АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-9208/2011 р. Головуючий 1 інст.: Жорняк О.М.
Категорія - «право власності» Доповідач:ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Швецової Л.А., Даниленка В.М.,

при секретарі: Колісник Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою виробничого підприємства «Харківполімернитка» - товариство з обмеженою відповідальністю, до якої приєднались ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виробничого підприємства «Харківполімернитка» - товариства з обмеженою відповідальністю, третя особа - інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, -

встановила:

У червні 2010 року ОСОБА_7 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 13 квітня 2004 року та договору купівлі- продажу від 08 липня 2004 року йому на праві власності належить 32/100 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, вулиця Гагаріна № 24. Інші 68/100 зазначеного комплексу належить в різних частинах відповідачам. Згідно укладеного 26 жовтня 2006 року між ним та Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області договору, він прийняв в строкове платне користування неподільну земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 0,9632 га.

У 2008 році без отримання дозволу, але за згодою інших орендарів земельної ділянки та співвласників нерухомого майна, він добудував до нежитлового приміщення літ. «В» прибудову літ. «В 1» та побудував склади літ. «Ж» та літ. «И». Посилаючись на те, що самочинне будівництво виконане ним з дотриманням будівельних норм та правил і не порушує права інших осіб, просив визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2010 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_7 право власності на обєкти самочинного будівництва: прибудову літ. «В 1», яка складається з приміщень «1-8» та «1-9», склад літ. «Ж» розміром 11,70 х 6,50 м., а також склад літ. «И» розміром 16,65 м. на 6,70м., розташоване за адресою: с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, вул. Г агаріна №24.

В апеляційній скарзі, до якої в порядку ст. 299 ЦПК приєднались ОСОБА_2, ОСОБА_4В, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, директор виробничого підприємства «Харківполімернитка» - товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було побудоване позивачем на земельній ділянці, яка була відведена йому для цієї мети, самочинне будівництво не порушує права інших осіб, що є підставою для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на обєкти самочинного будівництва.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону України "Про основи містобудування" забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України "Про основи містобудування" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Статтею 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" передбачено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року N 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року N 923.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем, який є власником 32/100 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, вулиця Гагаріна № 24, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту здійснено будівництво приміщень літ. «В-1» та «Ж». Доказів існування за вищевказаною адресою закінченого будівництвом приміщення літ. «И», право власності на яке також визнано судом, позивачем не надано.

Пунктом 24 укладеного 26 жовтня 2006 року між ОСОБА_7 та Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області договору оренди земельної ділянки передбачено, що орендар має право зводити на земельній ділянці будівлі та споруди в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця.

Письмової згоди Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на будівництво позивачем на орендованій ним земельній ділянці спірних нежитлових будівель, а також належних та допустимих доказів того, що самочинним будівництвом не порушуються права інших осіб, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки порушення норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

вирішила:

Апеляційну скаргу виробничого підприємства «Харківполімернитка» - товариство з обмеженою відповідальністю, до якої приєднались ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виробничого підприємства «Харківполімернитка» - товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь виробничого підприємства «Харківполімернитка» - товариство з обмеженою відповідальністю судові витрати у розмірі 145 грн. 50 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді