Справа № 2-7831/11

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

20 вересня 2011 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Біжко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року позивач звернулася з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: визнати за ним, за правом набувальної давності, право власності на ј квартири АДРЕСА_1 , що відповідно до правовстановлюючих документів на даний час належить ОСОБА_2 ; визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на ј квартири АДРЕСА_1 відповідно до набувальної давності.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач в судове засідання по справі не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

ОСОБА_1 є власником ѕ частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1993 року., виданого міськвиконкомом згідно розпорядження №Ж- 2874 на ј частки квартири, договору дарування від 17.09.1994 року, посвідченого Першою дніпропетровської державною нотаріальною конторою за реєстром №7 - 5363 на ј частки квартири та договору дарування від 27.06.2002, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстром №1492 на ј частки квартири.

Судом встановлено, що власником ј частини квартири є син позивача - ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1993 року, виданого міськвиконкомом згідно розпорядження №Ж - 2874.

Судом встановлено, що з 1995 року ОСОБА_2 в квартирі не проживає, нею не користується, не володіє, як власник, не несе розходи по її утриманню.

З 1994 року позивач припинив сімейні відносини з дружиною ОСОБА_3 . Останні стали жити окремо. ОСОБА_3 та син позивача виписалися з квартири, переїхали до іншого місця проживання, яке позивачу не відоме, оскільки стосунки вони не підтримують.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Згідно п.8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим законом.

Судом встановлено, що з 1996 року, тобто більше 14 років, позивач відкрито володіє всією квартирою в тому числі і часткою його сина, та несе всі затрати по її утриманню, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти.

Факт безперервного володіння позивачем нерухомістю відповідача на протязі 14 років підтверджується: довідкою КЖЕП №47 від 17.02.2011 року відповідно до якої позивач зареєстрований та постійно проживає в спірній квартирі з 1996 року, квитанціями про сплату комунальних послуг. Також вищезазначене в судовому засіданні було підтверджено свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: визнання права.

Згідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу - ст.16 ЦК України.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивач набув право власності на ј частину квартири, власником якої за документами є його син, який за весь час, на протязі 14 років, в квартирі не проживав, своїм майном не цікавився.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 738,28 грн., в рахунок відшкодування оплати судового збору, 120 грн., в рахунок відшкодування оплати ІТЗ.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 158, 212 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на ј квартири АДРЕСА_1 відповідно до набувальної давності.

Визнати за ОСОБА_1 , за правом набувальної давності, право власності на ј квартири АДРЕСА_1 , що відповідно до правовстановлюючих документів належала ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 858,28 грн., в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: