Справа № 2-217/2011
Провадження № 2/368/281/13
Рішення

іменем України

"04" квітня 2011 р.

Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Іванюта Т.Є.

при секретарі Зайченко О.Л.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до Буртівської сільської Ради, треті особи: Кагарлицька районна державна нотаріальна контора, Кагарлицьке БТІ про визнання права власності на спадковий житловий будинок

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 29 вересня 2003 року померла його баба ОСОБА_2 , яка до смерті проживала у власному будинку № 86 по вул. Шевченка в с. Бурти Кагарлицького р- ну. Вказаний будинок є спадковим майном, який він прийняв у спадщину як єдиний спадкоємець за законом , шляхом отримання спадкового будинку в користування та взяття його під охорону , так як його мати, а дочка спадкодавця- Босенко Л.М. , як спадкоємець першої черги прийняти спадщину не встигла і померла 1 листопада 2003 року. Друга дочка спадкодавця , а його тітка, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 5 серпня 2008 року визнана померлою. Спадковий будинок не був у встановленому порядку зареєстрований в БТІ, а відтак відсутній правовстановлюючий документ на обєкт нерухомості. А тому просить визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав .

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіслав заяву в якій просить справу слухати в їх відсутність , з позовом згідні.

Представник 3 особи Кагарлицького БТІ в судове засідання не зявився, надіслав заяву в якій просить справу слухати в їх відсутність , з позовом згідні.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2003 року померла баба позивача ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала у власному будинку № 86 по вул. Шевченка в с. Бурти Кагарлицького р-ну. Вказаний будинок є спадковим майном, який позивач прийняв у спадщину як спадкоємець за законом , шляхом отримання спадкового будинку в користування та взяття його під охорону , так як його мати, а дочка спадкодавця- Босенко Л.М. , як спадкоємець першої черги прийняти спадщину не встигла і померла 1 листопада 2003 року. Друга дочка спадкодавця , а його тітка рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 5 серпня 2008 року визнана померлою.

Дане стверджується копіями свідоцтва про смерть, випискою з по господарських книг, Буртівської сільської ради, свідоцтва про одруження, свідоцтв про народження , довідкою сільської Ради, копією технічної документації на будинок.

Згідно п.2.3., 3.3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно»затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7.02.2002 року та в новій редакції наказу № 36/5 від 17 травня 2004 року, заяву для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно подає власник.

На даний час власник нерухомого майна ОСОБА_2 померла і згідно ч.4 ст. 25 ЦПК України її цивільна правоздатність припинилась в момент смерті . А тому суд вважає за необхідне на підставі ст.1261,328 ЦК України визнати за позивачем , як спадкоємцем , право власності на спадковий житловий будинок.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 209,212,213,214,215,218 ЦПК України, ст.. 328,392, 1261 ЦК України, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно»затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7.02.2002 року та в новій редакції наказу № 36/5 від 17 травня 2004 року, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове будинковолодіння № 86 по вул. Шевченка в с. Бурти Кагарлицького р-ну Київської області .

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 223 ч.1 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів.

Суддя: Т. Є. Іванюта