Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-2094
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2011 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретарів судового засідання Філіпової І.М., Ковальчук В.В.,
представника позивача адвоката ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на обовязкову частку у спадковому майні, -
Позивач ОСОБА_2 та представник позивача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали та, посилаючись на вимоги ч.1 ст.1266, ч.1 ст.1241 ЦК України, просять суд визнати за ОСОБА_5 право власності на обовязкову частку у спадковому майні 1/16 частину будинковолодіння № 14-а по вулиці Рилєєва в місті Рівне.
Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала і просить суд в позові відмовити.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, а саме, надані позивачем копії документів та надані Другою Рівненською державною нотаріальною конторою копії матеріалів спадкової справи № 247 до майна померлого 08 листопада 2005 року ОСОБА_6, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.
Судом встановлено, що 08 листопада 2005 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/4 частину будинковолодіння № 14-а по вулиці Рилєєва в місті Рівне. Заповіту на час смерті ОСОБА_6 не залишив.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його дочка відповідач ОСОБА_4, як спадкоємиця першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України, а також онук спадкодавця ОСОБА_5, як спадкоємець за правом представлення відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, оскільки його батько ОСОБА_7, син спадкодавця ОСОБА_6, помер 08 квітня 1995 року.
ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла і 10 грудня 2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме, на 1/4 частину жилого будинку з надвірними будівлями № 14-а по вулиці Рилєєва в місті Рівне.
Матір неповнолітнього, а на час відкриття спадщини, малолітнього ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини від імені ОСОБА_5 до нотаріальної контори не зверталася.
Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).
Суд вважає, що право на обовязкову частку у спадщині для вказаних осіб грунтується на положеннях сімейного законодавства, яке встановлює обовязки подружжя по утриманню один одного, обовязок батьків утримувати неповнолітніх дітей та повнолітніх непрацездатних дочку, сина, а також на обовязку повнолітніх дочки, сина утримувати непрацездатних батьків. Таким чином, саме ознака утриманця характеризує осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині і перелік яких визначено у ч.1 ст.1241 ЦК України.
Посилаючись на положення ч.1 ст.1241 ЦК України, позивач і просить визнати за ОСОБА_5 право власності саме на обовязкову частку у спадковому майні 1/16 частину будинковолодіння.
Суд вважає, що до спірних правовідносин положення ч.1 ст.1241 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки вони відносяться до утриманців спадкодавця, якими є малолітні чи неповнолітні діти, а не до онуків спадкодавця, яким є ОСОБА_5
На думку суду, підстави спадкування, визначені ст.1241 ЦК України (право на обовязкову частку у спадщині) та ст.1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) є різними правовими підставами, які не можуть бути поєднані. При цьому суд враховує, що позивачем не доведено і судом не встановлено тієї обставини, що син спадкодавця ОСОБА_7, батько ОСОБА_5, мав право на обовязкову частку у спадщині.
Таким чином, підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на обовязкову частку у спадковому майні судом не встановлено. Вимоги ж про визнання права на спадкування за правом представлення, по яким, до того ж, пропущено строк позовної давності, позивачем не предявлялися.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підстав ст.ст.1241,1261,1266,1269,1270,1272 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на обовязкову частку у спадковому майні відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2011 року.

Cуддя: