Справа № 2-619/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2011 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,.

секретаря Бербець І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про повернення коштів та стягнення моральної шкоди,

встановив:

В серпні 2011 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5 про повернення коштів та стягнення моральної шкоди. Вказав, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, рішенням Теплицького районного суду від 04 вересня 2008 року шлюб розірвано, у цьому рішенні вказано, що сімейні відносини між ними були припинені в 2000 році. В шлюбі ними було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, - трикімнатна квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1. Оскільки, сімейні відносини між ними були припинені і вони спільно не проживали, він запропонував відповідачці відчужити на його користь належну їй частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, на що вона погодилась. 31 липня 2008 року комунальним підприємством Гайсинське МБТІбуло визначено ринкову вартість квартири, яка склала 140 353 грн.. 04 вересня 2008 року між ним та відповідачкою було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж належної їй частки у спільному майні, а саме частини квартири. При цьому їх син ОСОБА_4, який також мав право спільної сумісної власності на частину зазначеної квартири, не заперечував проти укладення такого договору. Між ним та ОСОБА_5 було погоджено ціну, а саме 140 000 грн., що еквівалентно 28 866 доларів США, так як він вирішив сплатити всю ринкову вартість квартири, а також умови передачі квартири у власність, оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. На підтвердження таких домовленостей відповідач написала розписку про отримання грошей в сумі 140 000 грн.. Однак, в подальшому відповідачка відмовилась укладати договір купівлі-продажу частки у праві спільної сумісної власності. Вважає, що відповідач ОСОБА_5 зобовязана повернути отримані нею кошти, оскільки не мала підстав для їх отримання, за курсом долару США станом на серпень 2011 року в розмірі 230 085 грн.. Також, просить стягнути моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 1 690 грн., оскільки внаслідок незаконних дій відповідачки він зазнав душевних страждань, стан його здоровя погіршився.

30 серпня 2011 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він вказує, що між ним та відповідачкою було досягнуто домовленості про поділ спільного майна, а саме квартири, шляхом компенсації ним вартості її частки в грошовій формі, на що вона погодилась, і він сплатив їй всю ринкову вартість квартири за її частку у спільній сумісній власності на квартиру. Оскільки, відповідач відмовилась в подальшому укласти письмово і засвідчити нотаріально договір про поділ спільного майна подружжя, вважає правочин неукладеним, тому відповідач має повернути отримані нею кошти, оскільки не мала підстав для їх отримання. При цьому кошти мають бути повернуті за офіційним курсом долара станом на серпень 2011 року в розмірі 230 085 грн., що еквівалентно 28 866 доларам США. А також відшкодувати моральну шкоду, яку йому було заподіяно внаслідок незаконних дій відповідачки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Вказав, що на момент передачі ним відповідачці 140 000 грн. у них було тільки одне спільне майно квартира АДРЕСА_2. В цій квартирі він постійно проживає, а відповідач тривалий час працює за кордоном, тому він запропонував їй сплатити повну вартість квартири за її частку в майні.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 09 серпня 2011 року, підтримав позовні вимоги. Вказує, що сама сума, яка була передана відповідачеві, - 140 000 грн., підтверджує, що мова йшла про квартиру. Іншого спільного майна у сторін на той час не було.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 23 серпня 2011 року, заперечує проти позову. Вказав, що гроші в сумі 140 000 грн. позивач ОСОБА_1 передав в його присутності відповідачеві, при цьому йшла мова про те, що це гроші від продажу майстерні по ремонту взуття.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_1 приміщення майстерні в смт Теплик за ціною, яка вказана в договорі, - більше 17 000 грн..

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що знає позивача з дитинства. Він був свідком телефонної розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час того як він здійснював масаж позивачеві. Той включив телефон на гучномовецьі було чути, що вони розмовляли про квартиру, Таня казала, що якщо він їй сплатить 30 000 доларів, то вона не буде мати до нього претензій. ОСОБА_1 знайшов ці кошти і сплатив їй. Частину коштів він також позичав у нього, але без письмової розписки, так як вони довіряють один одному.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що мав розмову з ОСОБА_5, яка говорила, що в Теплик вона не повернеться, що хоче забрати за квартиру гроші. Потім, в серпні 2007 року, була мова про те, що гроші за квартиру вона забрала. ЇЇ знайома ОСОБА_9 розповідала, що продала за 30 000 доларів.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що кілька років тому він домовився з ОСОБА_1 про купівлю майстерні для ремонту взуття за ціною 35 000 доларів, він заплатив йому завдаток 2 000 доларів США. Потім ОСОБА_1 йому повідомив, що йому за майстерню дають вдвічі більше і завдаток повернув.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_5 отримала від позивача 140 000 гривень, про що власноручно написала письмову розписку. В розписці вказано, що гроші в сумі 140 000 грн. еквівалент 28 866 доларів

- 2 -

США отримано від ОСОБА_1 в рахунок розділу майна набутого за період спільного подружнього життя.

Позивач ОСОБА_1 у своїх вимогах вказує, що відповідач зобовязана повернути йому вказані кошти на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України , оскільки вважає, що вона не мала підстав для їх отримання.

Частиною першою ст..1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Однак, на думку суду, для виникнення зобовязання з безпідставного збагачення необхідна відсутність правової підстави(юридичного факту) для збагачення, що означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

В судовому засіданні позивачем не доведено відсутність правової підстави, яка потягнула безпідставне збагачення відповідача. Так, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1979 року, рішенням Теплицького районного суду від 04 вересня 2008 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу сторони набули майно, яке належало їм на праві спільної сумісної власності. Також, на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фондуними було приватизовано квартиру №9 в будинку №13 в смт Теплик Вінницької області. В результаті приватизації квартири позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_5 та їх син ОСОБА_4 стали співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності, що було зареєстровано Тульчинським МБТІ 23 травня 1994 року. Тобто, в даному випадку мала місце одночасна спільна приватизація подружжям житла, і поділ такого майна не підлягав врегулюванню нормами сімейного права відповідно до законодавства України, яке діяло на вересень 2008 року. Відповідно до ст..12 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти,

закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Також, судом встановлено, що 18 липня 2008 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_6 будівлю майстерні по ремонту взуття в смт Теплик, що підтверджується договором, який було укладено нотаріально. В тексті вказаного договору міститься посилання на те, що правочин вчинено за згодою дружини ОСОБА_5, про що свідчить її заява, підпис на якій засвідчено нотаріально.

І відповідач ОСОБА_5 під час проведення попереднього судового засідання, і її представник ОСОБА_4, який є сином сторін і в присутності якого передавались кошти в розмірі 140 000 грн., вказали, що кошти передавались в рахунок вартості частки відповідача в спільному майні сторін будівлі майстерні по ремонту взуття.

В договорі про проведення незалежної оцінки майна №51/07.08, який було укладено між позивачем ОСОБА_1 та КП Гайсинське МБТІ21 липня 2008 року, вказано, що виконання робіт з незалежної оцінки трикімнатної квартири АДРЕСА_3 здійснюється з метою для дарування(п.1.4 договору).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд вважає, що, вимагаючи стягнення з відповідача ОСОБА_5 коштів сплачених ним за усною домовленістю про укладення договору про поділ спільного майна подружжя, на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, позивач мав би доводити відсутність правової підстави для збагачення відповідача, в той час як позивач доводив, що кошти ним було сплачено за домовленістю про укладення договору в нотаріальному порядку про поділ спільного майна подружжя, який відповідач в подальшому відмовилась укладати письмово і нотаріально посвідчувати, що є самостійною підставою, визначеною в ч.3 ст.1212 ЦК України.

Зміна позивачем обґрунтування позовним вимог: спочатку позивач вказував, що з відповідачем була досягнуто домовленість про відчуження на його користь належної їй частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, а потім що було досягнуто домовленості про поділ спільного майна подружжя, може свідчити про те, що позивач знаходиться у пошуку підстав для задоволення своїх вимог.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки ст.1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а позивач не довів якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому заподіяна моральна шкода, наявність причинного звязку між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою позивача та в чому заключається вина відповідача .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про повернення коштів та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: