БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2011 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Василишина В.О.,

при секретарі Лобко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Світильнянська сільська рада Броварського району Київської області, про визнання заповіту недійсним, визнання спадкоємцем за законом четвертої черги, усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 19 липня 2009 року померла ОСОБА_3, яка доводиться їй та відповідачу двоюрідною бабою. Вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки проживала із спадкодавцем із 1967 року по 1993 рік однією сімєю та останні пять років її життя. Перед смертю через похилий вік та незадовільний стан здоровя ОСОБА_3 потребувала постійної сторонньої допомоги. Вона власної сімї не мала. Все життя ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 ніколи не турбувався про ОСОБА_3 й не допомагав їй. Не задовго до смерті спадкодавця після повернення її із лікарні відповідач ОСОБА_3 із своєю дружиною виявили бажання доглянути її, надавали медичну допомогу. Поховання ОСОБА_3 та ритуальні послуги були проведені нею та відповідачем. Після смерті ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 переїхав проживати до будинку спадкодавця. Звернувшись до нотаріальної контори з питань спадкування позивач довідалася, що ОСОБА_3 склала 26 червня 2009 року заповіт на імя ОСОБА_3, якому заповіла все належне їй майно.

Разом із тим, цей заповіт є недійсним, оскільки не відповідає дійсному волевиявленню ОСОБА_3, яка до цього заповіла все своє майно їй та відповідачу в рівних частинах. Оспорюваний заповіт складено з грубим порушенням чинного законодавства й, окрім іншого, підписано не ОСОБА_3, а іншою особою. Просить суд: - визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 26 червня 2009 року, посвідчений секретарем Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області 26 червня 2009 й зареєстрований в реєстрі за номером 66; - визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом всього належного ОСОБА_3 майна; - усунути від права на спадкування ОСОБА_2 з підстав недійсності заповіту.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала й просила його задовольнити. При цьому вона пояснила, що виключно вона доглядала ОСОБА_3 й остання не могла в останні дні свого життя змінити волевиявлення щодо призначення своїм спадкоємцем тільки відповідача ОСОБА_2

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. При цьому вони пояснили, що волевиявлення ОСОБА_3 при складенні оспорюваного заповіту на ОСОБА_2 було вільним.

У судовому засіданні представник третьої особи Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_5 пояснила, що при оформленні оспорюваного заповіту були допущені певні порушення, однак волевиявлення спадкодавця було справжнім.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 19 липня 2009 року (а.с.60).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 й відповідач ОСОБА_2 пояснили, що за життя ОСОБА_3 було складено біля шести заповітів.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Матеріали витребуваної спадкової справи містять копію заповіту ОСОБА_3 від 26 червня 2009 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_5 й зареєстрованого у реєстрі за номером 66 (а.с.74).

Зі змісту заповіту вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження за яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося й взагалі все те, що їй може належати на день смерті й на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник третьої особи Світильнянської сільської ради ОСОБА_5, будучи допитаною в якості свідка, дала покази про те, що заповіт ОСОБА_3 посвідчений нею за місцем проживання спадкодавця. При посвідченні заповіту допущені порушення. Однак волевиявлення ОСОБА_3 щодо призначення своїм спадкоємцем ОСОБА_2 було чітким та зрозумілим. Заповіт посвідчувався за місцем проживання спадкодавця через її похилий вік та незадовільний стан здоровя. Підпис у заповіті вчинила особисто ОСОБА_3 в її присутності.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом досліджено матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Світильнянська сільська рада Броварського району Київської області, про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2010 року (яке набрало законної сили) в цій цивільній справі встановлено, що секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради ОСОБА_5 порушено порядок посвідчення заповіту ОСОБА_3 від 19 липня 2009 року, однак це не вплинуло на вияв волі заповідача. У задоволенні позову відмовлено (а.с.38).

З копії повідомлення Броварської міжрайонної прокуратури Київської області від 09 серпня 2010 року видно, що 02 серпня 2010 року по факту підроблення невстановленою особою документу порушено кримінальну справу за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 258 КК України.

У судовому засіданні позивачем та відповідачем підтверджено, що наголошена кримінальна справа перебуває у провадженні органів досудового слідства.

З копії висновку експертного дослідження від 21 червня 2010 року № 4576/10-11, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, видно, що будь-яких ознак виготовлення електрофотокопії примірника заповіту від 26 червня 2009 року, складеного від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 й посвідченого секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради ОСОБА_5 шляхом монтажу не спостерігається. Остаточно встановити, чи мав місце монтаж при виготовленні вказаного документа можливо лише за оригіналом цього документа. Рукописний запис «Заповіт з моїх слів записано вірно та мною прочитано вголос до підписання об 10.00 год. 10 хв.», електрофотографічне зображення якого міститься в електрофотокопії примірника заповіту від 26 червня 2009 року виконано не ОСОБА_3 та не ОСОБА_5, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3, електрофотографічне зображення якого міститься в графі «Підпис» в електрофотокопії примірника заповіту від 26 червня 2009 року, виконано ймовірно не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 35-37).

Як вбачається із копії висновку судово-почеркознавчої експертизи (за матеріалами кримінальної справи № 57-1773) від 24 січня 2011 року № 10310/10-11, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, - рукописні записи «Заповіт з моїх слів записано вірно та мною прочитано вголос до підписання об 10.00 год. 10 хв.» під основним текстом в обох примірниках заповіту від 26 червня 2009 року, складеного від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» від № 66 на а.с.13 в реєстрі реєстрації нотаріальних дій Світильнянської сільської ради виконані не ОСОБА_3, не ОСОБА_2, не ОСОБА_6, не ОСОБА_5. Ці записи виконано ОСОБА_7.

Підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» в примірнику заповіту від 26 червня 2009 року виконано ймовірно не ОСОБА_3, а іншою особою.

Встановити чи самою ОСОБА_3 або іншою особою виконано підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» примірника заповіту від 26 червня 2009 року (із записом про не скасування та відбитком печатки в правому нижньому куті) та в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» під номером 66 на а.с.13 в реєстрі реєстрації нотаріальних дій Світильнянської сільської ради не виявилося можливим.

Питання щодо виконання підписів від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» примірника заповіту від 26 червня 2009 року (із записом про не скасування та відбитком печатки в правому нижньому куті) та примірника заповіту від 26 червня 2009 року (із отворами від попередньої підшивки) в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» під № 66 на а.с.13 в реєстрі реєстрації нотаріальних дій Світильнянської сільської ради не вирішувалося (а.с. 26-33).

З копії висновку експерта від 04 березня 2011 року № 46, складеного Науково-дослідним експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області (СТКЗР Броварського МВ) видно, що виявлені у заповіті від 26 червня 2009 року (без отворів від дироколу та з відтиском печатки Світильнянської сільської ради в правому нижньому куті) розбіжні ознаки почерку є суттєвими, стійкими та такими, що утворюють індивідуальну сукупність, яка є достатньою для категоричного негативного висновку про те, що підпис в графі «Підпис» виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 13-23).

За весь час розгляду справи позивачем ОСОБА_1, зважаючи на положення цивільного процесуального законодавства щодо необхідності надання сторонами доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, так і не було надано останню сторінку висновку експерта від 04 березня 2011 року № 46.

Разом із тим, зі змісту висновку експерта від 04 березня 2011 року № 46 можливо встановити які саме результати одержані під час дослідження примірників заповіту ОСОБА_3 від 26 червня 2009 року.

Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Разом із тим, суд приходить до висновку, що доводи позивача про недійсність заповіту та надані нею докази не є безспірними, досліджені у судовому засіданні висновки експертів щодо підпису спадкодавця в оспорюваному заповіті суперечливі й неоднозначні, досудове слідство по факту підроблення документу не закінчене, а тому, враховуючи, те, що сторонами перед судом не було заявлено жодних клопотань про призначення в справі будь-якого виду судової експертизи щодо встановлення достовірності підпису спадкодавця, суд із власної ініціативи не має повноважень на призначення експертиз в цивільних справах, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, слід відмовити у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним через недоведеність заявлених позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом всього належного ОСОБА_3 майна, то вирішуючи їх суд приходить до наступного.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У судовому засіданні, як вже наголошено вище, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 за своє життя склала біля шести заповітів. Кожен наступний заповіт скасовував попередній.

Перед оспорюваним заповітом від 26 червня 2009 року ОСОБА_3 було складено заповіт від 29 березня 1999 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради ОСОБА_8 й зареєстрований у реєстрі за номером 36 (а.с.18 цивільної справи № 2-318/10).

За цим заповітом ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким все своє майно заповіла в рівних частинах ОСОБА_2 й ОСОБА_1.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання ОСОБА_1 спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки навіть при визнанні недійсним оспорюваного заповіту в дію вступає попередній заповіт, питання про скасування якого в судовому порядку не вирішувалося.

Позовні вимоги про усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування з підстав недійсності заповіту ОСОБА_3 від 26 червня 2009 року також задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкоємцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських праві їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновителі), а також інші особи, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Оскільки наголошених вище підстав для усунення відповідача ОСОБА_2 від спадщини у судовому засіданні не встановлено, то ці позовні вимоги не ґрунтуються на законі й задоволенню не підлягають.

Дослідивши зібрані по справі докази й проаналізувавши положення наведених нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що з викладених вище підстав позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 212 216 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин