Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-4589/2011 року Головуючий в 1 інстанції: Зуб І.Ю.
Категорія 27 Доповідач: Бугрик В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року грудня місяця «05» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Семиженка Г.В.,

Суддів: Бугрика В.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 07 жовтня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2до Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» про визнання недійсними умови кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом до суду посилаючись на те, що він 10 грудня 2009 року уклав з відповідачем ПАТ «Приват Банк» кредитний договір № HEHOGA у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 54089,10 доларів США на строк з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2029 року. Відповідно до умов договору передбачено обовязок позивача сплатити на користь відповідача винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Позивач вважає, що вказаним пунктом порушуються його права, та просить визнать недійсним умови кредитного договору, щодо сплати позивачем винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів з моменту укладення кредитного договору від 10 грудня 2009 року; застосувати правові наслідки визнання недійсності умов кредитного договору та визнати суму 2842,24 доларів США (сплачену як винагороду за резервування ресурсів), як суму сплачену на погашення заборгованості по тілу кредиту; застосувати правові наслідки недійсності умов кредитного договору та визнати залишок заборгованості по тілу кредиту станом на 14 червня 2011 року у розмірі 29554,29 доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 07 жовтня 2011 року в задоволені позову ОСОБА_2до Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» про визнання недійсними умови кредитного договору, відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2з посиланням на його незаконність та необґрунтованість, просив його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 10 грудня 2009 року поміж сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач прийняв на себе обовязок видати позивачу кредит в сумі 54089,10 доларів США з терміном повернення до 10 грудня 2029 року з умовою сплатити на користь відповідача винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Поміж сторонами в силу укладеного договору виникли правовідносини, які врегульовано главою 71 ЦК України, її ст. 1046 передбачає передачу позикодавцем у власність позичальника грошових коштів або інших речей, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути їх.

Так, місцевий суд достатньо повно дослідив матеріали справи, але доказам дав не вірну оцінку і ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання умови кредитного договору недійсними суд виходив з того, що зміст кредитного договору не суперечить вимогам закону, сторони досягли згоди щодо усіх істотних його умов, позичальник мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, підписав договір, що свідчить про волевиявлення позивача щодо укладення кредитного договору, який відповідав його інтересам. Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, але висновки суду помилкові.

Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулюються відносини між споживачами послуг та тими хто надає послуги різних форм власності. Відповідно до ст. 18 ч.1,2 даного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до розяснення даного Закону Конституційним Судом України, сказано що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму.

Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Тому, виходячи з вище викладеного, умова стосовно сплати позивачем на користь відповідача винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, є несправедливою та такою, що порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Отже, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом у справі ухвалено не законне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 07 жовтня 2011 року по даній справі скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

.