АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
№ 22-ц-819/11р. Головуючий 1 інстанції
Категорія: спадкові ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Міненкової Н.О.

ОСОБА_3

при секретарі: Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Харківської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа у справі : КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації » про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА :

04 грудня 2008 року позивач ОСОБА_6 звернулась у суд з позовом, в якому з урахуванням його уточнень та доповнень, просила визнати за її померлими батьками ОСОБА_7, який помер 09 грудня 1968 року та ОСОБА_8 , яка померла 05 січня 1971 року, право власності на домоволодіння № 3 по вул. Новій у м.Харкові. Визнати за нею право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її батьків , а також на самовільно побудовані нею у 1984 році на вказаній земельній ділянці житлову прибудову літ. «А-1», тамбур літ.«а-3», вбиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж».

30.01.2010 року ОСОБА_6 померла.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2010 року в якості правонаступника померлої до участі у справі залучено ОСОБА_5, яка прийняла спадщину після смерті матері за заповітом 24.04.2010 року ( т.2 а.с.236, 253).

28 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_5 як правонаступник померлої ОСОБА_6 уточнила позовні вимоги та просила визнати право приватної власності на зазначене домоволодіння за померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за померлою ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом , а також за померлою ОСОБА_6 право власності на самовільно побудовані нею у 1984 році на вказаній земельній ділянці житлову прибудову літ. «А-1», тамбур літ.«а-3», вбиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж». Також позивач просить визнати за нею право власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 та зобов»язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації » зареєструвати за ОСОБА_6 право власності на вказане вище нерухоме майно, побудоване нею у 1984 році та за нею- право власності на домоволодіння по вул.. Новій № 3 в цілому( т.2 а.с. 218-241).

Свої вимоги обгунтовувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 та 24.04.2010 року прийняла спадщину.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які є її бабусею та дідусем, в період шлюбу , 29 жовтня 1934 року за договором купівля-продажу придбали 2/3 частини житлового будинку, який був розташований на земельній ділянці площею 3936, 8 кв.м. у м. Харкові по вул. Старо_-Кладбіщенській № 29 .

Згідно до протоколу № 10 засідання виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих ся від 26 березня 1957 року , брату її матері ОСОБА_9 за його заявою було виділено в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку по вул.. Новій № 3-А у м.Харкові.

Позивач як на підставу набуття ОСОБА_10 та ОСОБА_8 права власності на спірне домоволодіння зазначає,що згідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 62/5 від 14 травня 1963 року в доповнення до рішень від 26.03.1957 року за № 10, від 23.04.1953 року за № 14 , ОСОБА_11 було виділено 1/3 частину домоволодіння в самостійне домоволодіння з земельною ділянкою 1148 кв.м. з привласненням йому адреси : вул. Нова № 3 та зобов»язано Райжитлоуправління видати свідоцтво на право особистої власності, а раніше надані документи вилучити .і приєднати до інвентарної справи.

Позивач також зазначає, що після смерті ОСОБА_8, який помер 09 грудня 1968 року та ОСОБА_8, яка померла 05 січня 1971 року залишись спадкоємці, її мати ОСОБА_6 та дядько ОСОБА_9- син померлих, який на цей час також помер та спадкоємцем якого є відповідач ОСОБА_4.

Позивач також вказує на те, що після смерті батьків ОСОБА_6 прийняла спадщину шляхом фактичного користування майном та відносилась до успадкованого домоволодіння як до власного, у зв»язку з чим з метою покращення житлових умов самовільно на вказаній земельній ділянці у 1984 році побудувала житлову прибудову літ. «А-1», тамбур літ.«а-3», вбиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж» .

Позивач також посилається на те, що син померлих ОСОБА_9 спадщину не прийняв, до нотаріальної контори із відповідною заявою не звертався, майном ,що залишилось після смерті батьків - не користувався .

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача, підтримав позовні вимоги позивача з зазначених вище підстав.

Відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на те,що її батько має право на вказане майно як спадкоємець за законом після смерті батьків та фактично прийняв спадщину та не заперечувала той факт, що її тітка ОСОБА_6 також фактично прийняла спадщину.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково.

За померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано право приватної власності на домоволодіння № 3 по вул. Новій у м.Харкові , а саме : житловий будинок ( флігель) дерев»яний, обмазаний, критий залізом на три кімнати літ. «А-1» з ганком літ.»а», сарай дерев»яний критий залізом літ. «Б»,биральню літ «Д», літню кухню літ.»В», льох похідний літ.»Г», паркан № 1, водопровід № 2 по вул. Новій у м.Харкові . За померлою ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано права власності на вказане вище домоволодіння, а також на збудовані у 1984 році житлову прибудову літ. «А-1», тамбур літ.«а-3», вбиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж».

За ОСОБА_5 визнано право власності на домоволодіння № 3 по вул.. Новій у м. Харкові в цілому в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 В іншій частині позову , відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та визнати право приватної власності на домоволодіння № 3 по вул. Новій в м.Харкові , а саме житловий будинок дерев»яний, обмазаний, критий залізом на три кімнати ( літ.А-1) з ганком ( літ .а), сіни ( л.а-1 та а -2, флігель дерев»яний, обмазаний, критий залізом на три кімнати ( зараз прибудова літ. А-1) сарай дерев»яний, критий залізом ( літ. Б) , вбиральню ( літ.Д) літню кухню ( літ.В) льох похідний ( літ. Г), паркан № 1, водопровід № 2 по вул. Новій у м.Харкові за померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в іншій частині позову, відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, в особі свого представника, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 з таких підстав.

Визнаючи за померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності на домоволодіння № 3 , а саме : житловий будинок ( флігель) дерев»яний, обмазаний, критий залізом на три кімнати літ. «А-1» з ганком літ.»а», сарай дерев»яний критий залізом літ. «Б»,биральню літ «Д», літню кухню літ.»В», льох похідний літ.»Г», паркан № 1, водопровід № 2 по вул. Новій у м.Харкові , суд першої інстанції виходив з того ,що таке право власності вони набули на підставі договору купівля-продажу 29 жовтня 1934 року та рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 62/5 від 14 травня 1963 року в доповнення до рішень від 26.03.1957 року за № 10, від 23.04.1953 року за № 14 . Судова колегія погоджується з висновком суду щодо набуття померлими на час їх смерті права власності на вказане вище нерухоме майно, оскільки вказаний висновок суду відповідає наявним у справі доказам.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що цивільна правоздатність ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а саме : здатність мати усі майнові права, припинена у зв»язку з їх смертю, у зв»язку з чим судова колегія вважає ,що визнання за померлими права власності на вказане нерухоме майно не відповідає вимогам ст.ст. 25,26 ЦК України.

З огляду на наведене , рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених вище підстав.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо фактичного прийняття спадщини після смерті своїх батьків ОСОБА_6, оскільки вказаний факт визнається відповідачем ОСОБА_4, однак не може погодитись з висновком суду про неприйняття спадщини після смерті своїх батьків ОСОБА_12, правонаступником якого є відповідач ОСОБА_4, оскільки як свідчать матеріали справи останній на час смерті батьків та до липня 1980 року був зареєстрований у спірному домоволодінні . Домоволодіння по вул.. Новій 3-а було прийнято в експлуатацію у 1980 році, земельні ділянки як спірного домоволодіння , так і домоволодіння, розташованого по вул. Новій 3-а, яке до смерті належало ОСОБА_9 ,не відокремлені одне від одного огорожею, що свідчить про те, що ОСОБА_9 після смерті своїх батьків також фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та у відповідності до вимог ч.1 ст. 549 ЦК України в її редакції 1963 року, прийняв спадщину.

При задоволенні позовних вимог щодо визнання за померлою ОСОБА_6 права власності на самочинно збудовані нею у 1984 році житлову прибудову літ. «А-1», тамбур літ.«а-3», вбиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж» та задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо визнання за нею права власності на збудовані у 1984 році ОСОБА_6 вказані вище об»єкти нерухомості в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції на підставі ч.5 ст. 376 та ч.2 ст. 331 ЦК України ,виходив з того, що проведеним обстеженням вказаних будівель з боку відділення з питань наглядово-профілактичної діяльності Ленінського РВГУМНС України в Харківській області та за висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи заперечення щодо збереження цих будівель немає, а також з того, що вказані об»єкти не порушують прав інших осіб, а тому входять до складу спадщини.

При цьому суд першої інстанції не врахував як зазначених вище вимог статей 25, 26 ЦК України щодо припинення ОСОБА_6 цивільної правоздатності, так і вимог ч.2 ст. 331 ЦК України яка встановлює , що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Крім того судом не враховано того факту ,що вказане нерухоме майно збудовано ОСОБА_6 без належного дозволу та належно затвердженого проекту, що у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України ,є самовільним будівництвом.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування », закінчений реконструкцією об»єкт нерухомості підлягає прийняттю його в експлуатацію та експлуатація неприйнятих об»єктів, забороняється.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право на звернення в орган реєстрації прав власності на нерухоме майно виникає лише з моменту його прийняття в експлуатацію актом відповідного органу. Акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта встановлює,що будівництво закінчено, а зданий в експлуатацію об»єкт в порядку ст. 375 ЦК України відповідає архітектурним, будівельним , санітарним, пожежним та іншим нормам і правилам.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що самочинно збудовані об»єкти нерухомості приймались в експлуатацію, а також доказів того, що померла ОСОБА_6 при житті зверталась до відповідних органів щодо прийняття в експлуатацію новостворених нею об»єктів нерухомості. Матеріали справи також не містять висновків відповідних державних органів ( відділу архітектури і будівництва) з цих питань.

Вказані норми матеріального права та фактичні обставини справи не дають підстав для визнання за померлою ОСОБА_6 права власності на самочинно збудовані нею у 1984 році об»єкти нерухомості.

Згідно до вимог ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває на нього права власності.

В ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки померла ОСОБА_6 на момент смерті не набула права власності на зазначені вище самочинно збудовані нею об»єкти нерухомості, то вказане нерухоме майно не входить до складу спадщини у зв»язку з чим позивач ОСОБА_5 не набула на нього права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця.

За таких обставин, судова колегія вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та ухвалено судом з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених вище підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що на час звернення померлої ОСОБА_6 до суду з зазначеним вище позовом та на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишилось наступне спадкове майно: житловий будинок літ. «А-1» - 1915 року побудови, тамбур літ. «а-1» , ганок літ. «а-2» надвірні будівлі : сарай літ. «Б» -1940 року побудови, літня кухня літ. «В» -1950 року побудови, льох літ. «Г» -1940 року побудови ,сарай літ. «З» - 1940 року побудови ,паркан № 1 та водопровід № 2. Оскільки після їх смерті спадщину фактично прийняли їх діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_9, які також померли та після їх смерті спадщину прийняли позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4, частки яких у спадковому майні є рівними, то судова колегія приходить до висновку про визнання з ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину зазначеного вище спадкового майна.

При цьому судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу в задоволенні її вимог в частині зобов»язаня КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації » зареєструвати за ОСОБА_6 право власності на вказане вище нерухоме майно, побудоване нею у 1984 році та за нею - право власності на домоволодіння по вул. Новій № 3 в цілому, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 316, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Змінити рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2010 року, скасувавши його в частині визнання за померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права приватної власності на домоволодіння № 3 , а саме : житловий будинок ( флігель) дерев»яний, обмазаний, критий залізом на три кімнати літ. «А-1» з ганком літ.»а», сарай дерев»яний критий залізом літ. «Б», вбиральню літ «Д», літню кухню літ.»В», льох похідний літ.»Г», паркан № 1, водопровід № 2 по вул. Новій у м.Харкові , визнання за померлою ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права власності на вказане вище домоволодіння, а також на збудовані у 1984 році : житлову прибудову літ. «А-1», тамбур літ.«а-3», вбиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж» та визнання за ОСОБА_5 права власності на домоволодіння № 3 по вул. Новій у м. Харкові в цілому в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» -1915 року побудови, тамбуру літ. «а-1» , ганку літ «а-2» з відповідною частиною надвірних будівель : сараю літ. «Б» -1940 року побудови, літньої кухні літ. «В» -1950 року побудови , льоху літ. «Г» -1940 року побудови ,сараю літ. «З» - 1940 року побудови, паркану № 1 та водопроводу № 2.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :