Справа № 2-491/11
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.08.2011 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Муругова В.В., при секретарі Змієвській О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1405,36 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. На обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 14.02.2008 року ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (правонаступником якого є ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО») на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу був застрахований транспортний засіб ВАЗ 2110 4 (н.з. ВЕ9382ВЕ), страхувальником та власником автомобіля є ОСОБА_2 04.08.2001 року позивач отримав повідомлення про страховий випадок з вказаним застрахованим автомобілем, а саме те, що 31.07.2008 року у м. Баштанка по вул. Театральній вказаний автомобіль зіткнувся з мопедом «Ямаха» під керуванням ОСОБА_1, внаслідок вказаної ДТП застрахований позивачем за договором добровільного страхування автомобіль отримав механічні ушкодження.

На місці ДТП відносно обох водіїв було складено протоколи про адміністративне правопорушення.

Позивач виплатив передбаченому договором добровільного страхування транспортного засобу ВАЗ 2110 4 власнику суму завданої транспортному засобові шкоди в розмірі 2010,72 грн. за відрахуванням розміру франшизи, визначеної в договором добровільного страхування. Оскільки у вчиненні ДТП винні обоє водіїв позивач просив в порядку регресу стягнути з відповідача як одного із винуватців пригоди, що сталась внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, половину сплаченої позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 1005,36 грн. та 400 грн. понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого застрахованого автомобіля.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином (рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням). До суду не надійшло заперечень проти позову.

З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обовязки сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях сторін, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (страховий поліс №19G0128059 від 14.02.2008 року; страховий акт №36855 від 13.09.2008 року; протокол про адміністративне правопорушення від 02.08.2008 року серії АА №284768; заяву ОСОБА_2 про настання страхового випадку віід 04.08.2008 року; довідку ВДАІ №27 від 07.08.2008 року; схему ДТП; повідомлення ОСОБА_1 від аварійного комісара; телеграму від 06.08.2008 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2110 4 (н.з. ВЕ9382ВЕ); акт прийома-передачі виконаних робіт від 02.09.2008 року; рахунок на оплату послуг №153 від 02.09.2008 року; висновок спеціаліста №240 від 02.09.2008 року; протокол про адміністративне правопорушення від 02.08.2008 року серії АА №284767; платіжне доручення №2703 від 24.10.2008 року; платіжне доручення №2318 від 11.09.2008 року; регресну вимогу від 17.01.2009 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2008 року ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (правонаступником якого є ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО») на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу був застрахований транспортний засіб ВАЗ 2110 4 (н.з. ВЕ9382ВЕ), страхувальником та власником автомобіля є ОСОБА_2 За вказаним договором страховим випадком визначено пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

31.07.2008 року у м. Баштанка по вул. Театральній вказаний автомобіль ВАЗ 2110 4 (н.з. ВЕ9382ВЕ) під керуванням ОСОБА_2 зіткнувся з мопедом «Ямаха» під керуванням ОСОБА_1, внаслідок вказаної ДТП застрахований позивачем за договором добровільного страхування автомобіль отримав механічні ушкодження.

За вчинення вказаної пригоди відносно обох водіїв працівниками ДАІ було складено протоколи про адміністративне правопорушення: відносно водія мопеда ОСОБА_1 за ст. 127 ч.4 КУпАП та відносно водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Відносно ОСОБА_2 постановою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.10.2008 року провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрито за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відносно відповідача ОСОБА_1 даних про прийняття рішення за ст. 127 ч.4 КУпАП відділенням ДАІ (якому була підвідомча вказана категорія справ) не було надано.

ОСОБА_1 матеріальних збитків, завданих застрахованому автомобілю відповідно до акту автотоварознавчого дослідження №240 від 02.09.2008 року становить 3591,72 грн.

24.10.2008 року позивач виплатив власнику застрахованого транспортного засобу ВАЗ 21104 (н.з. ВЕ9382ВЕ) суму страхового відшкодування в розмірі завданої транспортному засобові шкоди за відрахуванням розміру франшизи, визначеної договором добровільного страхування, а саме 2010 грн. 72 коп.

Зазначені правовідносини врегульовані ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993, 1187 ЦК України.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 127 ч.4 КУпАП та схеми ДТП судом встановлено, що ОСОБА_1 31.07.2008 року о 17.30 год. в м. Баштанка по вул. Театральній, керуючи джерелом підвищеної небезпеки мопедом «Ямаха», порушив вимоги п. 10.5. та 16.13 ПДР, виїхавши при здійсненні повороту ліворуч на смугу зустрічного руху та не надав переваги у русі автомобілю ВАЗ 2110 4 (н.з. ВЕ9382ВЕ), що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів (джерел підвищеної небезпеки).

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187, ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що мопед «Ямаха», внаслідок взаємодії з яким отримав механічні ушкодження автомобіль ВАЗ 2110 4, належить відповідачу ОСОБА_1, який і керував ним, за таких обставин, відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, у взаємодії з яким була заподіяна матеріальна шкода, - несе матеріальну відповідальність за частину завданої шкоди.

Враховуючи обставини ДТП, які викладені в матеріалах, складених ДАІ, суд приходить до висновку, що частка матеріальної шкоди, завданої автомобілю ВАЗ 2110 4, яку має відшкодувати відповідач, становить 50%, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1005,36 грн. шкоди, заподіяної застрахованому автомобілю, в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача 400 грн. у рахунок відшкодування понесених ним витрат на проведення автотехнічного дослідження застрахованого автомобіля ВАЗ 2110 4 (н.з. ВЕ9382ВЕ), суд виходить з того, що позивачем доведено понесення вказаних витрат у сумі 400 грн., що підтверджується відповідним рахунком, актом прийому-передачі виконаних робіт та платіжним дорученням.

При цьому, вказана сума не відноситься до судових витрат, оскільки таке дослідження не є судовою експертизою у контексті ст.ст. 143-144 ЦПК України (оскільки така експертиза призначається за ухвалою суду) та така сума не є судовими витратами повязаними з залученням спеціалістів, оскільки до таких витрат відповідно до ст. 86 ЦПК України віднесено витрати на проїзд та наймання житла спеціаліста для участі у судових засіданнях.

Натомість, відповідно до наданого позивачем страхового акту №36855 від 13.09.2008 року такі витрати віднесено до додаткових збитків, повязаних зі страховою подією.

Суд погоджується з такою позицією та вважає, що вказані витрати у сумі 400 грн., є матеріальними збитками, понесеними третіми особами внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки та відповідно до ч.2 ст. 1188, ч.2 ст. 1190 ЦПК України такі збитки мають відшкодовуватись обома учасниками ДТП та відповідно до визначеної вище частки відповідача стягненню з нього на користь позивача підлягають 200 грн. в рахунок відшкодування витрат повязаних з оплатою висновку автотоварознавчого дослідження, що також охоплюється ст. 27 Закону України «Про страхування», яка передбачає відшкодування в порядку регресу всіх фактичних витрат.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача належить стягнути 1205,36 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню повністю витрати повязані з оплатою інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. та судовий збір в розмірі 51 грн.

На підставі викладеного та ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993, 1166 ч.1, 1187,1188, 1190 ч.2 ЦК України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» 1205 (одну тисячу двісті пять) гривень 36 копійок в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» 51 (пятдесят одну) гривню в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» 120 (сто двадцять) гривень в рахунок відшкодування сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: