КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-2035/11
Провадження № 2/1414/6469/11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.11.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

за участю представника відповідача - Матвєєнко І.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.06.2008р.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що 25 червня 2008 року між нею та акціонерним комерційним інноваційним „УкрСиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк", (далі ПАТ „УкрСиббанк") було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав їй кредит у сумі 14 500,0 доларів СІЛА зі сплатою відсотків за його користування, шляхом внесення ануїтентних платежів з кінцевим терміном повернення - 25.06.2015 року. Забезпеченням виконання її зобов`язання перед банком за кредитним договором є застава нерухомого майна: жилого будинку АДРЕСА_1 .

Крім того було укладено договір поруки з ОСОБА_2 , відповідно до якого, остання виступила поручителем перед банком за виконання її зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на викладене, вважає, що зазначений кредитний договір потрібно визнати недійсним, оскільки договір не відповідає вимогам закону, оскільки при укладанні Договору не додержані вимоги, встановлені нормами ст.ст., 203, 213, 214, 215, 230 628 ЦПК України, ст.11, 19 Закону України „Про захист прав споживачів", а також з інших актах цивільного законодавства і моральним засадам суспільства. Крім того зазначала, що банком не були дотримані вимети щодо переддоговірної роботи з позичальником; не в повному обсязі була надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту; банк нав`язував послуги визначеної страхової компанії, а це є порушенням антимонопольного законодавства; порушене її право на вільне волевиявлення щодо розкриття банківської таємниці; у договорі включені несправедливі умови: відсоткова ставка у розмірі 14,5 % діє лише протягом перших ЗО днів, тобто встановлюються стосовно споживача дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки; вважає, що вона була введена в оману, оскільки їй відповідно до ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів" не був наданий вичерпний перелік інформації, необхідний для здійснення свідомого вибору. Обмеження її в таких цивільних правах, як вільно укладати цивільні угоди, щодо страхування майна, надавати поруки по відношенню до третіх осіб, мати захист персональної інформації, що складає банківську таємницю, є підставою для визнання правочину нікчемним.

Посилаючись на наведене, просила позов задовільнити: визнати договір недійсним та стягути судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. При цьому зазначив, що позивачка уклала договір на зазначених умовах свідомо, за своїм вільним волевиявленням, підписала його, що свідчить про її згоду з усіма його умовами, протягом 2008-2010 років виконувала його, від одержання кредиту частково або в повному обсязі не відмовлялася, доказів введення її в оману під час укладання договору суду не надала.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, які надали сторони, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між позивачкою та акціонерним комерційним інноваційним „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав їй кредит у сумі 14500,0 доларів США зі сплатою процентів за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором з кінцевим терміном повернення - 25.06.2015 року. Позичальник зобов`язалася повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 280,0 дол.США в день сплати ануїтентних платежів відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 1.3.1 вказаного Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін банк автоматично нараховує проценти за прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Крім того сторони домовилися, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки.

Як спосіб забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачкою та банком було укладено договір застави нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір поруки з ОСОБА_2 , відповідно до якого остання виступила поручителем перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

В тексті кредитного договору чітко викладені всі умови кредитного договору, з якими позивачка погодилася та підписала договір. Сторонами також був погоджений графік погашення кредиту.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивач підписала. Договір про надання споживчого кредиту, тобто дала згоду на його умови, в тому числі і на сплату відсотків за користування кредитом та порядком їх нарахування, сторони також погодили черговість погашення заборгованості за цим договором. Пунктом 4.10 вказаного Договору позивачка була зобов`язана повідомити банку про свою незгоду із встановленим банком новим розміром процентної ставки. З такими зверненнями позивачка до башку не зверталася. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.І ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивачки в позовній заяві на те, що відповідач надав їй неповні відомості щодо умов Договору про надання споживчого кредиту № 0, а тому ввів її в оману, в зв`язку з чим вона погодилася підписати зазначений кредитний договір, встановлення банком дискримінаційних правил зміни відсоткової ставки та інших несправедливих умов укладення договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як вбачається з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.06.2008 року, в ньому детально викладені всі умови договору права та обов`язки сторін, порядок надання кредиту, його погашення, нарахування та сплати процентів, п.1.3 Договору визначений детальний опис нарахуванню та сплати процентів за кредит.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, і зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими

ідповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою при укладенні вказаного кредитного договору не було зазначено про її незгоду з будь-якими його положеннями чи умовами. Крім того, судом встановлено, що відповідачка добровільно сплачувала певні суми за договором і ніяких нарікань до цього договору не було, вона була згодна з умовами договору протягом двох років з 2008року по 2010 рік.

Таким чином, оскільки будь-яких доказів про те, що при укладенні кредитного договору позивачка відповідачем був введена в оману чи було порушене чинне законодавство позивачем надано не було, тому суд не вбачає будь яких законних підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з ПАЇ' „УкрСиббанк" витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та державного мита, суд керуючись положеннями ст. 88 ЦПК, вважає за необхідне відмовити в її задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 215, 626-628, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК У країни суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання Договору про надання споживчого кредит' М 0 від 25.06.2008р. недійсним та стягнення держмита та витрат на ІТЗ - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя: В.Г.Циганок