АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/534/11 Справа № 22ц-5533/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2011 року м. Дніпропетровськ

09 червня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2011 року по справі за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, Нікопольське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №1», ОСОБА_12, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 747 від 22.11.2000 року про розподіл звільненої житлової площі, визнання недійсним ордеру № 202 від 04.12.2000 року, визнання недійсним розпорядження органу приватизації № 28-7535/1, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування та повернення квартири до територіальної громади, зобовязання СГІРФО Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) УМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати осіб у спірній квартирі, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, посилаючись на те, що з 1979 року сім»я ОСОБА_9 у складі: батька - ОСОБА_13, матері - ОСОБА_14, дітей - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_9, проживали у чотирикімнатній неприватизованій квартирі АДРЕСА_1. У 1996 році подружжя ОСОБА_19 разом з усіма дітьми переїхали на проживання в селище Чортомлик Дніпропетровської області. ОСОБА_14 та її повнолітні діти ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19 на підставі рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2000 року визнані такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та виписані з неї. У даному рішенні суду неповнолітні діти не зазначені, тобто, як вважає позивач, вони не втратили право користування спірним жилим приміщенням та не підлягали зняттю з реєстрації. Незважаючи на це, рішенням виконкому від 04.12.2000 року та ордеру за № 202 спірна квартира виділена основному квартиронаймачу ОСОБА_10 на склад сім»ї; 17.07.2003 року видано свідоцтво про право спільної часткової власності на спірну квартиру на ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22; 22.07.2004 року власники ОСОБА_22 провали спірну квартиру ОСОБА_12; 22.06.2005 року ОСОБА_12 продала зазначену квартиру ОСОБА_23 (а.с. 19, 127 - 128). Згідно уточнених позовних вимог, прокурор просив суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 747 від 22.11.2000 року про розподіл звільненої житлової площі, визнати недійсним ордер № 202 від 04.12.2000 року, визнати недійсним розпорядження органу приватизації № 28-7535/1, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 17.07.2003 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 22.07.2004 року, витребувати у ОСОБА_11 квартиру та повернення її у власність територіальної громади, зобовязати СГІРФО Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) УМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати осіб, в інтересах яких пред»явлено позов, у спірній квартирі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Нікопольський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 1979 року у чотирикімнатній неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована і проживала багатодітна сім"я ОСОБА_19 у складі: батька - ОСОБА_13, матері - ОСОБА_14, дітей - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 15).

У 1996 році подружжя ОСОБА_19 разом з усіма дітьми переїхали на проживання в селище Чортомлик Дніпропетровської області, що визнається сторонами справи.

Рішенням Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2000 року, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги Нікопольського ЖЕО, ОСОБА_14 та її повнолітніх дітей ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19 визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2; інші діти ОСОБА_14 на той час були неповнолітніми, а чоловік ОСОБА_13 - помер (а.с. 17).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_14 та усі її діти були виписані (зняті з реєстрації) із спірної квартири.

Також судом встановлено, що спірна квартира, яка перебувала у комунальній власності територіальної громади в особі Нікопольської міськради, рішенням виконкому від 04.12.2000 року та ордеру за № 202 виділена основному квартиронаймачу ОСОБА_10 на склад сім»ї (а.с.20).

17.07.2003 року, на підставі розпорядження органу приватизації № 28-7535-1 від 13.03.2003 року, видано свідоцтво про право спільної часткової власності на спірну квартиру серії САА № 300270 на ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (а.с. 22, 23).

22.07.2004 року ОСОБА_10, ОСОБА_20, яка діяла від себе та як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_22, неповнолітній ОСОБА_21, який діяв за згодою батьків, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу провали спірну квартиру ОСОБА_12 (а.с. 14).

22.06.2005 року ОСОБА_12 за посвідченим нотаріально договором купівлі-продажу продала зазначену квартиру ОСОБА_23 (а.с. 19, 127 - 128).

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, зокрема діти, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

ОСОБА_24 Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року за № 678, з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що неповнолітні діти прописуються, незалежно від розміру житлової площі, на житлову площу батьків.

Статтею 59 ЖК України передбачено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги відсутність у даному випадку порушень діючого законодавства при знятті з реєстрації у спірній квартирі неповнолітніх дітей разом з матір»ю ОСОБА_14, яка за рішенням суду визнана такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 747 від 22.11.2000 року про розподіл звільненої житлової площі, визнання недійсним ордеру № 202 від 04.12.2000 року, визнання недійсним розпорядження органу приватизації № 28-7535/1, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру від 17.07.2003 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 22.07.2004 року, витребування у ОСОБА_11 квартири та повернення її у власність територіальної громади, зобовязання СГІРФО Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) УМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати осіб у спірній квартирі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий