_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-62/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2011 року, Київський районний суд міста Одеси

в складі: головуючого судді Галій С.П.

при секретарі Ткаченко В.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Третьої Одеської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2, в якому просить визнати договір дарування 53/100 частини будинку № 9 розташованого по вул.Омській в м.Одесі, посвідченого 03.06.2006 року нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-1704 - недійсним.

Позивач мотивує заявлені вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 є його сусідкою і після поховання його дружини відповідачка йому запропонувала свої послуги у наданні йому матеріальної та моральної допомоги. Він вважає, що відповідачка фактично запропонувала йому укласти між ними договір в якому обумовити його довічне утримання. Він довіряючи відповідачці ОСОБА_2, як сусідці, не заперечував проти його довічного утримання на умовах договору, оскільки знаходився у тяжкому моральному та фізичному стані.

Тому, 03.06.2006 року вважаючи, що підписує документ про його довічне утримання відповідачкою на умовах довічного утримання підписав наданий йому документ.

Однак, як пізніше виявилося з пояснень його дочки, що при оформленні договору довічного утримання йому дали підписати договір дарування 53/100 частини будинку № 9 розташованого по вул.Омській в м.Одесі. Про що йому стало відомо тільки у травні місяці 2010 року. І тільки тоді він зрозумів, що він помилився відносно зазначеного і укладеного договору довічного утримання.

Відповідачка не згодна добровільно розірвати зазначений договір та повернути йому його майно, тому він змушений з метою захисту своїх цивільних прав звернутись в суд.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги уточнили, підтримали позов та просили суд поданий позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили суду, що відповідачка ОСОБА_2 своїми діями ввела позивача ОСОБА_1 в оману, так як позивач в силу свого віку та стану здоровя мав наміри укласти з нею договір довічного утримання. Однак відповідачка скориставшись похилим віком позивача, його тяжким моральним та психічним станом прийняла міри для оформлення договору дарування житлового будинку.

Тому позивач оформляючи договір довічного утримання помилково підписав договір дарування свого житла в якому одиноко проживав не маючи для проживання іншого житла.

Також позивач в судовому засіданні пояснив суду, що після оформлення і підписання нотаріально договору він боявся відповідачки, остерігався її,в звязку з тим що вона погано до нього відносилася, використовувала тільки його гроші які він отримував як пенсію. При появленні в його будинку відповідачки неодноразово у нього пропадали його гроші. Поведінка відповідачки і її родини по відношенню до нього викликає в нього турботу про його небезпеку для здоровя і життя. Він боїться в побуті спілкуватися з відповідачкою і її родиною.

Він вважає, що відповідачка незаконно заволоділа його майном. Тому просить суд задовольнити його позов і тим самим повернути йому його майно.

Представник відповідача надав письмові заперечення на позов, в яких позов не визнав та просив відмовити в його задоволені. В судовому засіданні представники відповідачки по суті заявленого позову дали пояснення пояснили, що зазначений спірний будинок відповідачкою придбаний на законних підставах, позивач передав правовстановлюючі документи на будинок, при укладенні договору позивач розумів значення своїх дій, діяв на свій власний розсуд і розуміння, та подарував частину будинку відповідачці ОСОБА_2. Дії позивача були його власним бажанням і особистим рішенням.

В стадії судових дебатів представники відповідачки просили суд перенести розгляд справи і тим самим надати їм можливість підготуватися до судових дебатів. Судом клопотання представників відповідачки було задоволено, надано їм можливість підготуватися до судових дебатів. В назначений судом до розгляду справи і проведення судових дебатів по справі представники відповідачки в судове засідання не зявилися,також в судове засідання не зявилася відповідачка.

Представник третьої особи Третьої Одеської нотаріальної контори в суді пояснив, що нотаріус діяв в межах своєї компетенції.

Вислухавши позивач, представника позивача, представників відповідача, завідуючу Третьої Одеської нотаріальної контори, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед іншого вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини,якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення,та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом, згідно наданих суду письмових доказів по справі, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 6 травня 2006 року, за реєстровим № 2-1361, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомостів книзі 175доп-176, номер запису 16643, в тому числі і згідно тексту оскаржуваного договору дарування позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належало 53/100 частини будинку № 9 розташованого по вул.Омській в м.Одесі.

Згідно паспорту громадянина України серії КК 255300 позивач ОСОБА_1 народився 11 листопада 1928 року.

2.11.2005 року померла ОСОБА_3, дружина позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №034683 від 23.11.2005 року.

Згідно довідки про інвалідність №053923 від 14.04.1998 року позивач є інвалідом ІІ групи безстроково.

3.06.2006 року нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-1704 посвідчено договір дарування 53/100 частини будинку № 9 по вул.Омській в м.Одесі від імені позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. Яка зазначений договір зареєструвала в КП ОМБТІ та РОН.

Згідно відповіді КП ОМТІ та РОН, наданої на запит суду, власником 53/100 частини будинку № 9 по вул.Омській в м.Одесі на теперішній час є відповідачка ОСОБА_2.

Судом встановлено, що на період розгляду судом справи згідно пояснень сторін, позивач не маючи іншого житла продовжує проживати в спірній частині будинку і до недавнього періоду часу вважав себе власником зазначеної частини будинку.

Також встановлено, що відповідачка інколи приходила в будинок до позивача і за кошти позивача інколи приносила йому їжу. У позивача після його навідувань відповідачкою стали зникати гроші отримані як пенсію. Всі особисті документи які належали позивачу, з його будинку,а також які зберігала свідок ОСОБА_4 без відома позивача були забрані відповідачкою.

На вимогу дочки позивача в травні місяці 2010 року відповідачка частково повернула позивачу його особисті документи.

Після нотаріального оформлення спірного договору дарування житлового будинку відповідачка приймала міри по обмеженню будь-якого спілкування позивача з рідними, сусідами та знайомими.

Суд вважає, що після смерті дружини позивач залишаючись проживати одиноко і знаходячись безпорадному стані потребував сторонньої допомоги.

Тому саме, при таких обставинах, з метою необхідного забезпечення свого проживання та спілкування з людьми позивач погодився на отримання допомоги з боку відповідачки. Але відповідачка фактично використавши безпорадний стан позивача прийняла міри по організації заволодіння майном позивача, його частиною житлового будинку і нотаріальним посвідченням зазначеного договору дарування яке оформлялося вдома по місцю проживання позивача. Відповідачка організувала нотаріальне оформлення договору дарування житлового будинку на вигідних для себе умовах. Замість договору довічного утримання нотаріально було оформлено договір дарування частини будинку. Позивач в силу свого стану здоровя, свого віку, не будучи юридично досвідченим в обставинах оформлення правоустановчих документів, не усвідомлюючи в даній ситуації, що підписує договір дарування, вважаючи що підписує договір довічного утримання підписав зазначений договір без наміру передати своє майно посторонній людині.

Що також підтверджено допитаними в суді поясненнями свідків.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду про те, що відповідачка заборонила їй,і другим сусідам і знайомим приходити до позивача додому, провідувати його, цікавитись станом його здоровя.

Їй особисто і іншим людям відомо, як відомо і відповідачці, про безпорадний стан позивача в силу його інвалідності про користування позивачем слуховим апаратом через його глухоту.

Вона являється сусідкою позивача і є власницею іншої частини будинку 47/100 частин будинку № 9 по вул.Омській в м.Одесі. Вона являється сестрою дружини позивача яка померла. Деякий період часу вона як сестра померлої дружини відповідача опікувалась за позивачем, готувала йому їсти та доглядала його. Але через деякий час відповідачка навмисно втрутилася в їхні відносини, з метою заволодіти чужим майном. В грубій формі забрала у неї всі особисті документи позивача та всі документи на 53/100 частини будинку № 9 по вул.Омській в м.Одесі. Через півроку після смерті дружини позивача відповідачка змінила замки у вхідних дверях в частині будинку позивача та в категоричній формі заборонила всім родичам, знайомим сусідам приходити і провідувати хворого позивача. Відповідачка інколи за гроші позивача приносила йому їжу, отримуючи його пенсію.

3.06.2006року, вона як сестра покійної дружини позивача, хотіла бути присутньою в будинку позивача при здійсненні нотаріальних дій, але нотаріус яка оформляла договір та відповідачка заборонили їй і не впустили в будинок. На її запитання до позивача чому він подарував будинок чужій людині при обставинах коли в нього є дочка, позивач відповідав, що нікому він будинок не дарував, будинок знаходиться у його власності і він вважає на теперішній час себе господарем і власником 53/100 частин житлового будинку так як він в ньому весь час проживає, а відповідачка його тільки доглядає за його гроші.

Свідок ОСОБА_5, який є головою Ради ветеранів по території проживання позивача у м.Одесі, пояснив суду, що по місцю проживання позивача, разом з іншими людьми, хотів провідати позивача по місцю його проживання, в період після відчуження будинку. Але не зміг поспілкуватись з позивачем, оскільки не попав в будинок так як вхідні двері були зачинені. Телефон не працював. Один раз по телефону він спілкувався з позивачем. Позивач розповів йому, що свою частину будинку він нікому в тому числі і відповідачці не дарував. Відповідачка за його гроші за ним доглядає.

Свідок ОСОБА_6, яка є головою СОН Дружнийм.Одеси , пояснила суду, що була присутня на похованні дружини позивача. Там же була присутня і відповідачка. ОСОБА_1 запитав у присутніх чому не приїхала його донька, а відповідачка відповіла, що дзвонила їй. Пізніше виявилося, що вона сказала не правду.

Також вона навідувала позивача, але, зазвичай, він був зачинений у будинку. Відповідачка майже не доглядала за позивачем.

На її запитання до позивача навіщо він подарував свою частину будинку сторонній особі, позивач пояснив, що будинок він відповідачці не дарував, відповідачка за ним доглядає за його гроші. Відповідачка забороняла приходити до позивача та погрожувала звернутись до суду якщо хтось буде втручатися в їх відносини.

Їй достовірно відомо, що родині відповідачки ОСОБА_2 належить декілька будинків розташованих у СОН Дружнийм.Одеси.

Вона виясняла у чоловіка відповідачки ОСОБА_2 чому він при значному матеріальному забезпеченні своєї сімї, маючи скільки нерухомого майна влаштувався і працює поштарем на їхній території, адже на цій роботі дуже мала заробітна плат.

Вона вважає, що працюючи поштарем він збирав відомості про пенсіонерів з якими можна оформляти відчуження майна і таким чином маючи інформацію використали її по відношенню до позивача по незаконному заволодінню його житловим будинком.

Допитана в якості свідка дочка позивача ОСОБА_7 пояснила суду, що проживає постійно в Росії у Москві і коли приїхала в Одесу до батька в травні місяці 2010 року, то застала його у безпорадному, хворобливому стані. Жодних документів, в тому числі медичних книжок в будинку не було. Продуктів в будинку не було.Телефонний кабель через який була підведена телефонна лінія до будинку був відрізаний. Пенсійні виплати грошей для позивача отримувала відповідачка без належного оформлення довіреності. Позивач відповідачкою був ізольований від спілкування з людьми. У родинних стосунках позивач та відповідачка не перебувають. Від сусідів дізналась про те, що відповідачка в будинок до її батька привела знайомого нотаріуса і обманним шляхом оформили договір дарування житлового будинку. Батько їй особисто пояснив, що він не підписував договір дарування будинку. Так як в нього не має іншого житла і тому в такому разі він не мав би де жити. Відповідачка для її родини чужа людина і тому не було підстав для дарування житла чужій людині. Відповідачка забрала у батька документи і змінила замки на вхідних дверях в будинок. Лише інколи відповідачка приходила до батька і за його гроші купляла йому продукти.

Батько не отримував необхідної медичної допомоги, оскільки відповідачка навмисно відсторонила йог від спілкування з оточуючими, ізолювала його від людей. Коли вона виясняла обставини нотаріального оформлення будинку батьків відповідачка їй особисто сказала, що будинок вже її тобто відповідачки і батько в ньому проживає з дозволу відповідачки.

Тому враховуючи обставини які розповів батько і свідки вона вважає, що відповідачка незаконно заволоділа житловим будинком її батьків.

Допитана в якості свідка за клопотанням відповідача нотаріус ОСОБА_8, пояснила суду, що позивачу при нотаріальному оформленні документів на будинок вона розяснила зміст договору дарування, позивач діяв свідомо. Посвідчення договору дарування на місці проживання позивача в його будинку вона оформляла тому, що позивач хворів, в нього була слабість, він не міг самостійно пересуватися. Наявність іншої хвороби у позивача вона не виясняла. Нотаріус підтвердила пояснення в суді свідка ОСОБА_4, про те, що зазначений свідок хотіла бути присутньою при здійсненні нотаріальних дій і намагалася увійти до приміщення де знаходився і лежав позивач.

ОСОБА_4 вона не дозволила бути присутньою при нотаріальному оформленні, але і думки позивача ОСОБА_1 про присутність ОСОБА_4 при нотаріальних діях не виясняли.

Також свідок пояснила, що мотивом укладення договору дарування з боку позивача було те, що раніше він був знайомим з відповідачкою, яка йому у всьому допомагала. Вона вважає, що позивач усвідомлював, що після укладення договору дарування він буде проживати у належній йому раніше частині будинку, а відповідачка буде його утримувати та доглядати за ним.

Допитаний в якості свідка за клопотанням відповідача ОСОБА_9, пояснив, що з дитинства проживає у кооперативі на території, там де знаходяться позивач і відповідачка тому добре знає родину позивача ОСОБА_1.

Після смерті дружини позивача він попереджав рідну сестру померлої дружини ОСОБА_4 про те, що чужі люди можуть обманути позивача і обманним шляхом забрати від нього його будинок. Також можуть його обманути і сімя відповідачки ОСОБА_2, які проживають у кооперативі з 2000р. Але після того, як відповідачка провела до будівлі позивача ОСОБА_1 газ та відремонтувала кришу, чим приділила увагу будинку позивача він заспокоївся. Крім того, йому було відомо що за позивачем буде доглядати відповідачка, а згодом, після смерті позивача відповідачка стане власником частини будинку позивача. Як саме доглядала відповідачка за позивачем ОСОБА_1 йому не відомо, тому пояснити не може.

Суд також враховує, що на момент підписання договору позивач знаходився в безпорадному стані, хворів і мав вік 78 років, тобто мав гарантоване право на гідну старість та догляд.

Тому заслухавши сторони, свідків, з урахуванням усіх обставин справи та стану здоровя позивача, суд вважає, що у позивача були підстави вважати, що після укладання договору між сторонами та переходу права власності на частину будинку до відповідача, як наслідок такого договору, має бути матеріальне забезпечення позивача зі сторони відповідачки.

Відповідачка та її представники в суді не довели суду того, що відповідачці не було відомо про безпорадний стан позивача, його інвалідність та глухоту. Представник відповідача пояснила суду, що допомагали позивачу чим могли. Чим саме та у якому розмірі надавалася допомога позивачу крім допомоги за кошти відповідача суду доказів не надано.

Поясненнями позивача та свідків підтверджено, що відповідачка інколи приносила їжу позивачу і отримувала за нього пенсійні виплати, які і витрачала на придбання продуктів харчування для позивача, декілька разів викликала лікарів та приносила ліки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка була обізнана з безпорадним станом і тими тяжкими обставинами, в яких опинився позивач після смерті його дружини. Запевнивши позивача про його утримання в подальшому, відповідачка умовила позивача укласти нотаріальний договір.

Позивач довів в судовому засіданні свою необізнаність з правовою природою укладеного договору та його нерозуміння суті документу, який він підписав.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Дарувальник, який передав річ підприємству, організації транспорту, звязку або іншій особі для вручення її обдаровуваному, має право відмовитися від договору дарування до вручення речі обдаровуваному. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно з вимогами ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Враховуючи і оцінивши обставини справи, які сторони визнають, суд вважає що у позивача були підстави для помилки щодо обовязків відповідачки після укладення договору та ці обставини мають істотне значення для вирішення заявленого позову по суті.

Крім того, відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 ЦК України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у звязку з вчиненням цього правочину.

Згідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, при викладених обставинах суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та доведеним, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 3,16,23, 216,229, 233, 717 ЦК України, керуючись статями 10, 11, 60, 88, 212-215, 218,209,224-226 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Договір дарування 53/100 частини житлового будинку № 9 розташованого по вул. Омській в м.Одесі, посвідчений 03.06.2006 року нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-1704 визнати недійсним.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Галій С. П.