АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5184/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ

28 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, посилаючись на те, що з підприємством, працюючи на посаді водія інкасатора Департаменту перевозу цінностей та інкасації Дніпропетровського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», перебував у трудових правовідносинах з 21 липня 2005 року.

01 липня 2010 року його було звільнено з роботи у звязку з втратою довіри відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України.

Позивач вважає, що відповідачем спростовані обставини, згідно яких прийнято рішення щодо його звільнення, тому як автомобіль не використовувався у власних цілях, а у звязку з наданням невідкладної медичної допомоги сторонній людині, у звязку з чим просив суд поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року ОСОБА_5 відмовлено в його позовних вимогах / а.с. 91-93 /.

ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року та ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а.с. 99-100 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Судом встановлено, що з 21 липня 2005 року ОСОБА_5 працює в ПАТ КБ „Приватбанк на посаді водія-інкасатора Департаменту перевозки цінностей та інкасації Дніпропетровського регіонального управління. Розпорядженням Банку від 01 вересня 2008 року за ОСОБА_5 закріплений автомобіль НОМЕР_1, який він повинен був зберігати за місцем свого проживання / а.с. а.с. 39 /.

31 травня 2010 року позивач був знятий з маршруту, у звязку з несправністю транспортного засобу.

Як вбачається із адімінстративного матеріалу, 01 червня 2010 року о 03 год. 45 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Радянській в м. Павлограді з явними ознаками алкогольного спяніння, на перехресті з вулицею Дзержинського не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, а саме не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, що рухався головною дорогою, в результаті чого сталося зіткнення, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення від 15 вересня 2010 року ОСОБА_5 свою вину в скоєні адміністративних правопорушень за статтями 124,130 КУпАП при зазначених обставинах визнав у повному обсязі / а.с. а.с. 61-62 /.

01 липня 2010 року ОСОБА_5 був звільнений з займаної посади за п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі винних його дій, які викликали втрату довіри до нього як працівника, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності /а.с. 5-9 /.

На підставі п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трухових спорів, вчинення корисливих правопорушень, не повязаних з виконанням трудових обовязків, також надає власникові право звільнити працівника за п. 2 ст. 41 КЗпП. Зокрема, підставою для звільнення може бути вчинення корислового злочину або іншого правопорушення не за місцем роботи й у вільний від роботи час.

При вище зазначених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_5 про те, що судом порушено норми матеріального права не можуть в повному об"ємі бути прийнятті до уваги, оскільки вони не свідчать про незаконність та необгрунтованість рішення суду в іншій частині.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді