Апеляційний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І.Б.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О. секретар Сторожук У.Є.

за участю: представників апелянтів

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання спільної власності та стягнення грошової компенсації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року позивачі звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, Є.І. про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання спільної власності та розподіл майна колишнього колгоспного двору.

Посилалися на те, що вони були членами колишнього колгоспного двору, де постійно проживали і проживають, вклали у господарство свою працю та разом із відповідачами, а тому вважаючи, що майно є спільною власністю всіх чотирьох, не погоджуючись, що все майно зареєстровано 20.01.2009 року на ОСОБА_3 Просили визнати не дійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Клішковецькій №6 в с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області, видане 20 січня 2009 виконавчим комітетом Зарожанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області на ім»я ОСОБА_3, визнати житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по вул. Клішковецькій №6 в с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області спільною сумісною власністю, розділити будинок з належними до нього будівлями та спорудами по вул. Клішковецькій №6 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області відступаючи від рівності часток. |

В послідуючому вимоги змінили в частині поділу будинку та просили виділити їм в рахунок їх долі по 70000грн. кожній.

Головуючий в І інстанції: Мартинюк А.О.

Справа№ 22ц-314/ 2011

Категорія: 2/5

Доповідач Перепелюк І.Б.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке що прийняте всупереч законодавству України та з порушенням норм процесуального та матеріального права і постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що житловий будинок по вул. Клішковецькій 6, в с.Зарожани, Хотинського району Чернівецької області відносився до категорії колгоспних дворів. В майно двору входив жилий будинок та господарські будівлі та споруди. Членами колгоспного двору були ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6

Відповідно до вимог законодавства право на майно бувшого колгоспного двору мають ті, хто був членом цього двору станом на квітень 1991 року.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у складі двору перебувала не тривалий час з липня 1988р., з її участю було побудовано лише один сарай. Не зберіглася і частка неповнолітньої на той час ОСОБА_6

Однак такий висновок суду є невірним та спростовується представленими по справі доказами.

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123, 563 ЦК України 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У разі смерті члена колгоспного двору, спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього член колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частка членів двору, що в ньому проживають.

Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Висновок суду про те, що позивач ОСОБА_1 втратила право на частку в спільному майні, оскільки в складі двору перебувала не тривалий час та з її участю було побудовано лише один сарай є безпідставним.

Зокрема суд не врахував той факт, що позивач ОСОБА_1 перебувала взареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з липня 1988р., з цього ж часу проживала та була зареєстрована у спірному господарстві. В січні 1989р. народилася дочка - ОСОБА_6, яка була зареєстрована в господарстві та проживала разом із батьками. Оскільки господарство відносилось станом на 15 квітня 1991 року до колгоспних дворів, а позивачі проживали, були зареєстровані, вели господарство, тобто вони були членами колгоспного двору. Доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_6 .В. не приймала участі своєю працею чи коштами в господарстві двору має.

Відповідно до ст.126 ЦК 1963р. працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільною господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Отже висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання господарства спільною сумісною власністю безпідставний,спростовується представленими та дослідженими судом доказами.

Що стосується позовних вимог про виплату грошової компенсації в рахунок їх частки, така позовна вимога є безпідставною і не можу бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо поділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від їх співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З положень ч. 2 ст. 364 ЦК України не випливає обов'язок співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції неповно з"ясував обставини, що мають значення для справи, тому відповідно до п.1 ч.І ст. 309 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ці обставини, відповідно до Декрету КабінетуМіністрів України від 21 січня 1993 року «Про державне мито» та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року яким пітверджений Порядок оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 350грн. судового збору та 60грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2010 року скасувати.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання спільної власності та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 20.01.2009р. на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по вул. Клішковецькій 6 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області,, видане на ім»я ОСОБА_3.

Визнати житловий будинок з належними до нього будівлями та, спорудами по вул. Клішковецькій 6 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати, а саме : 350грн. судового збору та 60грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

судді: /підписи/