АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-Ц-4102/2011 р. Головуючий 1 ОСОБА_1
Категорія - перерахунок пенсії ОСОБА_2
постраждалим від аварії на ЧАЕС
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2011 року. м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б., суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 липня2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання дій незаконними та зобовязання перерахунку і виплату пенсії, як постраждалій внаслідок аварії на ЧАЕС, -

В СТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача з 01.01.2008 року провести згідно встановленої групи інвалідності перерахунок та виплату заборгованості пенсії в розмірах, встановлених ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХІІ (далі - Закон N 796-ХІІ), в мінімальному об'ємі у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, визначеної за нормою ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобовязаний відповідач здійснити перерахунок та провести виплати пенсії позивачу, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліду II групи, відповідно до ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 22.05.2008 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням Управління ПФУ в Київському районі м. Харкова в апеляційній скарзі поставило питання про його скасування та відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. 195, п. 1 ч.І ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії відповідно до ч.І ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій с посиланням на норми Постанов КМУ, які обмежують розмір цих пенсійних виплат.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом II групи та належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі чого має право на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-ХІІ позивач звертався до відповідача з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що Управління Пенсійного фонду України відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-ХП. У статті 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам 3 групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам 2 групи -у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 цього Закону, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3-ї групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів 2-ї групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч. З ст. 67 вказаного Закону N 796-ХІІ, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, з 01.01.2009 року, після набрання чинності вказаного положення закону, відповідач набув право на перерахунок своєї пенсії виходячи із визначеного законом розміру прожиткового мінімуму, при цьому із встановленням нового розміру прожиткового мінімуму за нормами закону пенсія з цих підстав підлягає відповідному збільшенню.

Конституційний Суд України в результаті неодноразового розгляду вказаної проблеми, яка стосується виниклого по цій справі спору, повязаної з обмеженням конституційних гарантій особи на соціальний захист, - кожен раз приходить до висновку про неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень з посиланням на обмежені фінансові можливості держави, однак органи виконавчої та законодавчої влади з цих же мотивів продовжують практику такого обмеження цих прав.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р. зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Суд першої інстанції задовольняючи позов правильно виходив з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, - не може бути скасоване чи звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з правила ч. 4 ст. 9 КАС України про пріоритетність законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50 та 54 Закону України N 796-ХІІ, а не наведені вище відповідачем на обгрунтування своїх заперечень проти позову постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом пенсійних прав та конституційних гарантій.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця Постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України N 796-ХІІ.

Виходячи із наведеного обґрунтування судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

З огляду на принцип юридичної визначеності положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІУ не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з даною розрахунковою величиною, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Оскільки питання щодо можливої подальшої зміни чи припинення спірних виплат знаходяться поза межами розглянутого позову і перебуває у виключній компетенції відповідача, такі обовязки носять триваючий характер, виходячи з вищевказаного принципу не підлягає обмеженню судом й кінцевий строк виплати перерахованої позивачу пенсії.

Крім того, органи державної влади, виходячи із їх конституційного обовязку, не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до вірного висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії до визначених законом розмірів, а відповідач не спростував своєї вини в бездіяльності.

Виходячи з того, що спірна основна та додаткова пенсія за законом гарантується особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач мав щонайменше (законні сподівання» на відповідні суми і це сподівання може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, за відсутності між сторонами відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, у даному випадку підлягають застосовуванню загальні правила позовної давності, передбачені чинним ЦК України, а не ст. 99 КАС України, яка у порівнянні з нормами цивільного судочинства, за якими відбувся розгляд справи в районному суді, обмежує в часі право особи на судовий захист.

Виходячи з наведеного, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, то з підстав, передбачених ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну каргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 210-212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. аркова залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді колегії: