Справа № 22-ц-4154/11 Головуючий у І інстанції Заріцький С.М.
Категорія 29 08.09.2011
РІШЕННЯ

08 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.05.2009 року близько 04 години 00 хвилин по вулиці Дніпроводській у м. Києві ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, не проявив уваги до дорожньої обстановки, не вибрав безпечних прийомів керування та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «МАН», який знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_3, отримав механічні пошкодження, для визначення розміру яких позивачем було оплачено проведення оцінки вартості матеріального збитку. Розмір завданого йому матеріального збитку згідно звіту № 409 від 30.11.2009 року складає 179189,80 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того позивач внаслідок пошкодження автомобіля, який він використовував в комерційних цілях, не отримав доходи, які б міг отримати за звичайних обставин, якби відповідач не вчинив протиправних дій, а також був змушений нести витрати по збереженню пошкодженого автомобіля. Розмір упущеної вигоди становить 130816,00 грн., а розмір витрат, пов»язаних з орендою іншого автомобіля, дорівнює 187000,00 грн., які позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь. Також позивачем було понесено витрати, пов»язані із зберіганням пошкодженого автомобіля, на суму 18700 грн., витрати по наданню правової допомоги на суму 3000 грн., 1800 грн. витрат, пов»язаних з евакуацією автомобіля з місця ДТП, 700 грн. витрат, пов»язаних з проведенням спеціалістом оцінки розміру завданого позивачу матеріального збитку, 240 грн. витрат, пов»язаних із посвідченням довіреностей та фотокопій, 600 грн. сплаченого єдиного податку та витрати по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи в розмірі 120 грн. Також позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача було заподіяно моральну шкоду, розмір якої він визначив у 5000 грн., які також просив стягнути з відповідача на свою користь.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_4 вступив у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами і як власник пошкодженого майна, просив суд матеріальні збитки, завдані відповідачем ОСОБА_2 належному йому на праві власності автомобілю, в розмірі 179189,80 грн. стягнути на його, тобто власника, користь.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 179189 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 130816 грн. упущеної вигоди; 187000 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з орендою автомобіля; 18700 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з зберіганням пошкодженого автомобіля НОМЕР_2; 1800 грн. витрат, пов»язаних з евакуацією пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 з місця дорожньо-транспортної пригоди; 700 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з проведенням оцінки вартості збитків, завданих пошкодженням автомобіля НОМЕР_2; 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; 3000 грн. витрат на правову допомогу; 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього до стягнення 347136 грн. 00 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач та його представник, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 без розгляду.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2009 року близько 04 години 00 хвилин по вулиці Дніпроводській у м. Києві відповідач ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, не проявив уваги до дорожньої обстановки, не вибрав безпечних прийомів керування та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що рухався в зустрічному напрямку.

Вина ОСОБА_2 у ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль, належний на праві власності третій особі ОСОБА_4 та який перебував у володінні позивача ОСОБА_3, підтверджується вироком Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2009 року, яким ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком суду з іспитовим строком 3 (три) роки.

Дані обставини ОСОБА_2 не оскаржуються, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряються.

Розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, згідно звіту № 409 від 30.11.2009 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «МАН», д.н.з. НОМЕР_3, від 30.11.2009 року, дорівнює 179189 грн. 80 коп. (а.с.36-78).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення матеріальних збитків в розмірі 179189 грн. 80 коп. з відповідача ОСОБА_2, як особи, винної у їх заподіянні, на користь третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4, як власника пошкодженого транспортного засобу, оскільки такий висновок суду узгоджується з вимогами ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Доводи апелянта про те, що він не погоджується з розміром матеріальних збитків, визначених звітом № 409 про визначення вартості матеріального збитку, колегією суддів відхиляються, оскільки цей розмір збитків відповідачем спростований не був, а неодноразово призначена за його клопотаннями судова автотоварознавча експертиза проведена не була в тому числі і з його вини, що підтверджується матеріалами справи.

Також правильними є висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 витрат по наданню правової допомоги на суму 3000 грн., витрат по складанню звіту по оцінці вартості матеріального збитку в розмірі 700 грн. та витрат по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи на суму 120 грн., оскільки факт понесення ОСОБА_3 вищевказаних витрат підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про задоволення вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача на його користь витрат по збереженню пошкодженого автомобіля та витрат по евакуації автомобіля з місця ДТП, однак не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром цих стягнень з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що витрати по транспортуванню пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, з місця ДТП склали 1700 грн. (а.с.84-85), а не 1800 грн., як зазначає суд в своєму рішенні.

При стягненні з відповідача на користь позивача понесених ним витрат по збереженню пошкодженого автомобіля на суму 18700 грн. суд першої інстанції також допустив помилку при визначенні розміру цих витрат, оскільки письмовими доказами, наявними в справі, підтверджується понесення позивачем цих витрат лише на суму 7350 грн. (а.с.191-194), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача 130816 грн. упущеної вигоди на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки стягнення упущеної вигоди діючим законодавством в сфері деліктних правовідносин, чим є і відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не передбачене. Так, загальними підставами відповідальності за завдану шкоду згідно глави 82 ЦК України є неправомірні дії або бездіяльність особи; шкода, завдана іншій особі внаслідок таких дій чи бездіяльності; причинно-наслідковий зв»язок між діями (бездіяльністю) та наслідками, а також вина особи. Упущена вигода по суті своїй є іншим правовим інститутом, який не поширюється на дані правовідносини, а суд першої інстанції на це уваги не звернув, в зв»язку з чим ухвалив в цій частині неправильне рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 130816 грн. упущеної вигоди.

Обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, є і доводи апелянта про те, що судом безпідставно з відповідача стягнуті кошти за оренду позивачем іншого автомобіля для продовження ним підприємницької діяльності на суму 187000 грн., оскільки між діями ОСОБА_2 по вчиненню злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, наслідком чого стало нанесення матеріальних збитків автомобілю, власником якого є третя особа ОСОБА_4, та витратами, понесеними позивачем ОСОБА_3 по оренді іншого автомобіля, відсутній безпосередній причинний зв»язок, що є обов»язковою умовою застосування положень ст. 1166 ЦК України та являється однією з підстав відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Таким чином рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів за оренду автомобіля в розмірі 187000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги як необґрунтованої та недоведеної.

Також підлягає скасуванню рішення суду і в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки факт завдання моральної шкоди та її розмір самим позивачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України в судовому засіданні доведений не був.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з ухваленням в цій частині рішення про часткове задоволення його вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов»язані з зберіганням автомобіля, в розмірі 7350 грн.; витрати, пов»язані з транспортуванням автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 1700 грн.; витрати, пов»язані з проведенням оцінки вартості збитків, завданих автомобілю, на суму 700 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: