Справа № 2-1024/11
Рішення

Іменем України

"18" травня 2011 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого-судді Драча Ю.І.

при секретарі Попіль О.В.,

з участю прокурора Кондратюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 01.09.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований за №4389 де предметом купівлі-продажу є житловий будинок та земельна ділянка площею 0,10 га, які розташовані в м. Житомирі, по вул. Корольова, 127.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він уклав договір під впливом помилки маючи на меті укласти договір дарування який також, як і укладений договір купівлі-продажу, на думку позивача, не відповідав домовленості з відповідачем (сином позивача) про проживання разом з ним та догляд за ним. Для цього слід було укласти договір довічного утримання. Помилка що до природи правочину сталася, на думку позивача, в зв"язку з його похилим віком (82 роки), станом здоров"я (інвалід 1-ої групи), та цілковитої довіри до сина. Позивач також стверджує, що ні яких грошей за продані будинок та земельну ділянку він не отримував.

Відповідач пояснив, що договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,10 га, які розташовані в м. Житомирі, по вул. Корольова, 127 йому запропонував укласти позивач - його батько, який хотів мати вільні кошти для особистих потреб і якій, як умову укладення договору поставив вимогу про те, щоб дружина відповідача надала нотаріально посвідчену заяву про те, що будинок та земельна ділянка купуються за особисті кошти відповідача. Також Відповідач пояснив, що всі гроші (215931,00 грн.) які він повинен був сплатити позивачу він сплатив йому до підписання та нотаріального посвідчення договору перед тим як їхати до нотаріуса.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити з вище викладених підстав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки укладений договір купівлі-продажу, на їх думку, відповідає вимогам діючого законодавства, волевиявленню сторін та повністю виконаний.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: 01.09.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу будинку загальною площею 37,6 м. кв. та земельної ділянки площею 0,10 га., які розташовані в м. Житомирі, по вул. Корольова, 127. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований за №4389.

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору продаж вчинений за 37321,00 грн. - оплата за будинок та 89300,00 грн. - оплата за земельну ділянку, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить, що покупець повністю розрахувався з продавцем. 18.06.2009 року відповідач отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,10 га. на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу.

29.08.2008 року ОСОБА_4 робить письмову заяву в якій ОСОБА_4 дає згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на купівлю у ОСОБА_1 будинку та земельної ділянки, які

розташовані в м. Житомирі, по вул. Корольова, 127 та стверджує, що зазначена купівля буде здійснюватися за особисті гроші ОСОБА_2 Підпис ОСОБА_4 під вказаною заявою посвідчений 29.08.2008 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Свідки гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 пояснили, що підчас укладення договору та розрахунків по ньому присутні не були про незгоду ОСОБА_1 з договором дізналися з його слів восени 2010 року.

Нотаріус ОСОБА_3 пояснила, що під час посвідчення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 усвідомлював значення своїх дій, виявив бажання укласти договір та підтвердив, що він договір прочитав і всі гроші йому сплачені.

Суд критично оцінює надані сторонами банківські документи про наявність грошей на рахунках позивача оскільки суду не доведений причинний зв"язок між розрахунком за договором та грошами на рахунках позивача.

Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу і якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його

внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 229 ЦК України передбачені наступні правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки:

І. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Пленум Верховного Суду України в Постанові від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказує, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Керуючись ст. 216, 229, 236 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів після його оголошення.

Головуючий суддя Ю. І. Драч