__________________________________________________________________
Справа №2-3364/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2011 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Бондаря В.Я.

при секретарі: Подорожній О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участю 3-х осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому вона просила визнати договір поруки від 25.04.2007р. недійсним. При цьому посилається на те, що 25.04.2007р. року її чоловік ОСОБА_3, не повідомивши її про свої наміри, уклав договір поруки №1 від 25 квітня 2007 року з ВАТ «Державний ощадний банк України»та виступив поручителем по кредитному договору №1138 від 25 квітня 2007 року, який був укладений з ОСОБА_4 Відповідно до умов вказаного договору поруки, у разі невиконання боржником ОСОБА_4 умов кредитного договору, поручитель ОСОБА_3 повинен відповідати всім своїм майном. Про укладення такого договору вона повідомлена не була, чим були порушені її права та права спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Другим відділом Приморського району державної виконавчої служби Одеського Управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження»від 10 червня 2010р. №В-12/598 та накладений арешт на все майно, яке належить її чоловіку ОСОБА_3 та їй, на праві спільної сумісної власності. Вважає, що договір поруки підлягає визнанню недійсним оскільки, відповідно до п. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При укладанні договору поруки №1 від 25 квітня 2007 року допущено ряд суттєвих порушень, тобто його укладення порушило права інших осіб, а тому такий договір є недійсним, він фактично створює обов'язки не лише для поручителя, а і для неї, оскільки для погашення заборгованості ВАТ «Державний ощадний банк України»має право звернути стягнення на майно поручителя. Жодних повноважень на укладення будь-яких правочинів, юридичним наслідком яких є розпорядження спільним майном, вона не надавала.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_7 надав до суду письмові заперечення на позов, в яких посилався на те, що ОСОБА_3 при заповненні відповідних документів навмисно не надав свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини, вказав невірну адресу, а саме замість смт. Велика Михайлівка вул. К.Маркса 29/а, кв.2, він вказав м. Одеса вул. К.Маркса буд.29/а, не вказав склад родини (призвище, ім'я та по батькові, кількість осіб.) Існує заява гр. ОСОБА_1 від 14 липня 2006 р., в якій вона дає згоду на заставу автомобіля ВАЗ, що належіть їм на праві спільної власності, також у цьому договорі гр. ОСОБА_3 надав усі данні, а саме : свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини, дійсну адресу та інші, тобто на момент підписання договору №1 від 25 квітня 2007 р. гр. ОСОБА_3 був обізнаний в процедурі отримання кредиту в установі ВАТ "Ощадбанк". ОСОБА_3 повинен був перед тим як підписати договір, перевірити свої данні. На момент укладення Договору ОСОБА_3 був згоден з усіма його умовами, чому доказом є його підписання договору.

3-я особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

3-тя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, надані заперечення й докази, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 212 ч.1,3 ЦПК України передбачене, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Ощадбанк»був укладений договір поруки № 1138, згідно до якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання, що виникають з умов договору кредиту №1138 від 25.04.2007р., який був укладений між ОСОБА_4 та ВАТ ««Ощадбанк».

Позивач з 25.06.1998року одружена з 3-ю особою - поручителем ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 63 цього Кодексу передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак норма ст.65 СК України в даному випадку не застосовується.

За таких обставин суд вважає що в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору поруки слід відмовити.

В С Т А Н О В И В:

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 213-215, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: Бондар В.Я.