Справа № 22-ц-2419/2011 Головуючий у I інстанції Павленко О.В.
Категорія цивільна Доповідач - Лакіза Г. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

- третя особа ВАТ „СТ Гарантія,

в с т а н о в и в:

В березні 2011 року ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_6, в якому просив стягнути з останнього на його користь 4470,96 гривень в рахунок відшкодування суми матеріальних збитків, спричинених внаслідок ДТП, 1500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ДТП, та судові витрати по справі.

Свої вимоги ОСОБА_7 мотивував тим, що 30.06.2010 року близько 10 год.30 хв. по проспекту Перемоги в м. Чернігові сталася ДТП з участю водія ОСОБА_6, який керував автомобілем марки „Рено трафік д.н.з. НОМЕР_1 та водія автобуса „ПАЗ, д.н.з. НОМЕР_2, який належить позивачу. В результаті ДТП було пошкоджено транспортні засоби, зокрема автобус „ПАЗ, належний позивачу, і вартість його відновлювального ремонту складає 4470,96 грн. Відносно ОСОБА_6 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Ріпкинського районного суду від 16.08.2010 року провадження в справі про адмінправопорушення відносно позивача було закрито з тих підстав, що водій ОСОБА_6 діяв в стані крайньої необхідності, а тому він не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Саме в звязку з цим ВАТ „СТ Гарантія, де була застрахована цивільна відповідальність відповідача, відмовила позивачу у відшкодуванні шкоди, завданої діями ОСОБА_6 Тому позивач просив стягнути з відповідача шкоду, завдану ним в стані крайньої необхідності, та моральну шкоду, посилаючись на ст. 1171 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 Васильовичана користь ОСОБА_7 4470 (чотири тисячі чотириста сімдесят) грн. 96 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 120 гривень на ІТЗ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд при винесенні рішення припустився порушення і неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Апелянт вважає, що суд при винесенні рішення повинен був керуватися ч.2 ст. 1171 ЦК України і зобовязати кожного із сторін відшкодувати шкоду в певній частині або звільнити від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі. На думку апелянта, суд не врахував те, що в результаті ДТП його автомобіль теж зазнав механічних ушкоджень. Також судом не було взято до уваги його матеріальний стан, а саме те, що він є пенсіонером МВС, отримує незначну пенсію, з якої 50% утримується на аліменти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_6, перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню,оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, ст. 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 32 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 30.06.2010 року близько 10 год.30 хв. по проспекту Перемоги в м. Чернігові сталася ДТП з участю водія ОСОБА_6, який керував автомобілем марки „Рено трафік д.н.з. НОМЕР_1 та водія автобуса „ПАЗ, д.н.з. НОМЕР_2, який належить позивачу. В результаті ДТП було пошкоджено транспортні засоби, зокрема автобус „ПАЗ, належний позивачу, і вартість його відновлювального ремонту складає 4470,96 грн., що підтверджується копією калькуляції №0217, складеної 22.08.2010 року в присутності власника транспортного засобу та представника ВАТ „СТ Гарантія, і яку не оспорює відповідач.

Постановою Ріпкинського районного суду від 16.08.2010 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито на підставі ст. 18, п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП. При цьому суд встановив, що ОСОБА_6 діяв в стані крайньої необхідності, а тому відповідно до ст. 1171 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 4470,96 грн. Відмовляючи в стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, в діях відповідача вина не встановлена, а тому відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд.

Так, по справі встановлено, що відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВЕ/0544811), укладеного 09 березня 2010 р. між Ріпкинською філією ВАТ „Страхове товариство „Гарантія та ОСОБА_6 (а.с.21), була застрахована відповідальність ОСОБА_6 як власника автомобіля RENAULT, держ. номер НОМЕР_3.

ВАТ „Страхове товариство „Гарантія в особі начальника відділу виплат ЧДРФ листом за № 855/10 від 9.12.10 р. (а.с.22) повідомило ОСОБА_6 про те, що страхове товариство не має правових підстав для виплати страхового відшкодування в звязку з тим, що у дорожньо-транспортній пригоді 30 червня 2010 р. з участю автомобіля RENAULT, держ. номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6, та автобуса ПАЗ 32051 держ. номер НОМЕР_4, який належить ОСОБА_7, водій ОСОБА_6 діяв у стані крайньої необхідності, що підтверджується постановою суду про закриття провадження у справі.

Проте відповідно до вимог ст. 32 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка містить перелік випадків, коли шкода не відшкодовується, заподіяння шкоди в стані крайньої необхідності не є підставою для відмови у відшкодуванні страховою компанією заподіяної шкоди. 08.07.2011 року Страхове товариство „Гарантія виплатило ОСОБА_7 страхове відшкодування в сумі 3 960, 96 грн., що складається з розміру заподіяної шкоди за мінусом франшизи (4 470, 96 грн. 510 грн. = 3 960, 96 грн.), що підтверджується копією платіжного доручення, наданого відповідачем ОСОБА_6 апеляційному суду.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зважаючи на наведене, відповідальність ОСОБА_6 за шкоду, заподіяну автомобілю, який належить ОСОБА_7, повинна складати лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто 510 грн., а також 120 грн. 120 грн. в рахунок відшкодування витрат на ІТЗ, а всього 630 грн.

Надана відповідачем розписка від імені ОСОБА_7 про отримання ним 630 грн. від ОСОБА_6 та про відсутність до нього претензій у звязку з ДТП, не є допустимим доказом по справі, оскільки справжність підпису ОСОБА_7 не засвідчена; розписка датована 11.08.2011р, тобто вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому вказана розписка не може взята до уваги апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1171, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 32 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 303, 307, 309 п.4 ч.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 510 грн. в рахунок відшкодування шкоди та 120 грн. в рахунок відшкодування витрат на ІТЗ, а всього 630 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: