АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_Справа 22-ц-1111/2011 Головуючий
1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: встановлення батьківства Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2011 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської ообласті в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Єщенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа відділ РАЦС Ленінського району м.Харкова про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 1993 році вона познайомилась з відповідачем по справі. Через півроку їх стосунки перейшли в цивільно-шлюбні. 22.03.1996 року народилась дочка ОСОБА_6, яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

З серпня по жовтень 1995 року вона проживала разом з відповідачем, вели спільне господарство, ОСОБА_5 обіцяв розірвати шлюб з дружиною і оформити шлюб з нею. До дня народження дитини відповідач проявляв постійне піклування про неї, надавав гроші на харчування, купляв речі, в подальшому ОСОБА_5 визнавав дочку, дарував подарунки, але відмовився подати заяву про реєстрацію дитини.

Позивачка просила встановити походження дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_5 на її користь кошти на утримання доньки в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з дати предявлення позову до досягнення дитиною повноліття.; зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану внести відповідно зміни до книги реєстрації народжень та видати нове свідоцтво про народження.

Відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечував, посилаючись на те, що мав з позивачкою лише робочі стосунки, був її науковим керівником. Цивільно-шлюбних відносин з ОСОБА_4 він не мав, спільно з нею не проживав, спільне господарство не вів, ОСОБА_6 не є його дочкою, гроші позивачці платив як співробітнику.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права; невідповідності висновків суду обставинам справи та неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка і згідно встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.60, 214,213 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 народилась 22 березня 1996 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблений відповідний запис. Батьком дитини вказаний ОСОБА_7, матірю ОСОБА_4.

Суд першої інстанції правильно визначився з тим, що при розгляді даної справи необхідно керуватись нормами Кодексу про шлюб та сімю України, оскільки дитина ОСОБА_6 народилась до 1 січня 2004 року.

Згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

ОСОБА_4 зазначала, що була знайома з відповідачем з 1993 року. В 1994 році вони посварились, оскільки ОСОБА_5 не вирішував питання про розірвання шлюбу з дружиною. В червні 1995 року вони зустрілись і тоді сталося запліднення. Разом проживати вони стали з другої половини серпня по жовтень 1995 року в квартирі АДРЕСА_1. На той час її батьки перебували на дачі. Наприкінці жовтня 1995 року вона дізналась про вагітність. З листопада 1995 року вона більше з відповідачем не проживала. В подальшому ОСОБА_5 відмовився від реєстрації дитини.

Судом були допитані свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_8, батьки позивачки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які пояснили, що їм відомо, що влітку ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_4

Відповідач категорично заперечував проти цього, посилаючись на те, що він постійно проживав зі своєю сімєю, в якій у нього були неповнолітні діти, за адресою майдан Руднєва, 22 в м.Харкові. В серпні 1995 року він разом з сімєю виїжджав відпочивати до м.Одеси, тому він не міг проживати разом з позивачкою.

Суду надані копії постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 24.11.2009 року, від14 грудня 2009 року і від 30 грудня 2009 року, з яких вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою, в якій просить прийняти міри до ОСОБА_8, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які давали проти нього неправдиві свідчення в судовому засіданні. Під час перевірки були опитані мешканці будинку №75 по пр.Перемоги в м.Харкові, які пояснили, що протягом часу мешкання сімї ОСОБА_8 за вказаною адресою нікого крім членів родини вони не бачили та ніхто з ними не мешкав. Хто такий ОСОБА_5, сусіди повідомити не змогли.

При таких обставинах суд правильно не взяв до уваги пояснення вищевказаних свідків.

Доказів спільного виховання чи утримання доньки, а також доказів, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства, ОСОБА_4 також не надала.

Судом першої інстанції призначалась судово-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Одеського бюро судово-медичних експертиз.

Відповідач відмовився від проходження такої експертизи, посилаючись на недовіру робітникам Одеського бюро судово-медичних експертиз.

Статтею 53 КпШС передбачені вичерпні підстави для визнання батьківства. Висновки експертизи є тільки одним з доказів, які оцінюються у сукупності з іншими.

Оскільки позивачка не надала доказів спільного проживання з відповідачем, ведення ними спільного господарства до народження дитини, або спільного її виховання чи утримання, або ж доказів, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства, суд першої інстанції правильно визначився без проведення судово-генетичної експертизи, що підстав для визнання ОСОБА_5 батьком дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, не має.

Статтею 145 ЦПК України передбачений вичерпний перелік обовязкового призначення експертизи. Згідно з даною статтею призначення судово-генетичної експертизи не є обовязковим.

Таким чином, ані норми процесуального права, ані норми матеріального права, які суд застосував при розгляді даної справи, не передбачають обовязковості призначення експертизи у справі про встановлення батьківства відповідно до ст.53 КпШС України, що діяв на час народження дитини.

Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині призначення експертизи не приймаються судовою колегією.

Суд першої інстанції правильно не звернув уваги на посилання про погрози відповідача про позбавлення позивачки вченого звання, оскільки це не стосується предмету спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: