УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/962/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги Державного казначейства України та Генеральної прокуратури України на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 3 лютого 2011 року у справі за заявою ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ОСОБА_2, посилаючись на те, що з липня 2005 року по 8 лютого 2009 року відносно нього органами досудового слідства незаконно проводилося слідчі дії у кримінальній справі, як то затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, предявлення обвинувачення, відсторонення від роботи, проведення обшуків, просив стягнути з Державного бюджету України через Державне казначейство України на його користь 179192 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, 26000 грн. витрат, понесених у звязку з наданням йому правової допомоги та зобовязати Генеральну прокуратуру України повернути незаконно вилучене у нього майно та грошові кошти.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 3 лютого 2011 року заява ОСОБА_2 задоволена частково: стягнуто з Державного бюджету України через Державне казначейство України на користь ОСОБА_2 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, 5000 грн. на відшкодування витрат за надання правової допомоги та зобовязано Генеральну прокуратуру України повернути позивачу вилучені у нього 06.07.2005 року та 31.08.2005 року грошові кошти та майно.

У поданій апеляційній скарзі Держказначейство України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Апелянт зазначає, що суд мав розглянути справу в порядку позовного провадження, суд першої інстанції не взяв до уваги, що посадові особи органів досудового слідства діяли у відповідності до закону та суд не врахував усіх обставин справи при визначенні розміру моральної шкоди. Також апелянт не погоджується з розміром відшкодування за надану заявнику правову допомогу.

Генеральною прокуратурою України порушується питання про скасування рішення суду в частині стягнення на користь заявника 5000 грн. на відшкодування витрат за надання правової допомоги. Апелянт посилається на те, що ОСОБА_2 попередньо не звертався до Генеральної прокуратури щодо вирішення цього питання, а тому суд мав би закрити провадження в цій частині.

Апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 29 серпня 2005 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ст. 364 ч. 2 (в редакції 2001 р.) а.с.29, 31.08.2005 року ОСОБА_2 затримано в якості підозрюваного (а.с.26), у цей же день йому предявлено обвинувачення (а.с.30-33). ОСОБА_2 на час порушення щодо нього кримінальної справи займав посаду начальника установи виконання покарань № 8 в м. Житомирі, мав спеціальне звання полковника внутрішньої служби. У процесі досудового слідства в службовому та приватному приміщеннях заявника були проведені обшуки (а.с.16-24) у ході яких були вилучені належні йому грошові кошти та майно, відносно ОСОБА_2 проводилися інші слідчі дії. Постановою слідчого від 07.09.2005 року заявника було усунуто від виконання посадових обовязків (а.с.34).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 8 лютого 2008 року була задоволена скарга адвоката в інтересах ОСОБА_2 постанова від 15 травня 2001 року про порушення кримінальної справи за фактом неналежного виконання посадовими особами тюрми № 8 м. Житомира службових обовязків та постанова від 29.08.2005 року про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 за ст. 364 ч. 2 КК України скасовані та відмовлено в порушенні кримінальної справи. Вказана постанова залишена без змін згідно ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України (а.с.8-12).

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції повно та обєктивно зясував обставини справи, вірно визначився з характером правовідносин, дав вірну оцінку представленим сторонами доказам та, з урахуванням положень Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (далі Закон №266/94-ВР) дійшов правильного висновку щодо необхідності відшкодування заявнику моральної шкоди та зобовязання Генеральної прокуратури України повернути вилучене у заявника майно та грошові кошти.

Доводи апеляційної скарги Держказначейства України щодо необхідності розгляду даної справи в порядку позовного провадження є безпідставними, оскільки не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 13 Закону № 266/94-ВР.

Частиною другою ст. 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. А відтак, безпідставними визнаються доводи апелянта щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди так, як відсутня вина посадових осіб органів досудового слідства та прокуратури.

Розмір моральної шкоди визначено судом з урахування вимог ст. ст. 4, 13 Закону № 266/94-ВР та обставин справи, а тому доводи апелянта в цій частині також є безпідставними.

Разом з цим, стягуючи на користь ОСОБА_2 5000 грн. на відшкодування витрат за надання правової допомоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такі витрати понесені заявником за надання йому юридичної допомоги в порядку цивільного судочинства, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про таке. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені вказаних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Державного казначейства України та Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 3 лютого 2011 року в частині стягнення з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 5000 грн. на відшкодування витрат за надання правової допомоги скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді