Доданий до державного акта на право колективної власності на землю список осіб, які мають право на отримання земельного паю, в якому позивач відсутній, затверджений рішенням загальних зборів робітників та службовців КАТП «Присамар?є» від 18 січня 1994 року (а.с.92-93).

На цей час зазначений протокол загальних зборів нечинним не визнаний.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів того що він був членом КАТП «Присамар?є» та безпідставно не вклю-чений до списку осіб, які мають право на отримання земельного паю, позивач суду не надав.

Крім того, відповідно до вимог Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час надання державного акту на право колективної власності на землю в 1994 році та на час паювання в 1997 році, позивач з позовом про захист свого порушенного права на отримання сертифікату про право на земельну частку (пай) до травня 2008 року до суду не звертався.

Як вбачається з пояснень позивача та його представника в суді апеляційної інстанції, сам позивач вищезазначене рішення загальних зборів з приводу його не включення до списку осіб, які мають право на отримання земельного паю, не оскаржував.

До КСП або до державних установ з питання порушення його права на отримання земельного пая та невключення його до списків членів КСП, що мають право на земельну частку (пай), позивач звертався.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що після паювання в 1997 році йому було відомо про невключення його до списку осіб, які мають право на отримання земельного паю.

З цього приводу він звертався з заявами до КАТП «Присамар?є», але задовільної відповіді не отримував, але до суду не звертався, бо вважав, що його питання буде вирішено.

таким чином про порушення свого права на земельний пай позивачу було відомо з часу не включення його до зазначеного списку.

Тому посилання позивача на те, що про невключення його до списків осіб, які мають право на отримання земельного паю, йому стало відомо лише в 2008 році, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст.76 ЦК України 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до цього зі спливом трирічного строку з моменту неотримання позивачем земельної частки (пая), тобто на час набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року позивач втратив право на позов у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Доказів щодо наявності поважних причин, які перешкоджали йому своєчасно звернутися до суду з позовом про захист свого порушенного права, позивач суду не надав.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: