Справа № 2/2506/3848/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого -судді Коверзнева В.О.,

при секретарі -Лєсковій О.В.,

з участю: сторін, представників органу опіки та піклування -Тарараки О.І., Карпенко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

04.10.2011 позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з березня 2008 року відповідач не спілкується із сином, не проявляє до нього батьківської турботи, не відвідує, не турбується про його фізичний і духовних розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання і утримання, не відвідує сина в дитячому садочку.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні.

Відповідач позов не визнав.

Представники органу опіки та піклування надали суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до його малолітнього сина ОСОБА_6, який підтримали.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в шлюбі від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їхній шлюб було розірвано 22.01.2010 року, проте фактично сторони проживають окремо з 2008 року. Малолітня дитина проживає разом із позивачем, і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо.

Посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню дитини позивач просить позбавити його батьківських прав. Позивач також повідомила, що відповідач негідно поводив себе в період шлюбу, що стало причиною його розірвання. Він вживав наркотичні засоби, виносив із квартири речі, витрачав спільні сімейні кошти на наркотичні засоби, чим ставив сім'ю у скрутне становище. Перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння відповідач поводив себе неадекватно, погрожував фізичною розправою, неодноразово застосовував до неї фізичне насильство. Вважає, що відповідач своєю поведінкою негативно впливає на психіку дитини, а тому не може бути її батьком.

Застосування відповідачем фізичного насильства у відношенні до позивача підтвердили й допитані судом свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідач зазначені обставини не спростовував. Він визнав, що раніше вживав наркотичні засоби, при цьому повідомив, що позбувся цієї звички і не вживає наркотики вже понад два роки. Він працевлаштувався і зараз веде нормальний спосіб життя. Втім, не зважаючи на неодноразові звернення, позивач не дозволяє йому бачитися із сином, відмовилася назвати дитячий садочок, який відвідує син. Декілька разів він намагався зустрітися із сином за місцем його проживання. Проте, усі спроби побачити сина були невдалими, оскільки позивач кожного разу влаштовувала сварки і при цьому не впускала його в квартиру. Для того, щоб не травмувати психіку дитини він вирішив тимчасово припинити спроби побачення із сином.

Вказане підтвердив свідок ОСОБА_10, який показав, що орієнтовно 2-3 роки тому, в його присутності позивач відмовилася допустити відповідача до своєї квартири для того щоби побачитися із сином, що згодом стало причиною конфлікту.

Позивач критично оцінила інформацію відповідача про те, що він не вживає наркотики, але визнала, що вона категорично заперечує проти побачення відповідача із дитиною і створює цьому перешкоди, тому що відповідач не може дати дитині нічого хорошого.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 164 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу цього позову, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав"роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи позитивне ставлення відповідача до своєї дитини, його намагання брати участь у вихованні сина, та доведення факту перешкоджання цьому з боку позивача, суд не знаходить підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6, у зв'язку з чим заявлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення, в порядку встановленому статтею 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02.12.2011 року.

Головуючий: