АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-5997/2011 р. Головуючий 1 інст.-Малихін О.О.
Категорія: відшкодування шкоди ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судці Яцини В.Б. суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3, при секретарі Коршун І.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Люботинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 1895 грн. збитків, а також - 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, відшкодувати понесені судові витрати.

На обґрунтування позову послалася на те, що вона є власником земельної ділянки № 20 у садівницькому товаристві «Бир'їв Яр», з якою межує ділянка, якою користується відповідач. У червні 2010 року відповідач самовільно демонтував її паркан із сітки-рабиці, при цьому він був фактично знищений, внаслідок чого позивачці було завдано збитків у розмірі вартості відновлювальних робіт, яка згідно до висновку спеціаліста складає 1895 грн. також позивачка вказала, що такими неправомірними діями відповідача внаслідок пошкодження її особистого майна їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у неможливості ведення нормального і звичайного способу життя, погіршення душевної рівноваги та неможливості продовження активного громадського життя, необхідності вживати заспокійливих лікувальних засобів. При цьому для захисту своїх прав позивачка була змушена звертатися за правовою допомогою до адвоката, що коштувало їй 3000 грн.

Представник позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідач позов не визнала з тих підстав, що відповідач у даному випадку діяв правомірно, оскільки позивачка самовільно встановила свій паркан на земельній ділянці відповідача, що завдавало йому шкоди, а також - не відреагувала на його вимогу прибрати паркан та попередження про те, що в іншому випадку він його самостійно демонтує.

Рішенням Люботинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2011 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 1895 грн., 51 грн. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ та 1500 грн. - витрат на правову допомогу.

В іншій частині у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, сторони у своїх апеляційних скаргах просять: позивачка ОСОБА_4 - змінити рішення та стягнути на її користь з відповідача 500 грн., які вона витратила на отримання висновку спеціаліста, 2000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1500 грн.; відповідач ОСОБА_5 - скасувати рішення суду першої інстанції та повністю відмовити у задоволенні позову. При цьому вони послалися на наступне: позивачка ОСОБА_4 - на порушення норм матеріального і

процесуального права, вказала, що суд не надав належної оцінки доказам про завдання позивачці моральної шкоди, суд безпідставно їй відмовив у повному відшкодуванні судових витрат; відповідач ОСОБА_5 - на порушення матеріального і процесуального права, що суд не врахував, що власником земельної ділянки № 18 є не відповідач, а інша особа, суд не надав належної оцінки факту самовільного встановлення паркану позивачкою на території відповідача, її відмові вирішити цей спір мирним шляхом та що по справі виник межовий спір, суд не дослідив обставини відновлення паркану в іншому місці, який більше відповідає первинній межі земельних ділянок, а також - що суд не врахував, що позивачка при встановленні паркану було значно пошкоджено частину належної дружині відповідача земельній ділянці, були знищені фруктові дерева та ягідні кущі, чим відповідачу та його дружині було завдано матеріальної та моральної шкоди. ОСОБА_5 зазначив, що звіт оцінювача майна є завищений, належним чином не обґрунтований.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів правильно встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки № 20 у садівничому товаристві «Бирїв Яр» Люботинської міської ради Харківської області. Власником суміжної земельної ділянки № 18 в цьому товаристві є дружина відповідача - ОСОБА_6. ОСОБА_5 самовільно демонтував паркан, який належав позивачці: спилив стовпи та поклав їх разом з сіткою на межі вказаних ділянок, внаслідок чого цей паркан вартістю 1895 грн. був знищений, а позивачка була змушена його за свій рахунок встановити новий, чим їй було завдано матеріальної шкоди на вказану суму.

Виправдовуючи свої дії ОСОБА_5 вказав, що позивачка неправомірно встановила паркан із заступом за межу в бік земельної ділянки № 18, тобто на земельній ділянці, яка належить його дружині. При цьому були знищені їх кущі та дерева, чим було завдано матеріальної шкоди. На цій підставі відповідач попередивши позивачку про свої дії самовільно демонтував її паркан, який на його думку ще можна було відновити та встановити по межі між їх суміжними ділянками.

Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим кодексом та іншим законом.

За правилами ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. При цьому необхідна наявність протиправних порушень чи посягань на права особи, що надає їй право пропорційно до завданої шкоди, тобто застосувати певні засоби самозахисту у спосіб, який повинний відповідати змісту порушеного права та спричиненим наслідкам.

Оскільки відповідач не спростував визначену нормою ст. 1166 ЦК України презумпцію своєї вини у завданні шкоди, не надав до суду першої інстанції належних та допустимих доказів і не довів, що позивачка збудувала свій паркан на земельній ділянці № 18 та що відповідача таким чином були підстави для самозахисту, - то суд першої інстанції обґрунтованого та відповідно до наведених норм матеріального права стягнув з відповідача на користь позивачки суму завданої ним шкоди.

Апеляційний суд не приймає надані відповідачем під час апеляційного провадження документи із землеустрою щодо межового спору між сторонами по справі, оскільки у даному випадку відсутні підстави для цього, передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

За відсутності належних та допустимих доказів суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, а також - у відшкодуванні витрат позивачки на отримання висновку оцінювача (спеціаліста) про вартість матеріалу та робіт по відновленню знищеного паркану.

При цьому судова колегія за недоведеністю відхиляє доводи скарги відповідача про те, що внаслідок завдання їй матеріальної шкоди їй було завдано моральну шкоду. При цьому понесені стороною витрати на отримання висновку спеціаліста до відкриття провадження по | справі за змістом ст. 79, 86 ЦПК України не є судовими витратами, які підлягають розподілу відповідно до правил ст. 88 вказаного Кодексу.

Враховуючи категорію складності розглянутої справи, суд першої інстанції правильно вирішив за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу, надану адвокатом при підготовці позовної заяви та участі у судовому засіданні 23 лютого 2011 і року (2,5 години) у розмірі 1500 грн., в розрахунку 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це визначено постановою Кабінету Міністрів України N 590 від 27 квітня 2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави".

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм І матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України і щодо законності та обґрунтованості, а доводи апеляційних скарг цього висновку не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд їх відхиляє і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319-323, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Люботинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак на протязі 20 днів після набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: