Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц-5512/2011р. Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.

Суддів: Денисенко Т.С., Осоцького І.І.,

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору, визнання незаконними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки та нарахування відсотків за резервування ресурсів за кредитним договором та зобовязання банку зробити перерахунок заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ „Приватбанк про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору, визнання незаконними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки та нарахування відсотків за резервування ресурсів за кредитним договором та зобовязання банку зробити перерахунок заборгованості за кредитом.

В позовній заяві зазначала, що між нею та відповідачем 03.09.2007 року був укладений кредитний договір на споживчі цілі у розмірі 31685,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення 01.09.2017 року. У вересні 2009 року під час оплати чергового платежу вона дізналася про підвищення відповідачем в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом з 12% до 15%. Після її звернення до відповідача, їй було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором з якого їй стало відомо, що розмір відсоткової ставки до 15% підвищився з 30.06.2009 року. Вважає незаконним підвищення відсоткової ставки, оскільки при укладенні договору ними було обговорено всі її умови, в тому числі щодо порядку повернення суми кредиту та сплати відсотків. З цих підстав просила визнати п. 2.3.1 кредитного договору щодо права банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку недійсним, також визнати недійсними дії відповідача щодо підвищення процентної ставки з 30.06.2009 року до 15 % за кредитним договором, зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором, враховуючи що розмір відсоткової ставки за кредитом складає 12%, а розмір відсотків за дострокове погашення кредиту складає 0,00%.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2011 року позов задоволено.

Визнано недійсною умову пункту 2.3.1 договору № zps0g100000085, який було укладено 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ „Приватбанк в особі філії Запорізьке РУ Шевченківського відділення, щодо права банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку. Визнано незаконними дії ПАТ КБ „Приватбанк в особі Запорізьке РУ Шевченківське відділення, щодо підвищення процентної ставки з 30.06.2009 року до 15% за кредитним договором № zps0g100000085, який було укладено 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ „Приватбанк в особі філії Запорізьке РУ Шевченківське відділення та зобовязано відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором враховуючи, що розмір відсоткової ставки за кредитом складає 12%, а розмір відсотків за дострокове погашення кредиту складає 0,00 %.

Визнано незаконними дії ПАТ КБ „Приватбанк в особі філії Запорізьке РУ Шевченківське відділення, щодо нарахування відсотків за резервування ресурсів за кредитним договором № zps0g100000085, який було укладено 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ „Приватбанк в особі філії Запорізьке РУ Шевченківське відділення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ „Приватбанк подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції правильно посилався на положення статті 1056-1 ЦК України, частини 4 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» - щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» та на частину 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зі змісту якої вбачається, що у разі наявності відповідного пункту у договорі кредиту про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Також суд посилався на статті 626, 628, 638 ЦК України, якими визначені поняття та види договору, зміст договору, наявність згоди з усіх істотних умов договору для визнання договору укладеним та на статтю 1054 ЦК України стосовно визначення однією з істотних умов договору розміру процентів за користування кредитом.

При цьому суд виходив з того, що ПАТ КБ „Приватбанк, підвищуючи процентну ставку за кредитом, не навів достатньо обґрунтованих істотних підстав, не залежних від волі сторін договору, і розрахунку нової реальної вартості кредиту, та не надав додаткової угоди, що передбачено договором, обмежившись лише формальними міркуваннями. Крім того, суд указав, що з 9 січня 2009 року набрала чинності ст. 1056-1 ЦК України, яка забороняє збільшувати розмір процентів в односторонньому порядку, проте банк в односторонньому порядку підвищив проценту ставку з 30.06.2009 року.

Письмове повідомлення про підвищення процентної ставки, як-то передбачено п. 2.3.1 Договору та п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу взагалі не направлялось.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки не вирішив питання чи мав банк право здійснити підвищення процентної ставки, чи мали місце (на момент підвищення процентної ставки) ті фактичні обставини, за умови наявності яких банк мав право підвищити процентну ставку, чи відповідають чинному законодавству умови кредитного договору стосовно права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки станом на 03.09.2007 року.

Також апелянт зазначив, що суд безпідставно застосував положення статті 1056-1 ЦК України, оскільки закон зворотної сили не має, а умови, викладені в п. п. 2.3.1 Договору кредиту відповідають чинному законодавству, що діяло до 10.01.2009 року - до набрання чинності вищевказаною нормою цивільного кодексу.

Проте, такі доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді. Так, правильно встановивши фактичні обставини справи, давши наданим сторонами доказам правову оцінку згідно статей 58, 59, 212 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку, що ПАТ КБ „Приватбанк не довів істотність передумов для одностороннього підвищення процентної ставки за кредитом. Крім того, суд установив, що в порушення вимог статті.. 10 ЦПК України банк не довів тих обставин, на які він посилався, заперечуючи проти позову щодо права на одностороннє підвищення процентної ставки, оскільки матеріали справи підтверджують, що банк взагалі не надіслав у порядку, визначеному п. 2.3.1 Договору кредиту, повідомлення про підвищення процентної ставки, а підвищення процентної ставки відбулось за кредитом лише з 30.06.2009 року, тобто після набрання чинності статтею 1056-1 ЦК України, яка забороняє збільшувати розмір процентів в односторонньому порядку.

Слід зазначити, що дії кредитора щодо підвищення процентної ставки підлягають оцінці в кожному конкретному випадку в контексті положення ст. 652 ЦК України й Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, згідно з якими банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку та банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом в звязку з волевиявленням однієї зі сторін. Тобто зміна процентної ставки можлива лише в разі істотної зміни обставин, проте не кожна обставина, передбачена договором, може вважатися такою, оскільки сама по собі істотність передбачає зміну обставин настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Посилаючись в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт не зазначив в чому саме полягають ці порушення та чи їх наявність тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію відповідача і полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: