Апеляційний суд Чернівецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого: Одинака О.О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Костинян І.М.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора Балук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Чернівецького міського відділу РАЦС про встановлення факту батьківства, внесення змін в актовий запис про народження дитини, припинення права спільної сумісної власності на квартиру шляхом визначення часток співвласників, визнання права власності на спадкове майно та визнання спадкоємцем першої черги після смерті батька за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 червня 2011 року,

встановила:

В жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати факт батьківства ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_7;

- зобов'язати Чернівецький міський відділ РАЦС внести зміни стосовно батька дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінивши прізвище батька дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_6;

- припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визначити, що частки співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є рівними і складають по 1/2 ідеальній частці даної квартири;

- визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_6;

- визнати ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги після смерті його батька ОСОБА_6

Посилався на те, що зі слів його матері Чернівецьким міським відділом РАЦС був зроблений запис про те, що батьком позивача є ОСОБА_8 Фактично батьком ОСОБА_1 був ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Вважав, що він є спадкоємцем першої черги після смерті його батька, та має право на частину вищевказаного нерухомого майна.

Відповідачка ОСОБА_3 не визнає позивача сином померлого ОСОБА_6 та його право на частину спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду від 21 червня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до якої приєднався його представник ОСОБА_5

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_8, батьками згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Відомості про батька позивача записані зі слів його матері.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками якого є ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

20 вересня 2007 року ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної зареєстровану під №1675 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_6

22 січня 2008 року також заяву до нотаріальної контори зареєстровану під №186 про прийняття спадщини подав ОСОБА_1

На момент подачі ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 позивач постійного місця реєстрації на території міста Чернівці та області не мав.

Квартира АДРЕСА_1 була отримана ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, де відповідачка проживає по даний час.

Помилковими є доводи позивача про те, що в санаторії «Садгора» йому проводили переливання крові та донором виступив ОСОБА_6 Вказані доводи спростовуються доказами по справі та показаннями свідків.

Позивач по справі був зачатий в шлюбі його матері ОСОБА_7 з ОСОБА_14

Також не підтверджуються доказами та є помилковими доводи позивача про те, що ОСОБА_6 страхував ОСОБА_1, як сина, на суму 808 рублів.

ОСОБА_6 часто хворів та останні три роки передував на лікарняних. Позивач жодного разу не приходив до нього в лікарню.

ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 було оплачено всі ритуальні послуги. ОСОБА_1 участі у похованні ОСОБА_6 не брав та не міг вказати на місце де його поховано.

Заява про встановлення батьківства, заява-дозвіл ОСОБА_7 на всиновлення на ім'я виконкому Садгірського району народних депутатів, вітальні листівки надані позивачем не є належними та допустимими доказами у справі.

ОСОБА_6 хворів на епідпаратіт, хронічний простатит та безпліддя та не міг мати дітей.

Позивачем не доведено те, що родичі ОСОБА_6 визнавали його як сина та факт спільного проживання ОСОБА_6 із його матір'ю ОСОБА_7

ОСОБА_6 за життя не визнавав себе батьком ОСОБА_1

Оскільки судом батьківство ОСОБА_6 по відношенню до позивача не визнано, то не має підстав для задоволення інших позовних вимог. До спірних правовідносин слід застосовувати відповідні норми КпШС, так як встановлено в судовому засіданні позивач народився до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК України.

Такі висновки суду є правильними.

Так, відповідно до статті 52 КпШС походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Згідно частин 2, 3 статті 53 КпШС в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до частини 2 статті 55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Частинами 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006, N 3 оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно пункту 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Його батьками згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.9 т.1).

Відповідно до довідки РАЦС №188 від 17 березня 2008 року відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до чинного на той час законодавства (а.с.10 т.1).

Колегія суддів вважає вірними висновки суду про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати відповідні норми КпШС, так як позивач народився до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК України.

Суд першої інстанції також зробив правильний висновок про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо спільного проживання та ведення спільного господарства його матір'ю та відповідачем до народження, спільного виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Оскільки судом батьківство ОСОБА_6 по відношенню до позивача не визнано, то не має підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними від першої вимоги.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зокрема колегія суддів вважає помилковим доводи апеляційної скарги про те, що факт визнання ОСОБА_6 батьківства щодо ОСОБА_1 підтверджується заявою про встановлення батьківства (а.с.248 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції текст заяви про встановлення батьківства від 9 червня 1978 року була заповнена матір'ю позивача. Вказану заяву ОСОБА_6 подавати в Першотравневий РАЦС міста Чернівці відмовився.

Також помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що Шевченківський районний суд міста Чернівці від 16 травня 2011 року незаконно роз'єднав у самостійні провадження позовні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Чернівецької міського відділу РАЦС про встановлення факту батьківства, внесення змін в актовий запис про народження дитини, припинення права спільної сумісної власності на квартиру шляхом визначення часток співвласників, визнання права власності на спадкове майно та визнання спадкоємцем першої черги після смерті батька та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин (а.с.119 т.3).

Постановляючи таку ухвалу суд діяв відповідно до правил статті 126 ЦПК України. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги позивач вказану ухвалу не оскаржував.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: