Справа № 22-ц-1665/11 Головуючий у І інстанції Медвідь
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 04.03.2011
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

говуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Іванової І.В.,

при секретарі: Вішик О.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2010 року у справі за позовом кредитної спілки «Сіон» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила :

у жовтні 2009 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості із солідарних боржників за кредитним договором та розірвання договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між позивачем та ОСОБА_3 05 лютого 2008 року укладено договір кредиту №239 про надання споживчого кредиту в сумі 30 000,00 грн. Пунктом 2.4 вказаного кредитного договору ОСОБА_3 зобовязувався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором. Одночасно для забезпечення виконання зобовязань, що випливають із зазначеного договору, між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки №239 від 05 лютого 2008 року. Згідно з п.1.1 вказаного договору поруки у випадку невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_2 несе солідарну з ним відповідальність перед позивачем, включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків. Позивач свої зобовязання виконав. ОСОБА_3 протягом тривалого часу не виконує зобовязання по кредитному договору, тому загальна сума заборгованості станом на 14 жовтня 2009 року становить 28 418, 17 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2010 року позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі.

Розірвано договір споживчого кредиту №239 від 05 лютого 2008 року, укладений між КС «Сіон» та ОСОБА_3 Розірвано договір поруки №239 від 05 лютого 2008 року, укладений між КС «Сіон» та ОСОБА_2 Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь КС «Сіон» заборгованість за кредитним договором в сумі 28 418, 17 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 284,18 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., всього 28 822,35 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з неї на користь КС «Сіон» заборгованість за кредитним договором в сумі 28 418, 17 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 284,18 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на його незаконність, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між КС «Сіон» та ОСОБА_3 05 лютого 2008 року укладено договір кредиту №239 про надання споживчого кредиту в сумі 30 000,00 грн. Пунктом 2.4 вказаного кредитного договору ОСОБА_3 зобовязувався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором.

Одночасно для забезпечення виконання зобовязань, що випливають із зазначеного договору, між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки №239 від 05 лютого 2008 року. Згідно з п.1.1 вказаного договору поруки у випадку невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_2 несе солідарну з ним відповідальність перед позивачем, включаючи сплату основного боргу та нараховані відсотки.

Позивач свої зобовязання виконав. ОСОБА_3 протягом тривалого часу не виконує зобовязання по кредитному договору, тому загальна сума заборгованості станом на 14 жовтня 2009 року становить 28 418, 17 грн., що включає прострочену заборгованість по тілу кредиту 17399,54 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з урахуванням подвійних відсотків) - 11 018, 63 грн.

Зазначені обставини встановлені судом на підставі пояснень сторін, письмових доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі свої договірні зобов»язання всупереч ст.526 ЦК України не виконали, внаслідок чого необхідно застосувати правові наслідки передбачені договором та законодавцем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст.214,215 ЦПК України в достатньому обсязі визначив характер спірних правовідносин, дослідивши та вивчивши всі істотні умови кредитного договору та договору поруки, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки порушення відповідачами боргового зобов»язання є беззаперечним фактом, на усунення якого позивач цілком правомірно заявляє свої вимоги для захисту свого порушеного права.

Зокрема, відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Тим більше, що ОСОБА_3 не заперечував проти наявної заборгованості, не погоджуючись лише з нарахованими відсотками. Але, однією з умов кредитного зобовязання саме і є сплата відсотків за користування кредитом. Нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. (п. 2.4. даного договору).

Відповідно до п.3.5. кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту та сплати процентів позичальник сплачує кредитору подвійні проценти.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що позов до поручителя було предявлено з порушенням трьохмісячного строку, передбаченого п.5.2. договору поруки, протягом якого позивач повинен був звернутися з вимогою до поручителя.

Але, такі твердження відповідачки є безпідставними.

Зокрема, згідно п.п.2.2. та 2.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обємі, що і позичальник, в тому числі по основному боргу, сплати відсотків, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку непогашення позичальником заборгованості протягом 3-х банківських днів з моменту настання сплати відсотків або основного боргу, передбаченого договором, до кредитора переходить повне право вимоги сплати боргу в повному обємі з поручителя.

Так, згідно п.2.1 договору споживчого кредиту №239 строк дії договору становить 24 місяці, тобто з 05 лютого 2008 року до 05 лютого 2010 року.

Наведене вище свідчить про істотне порушення позивальником умов договору, що ставить під сумнів повернення кредиту у строк та на умовах цього договору, а також відповідно до ст.651 ЦК України, п.6.3.1. договору є підставою для його розірвання та вимагання повернення кредиту, сплати відсотків та можливих штрафних санкцій.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки у разі невиконання позичальником зобов»язань за договором споживчого кредиту, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не зясувавши всіх обставин справи, не давши належну оцінку наданим доказам, не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскільки, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді