Справа №2-5661/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`про визнання кредитного договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у вересні 2010 року звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила суд:

- визнати п.4.1 кредитного договору №DNHLG00000480 від 28 грудня 2005 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк`та ОСОБА_1 недійсним з моменту укладання договору;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк`судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

28 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк`було укладено кредитний договір №DNHLG00000480, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 485 556 доларів США, а позичальник зобов`язався сплатити комісію, відсотки за користування кредитом та повернути кредит в строк до 26.12.2008 року.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених в п.п.2.2.2., 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов 'язується сплатити банку пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу.

Судом встановлено, що в обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що кредитний договір №DNHLG00000480 від 28 грудня 2005 року, було укладено з порушенням норм чинного законодавства України.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань`від 22.11.1996 року №543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 року № 2921-111).

Відповідно до п.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, то її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що розмір пені за порушення зобов`язань фізичними особами актами цивільного законодавства не встановлений, тому був узгоджений у кредитному договорі.

Судом встановлено, що кредитний договір позивачкою був підписаний добровільно на підставі її особистого волевиявлення. Та деякий час умови договору виконувались без порушень.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, що інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на сьогоднішній день позивачкою умови кредитного договору №DNHLG00000480 від 28 грудня 2005 року не виконуються, заборгованість позивачки за кредитним договором в повному обсязі не виконана.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд вважає можливим у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`про визнання кредитного договору частково недійсним відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк`про визнання кредитного договору частково недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Г.В.Черновськой