АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого Ремеза В. А.,

Суддів Можелянської З.М., Лисичної Н.М.,

при секретарі Косенко І.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2010р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИЛА:

У травня 2010р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, посилаючись на те, що 01.12.1995р. Синельниківським міським судом був виданий виконавчий лист № 68 про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 1995р.н. Оскільки відповідач не сплачує кошти на утримання дочки за рішенням суду у нього виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 13.10.2009р. згідно розрахунку Державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська складає 22331,27грн.

Позивач просила стягнути з відповідача вказану суму, та стягнути з відповідача на підставі ст. 195 СК України пеню за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 2000р. по 31.09.2009р. у сумі 32100,28грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2010р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 32100,28грн., а в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення з нього на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів у сумі 32100,28грн. скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволені вимог, посилаючись на те, що в оскаржуваній частині рішення суду незаконне.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5, 28.05.1995р.н., яка проживає разом зі своєю матір'ю, позивачкою по справі ОСОБА_3

Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам, виданої державним виконавцем ВДВС у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 13.10.2009р. заборгованість ОСОБА_2 по аліментам згідно виконавчого листа №АЕ 68, виданого 01.12.1995р. Синельниківським міським судом на утримання дочки ОСОБА_4 28.05.1995р.н. за період з 2000р. по 30.09.2009р. складає 22331,27грн. (а.с.6-7).

Відповідно до положень ч.1, ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно роз'яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3, від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у частині стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд не врахував, що позивач просила стягнути неустойку починаючи з 2000р.

Разом з цим в частині стягнення неустойки за період з 2000р. по 2003р. позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дія ч. 1 ст. 196 СК України на правовідносини сторін щодо заборгованості з аліментів, яка виникла до набрання чинності цієї норми, не поширюється.

Крім того стягуючи неустойку з ОСОБА_2 на користь позивачки, суд не врахував, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, та не з'ясував, чи був повідомлений боржник про її наявність і про строк погашення державним виконавцем, оскільки саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення.

Оскільки матеріали справи не містять доказів про повідомлення державним виконавцем відповідача про наявність заборгованості зі сплати аліментів і про строк її погашення, що унеможливлює суд апеляційної інстанції вирішити питання про стягнення неустойки за кожен день прострочення виплати заборгованості по аліментам в порядку ст. 196 СК України, а тому колегія суддів вважає, що заявлений позов є передчасним та не підлягає задоволенню, що не перешкоджає ОСОБА_3 при наявності попередження державним виконавцем відповідача про прострочення сплати аліментів, та надання тому відповідних доказів звернутись до суду з позовом про стягнення пені, оскільки відповідно до положень ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Також розглядаючи справу в порядку заочного розгляду справи, суд допустив порушення глави 8 ЦПК України, яка регулює порядок розгляду справи в заочному порядку, оскільки проведення заочного розгляду справи можливе лише у разі наявності умов, визначених у ст. 224 ЦПК України, згідно якої, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Однак матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання і відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права при розгляді вказаної справи.

Оскільки задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення неустойки в порядку ст. 196 СК України, суд першої інстанції не врахував наведені обставини, та норми права, якими регулюються виниклі між сторонами правовідносини, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2010р. в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів у сумі 32100,28грн. скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у сумі 32100,28грн.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: