АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 44 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бадалян Н.О.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_4 (прізвище у шлюбі - ОСОБА_6) І.В. про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18 лютого 2004 року він є наймачем квартири АДРЕСА_1, а відповідачі - колишня дружина та донька - у ній зареєстровані. В січні 2005 року відповідачі звернулись до суду з позовом про вселення і рішенням суду від 28 березня 2005 року судом прийнято рішення про їх вселення у квартиру, проте в квартиру ніхто з відповідачів не вселився. В 2007 році відповідачі, не вселяючись у квартиру, знов звернулись до суду з позовом про зміну умов договору найму житлового приміщення, однак на цей раз їм у позові було відмовлено. До теперішнього часу відповідачі у квартиру не вселилися та не намагалися це зробити, тому просив суд визнати ОСОБА_4, ОСОБА_7 такими, що втратили право на житлову квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на їх думку, суд залишив поза увагою, що не мешкають вони у квартирі через те, що позивач створив їм умови, за яких спільне проживання із ним не можливе, не врахував, що вони частково сплачують кошти за квартиру та у ній залишилися їх речі. Крім того, судом не звернуто увагу, що вони з позивачем від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка не може мешкати за місцем реєстрації та вимушена проживати у найманому житлі через перешкоди, які створює позивач.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей відповідача ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Всі вони зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка складається із двох кімнат.

З 18 лютого 2004 року за договором з третьою особою-КП ЖЕО №20 позивач є основним наймачем спірної квартири.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі не користуються житлом без поважних причин, не вселялися у квартиру після ухвалення судом рішення від 28 березня 2005 року про їх вселення і не намагалися вселитися.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції погодився із доводами позивача та дійшов висновку про те, що відповідачі не надали суду доказів поважності причин своєї відсутності понад 6 місяців.

Проте такий висновок суду, на думку колегії суддів, не відповідає обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, суд у рішенні не зазначив, протягом якого часу вони не користувалися квартирою без поважних причин.

Між тим, із матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2004 року шлюб подружжя ОСОБА_2 розірваний.

У січні 2005 року відповідачі звернулися до суду з позовом про вселення їх в спірну квартиру та визначення порядку користування житлом.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2005 року позов було задоволено частково, відповідачів вселено в квартиру, а у визначенні порядку користування житлом відмовлено, при цьому встановлено, що у вересні 2004 року ОСОБА_2 вигнав колишню дружину й дочку із квартири.

У 2007 році відповідачі знов звернулися до суду з позовом про зміну умов договору найму спірного житлового приміщення, посилаючись на те, що у вересні 2004 року ОСОБА_2 змінив замки і перешкоджає їх проживанню в квартирі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2007 року в задоволенні позову відповідачам відмовлено, оскільки зміна умов договору найму житлового приміщення і виділення трьом особам у користування однієї кімнати розміром 17,2кв.м. призведе до погіршення житлових умов ОСОБА_4, ОСОБА_7 та неповнолітньої дитини і зробить їх такими, що потребують поліпшення їх житлових умов.

Після цього рішення 17 жовтня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Викладені обставини свідчать про те, що відповідачі з вересня 2004 року не користуються спірним житловим приміщенням через неприязні стосунки з позивачем, тобто з поважних причин, проте не втратили зв'язок з квартирою, частково оплачують комунальні послуги та неодноразово намагались вирішити в судовому порядку питання щодо користування квартирою.

Наявність у ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину домоволодіння № 33 по вул. Поповича у м. Кривому Розі, визнаного за нею рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2010 року, а також факт укладення ОСОБА_6 шлюбу і проживання із чоловіком в іншому жилому приміщенні не є обставинами, які позбавляють відповідачів права користування спірним жилим приміщенням, у якому вони зареєстровані у встановленому порядку, але позбавлені можливості користуватися ним із поважних причин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 06 грудня 2011 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_9