Справа № 2-28/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 року м.Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого-судді Янголь Є.В., при секретарі Дубініна Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи Перша Сумська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадкування частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі просять постановити рішення яким встановити факт прийняття ними спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 28 січня 1990 року, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Першою Сумською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, померлої 29 січня 2009 року на імя ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66 та визнати право власності за кожним з них по 1/6 частині за кожним на домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66. Свої вимоги мотивують тим, що домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66 належало ОСОБА_5, який помер 28.01.1990 року. Вони є племінниками померлого ОСОБА_5 та його спадкоємцями згідно заповіту, завіреного 07 березня 1978 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою. Спадщину вони прийняли так як фактично вступили в управління майном померлого, а саме провели його похорони, частину речей взяли собі а частину роздали родичам. Також вважають що спадкоємицею померлого була ОСОБА_6 так як вона мала право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином вони мають право на 1/3 частину спадкового майна а ОСОБА_6 мала право на 2/3 частини спадкового майна. В серпні 1990 року вони звернулися до Зарічного районного суду м. Суми з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Однак ОСОБА_6 запевнила їх щоб вони не наполягали на задоволенні заяви та не оформляли на себе право власності на 1/3 частину будинку а вона в свою чергу напише заповіт на 1/2 частину домоволодіння на їх імя. Відносини в них були добрі, вони повірили їй та в подальшому їх заява про встановлення факту прийняття спадщини була залишена без розгляду. ОСОБА_6 в свою чергу написала заяву від 10.09.1990 року, в якій зазначила що після її смерті залишить заповіт на позивачів на 1/2 частину будинку. Вважають, що своєю заявою ОСОБА_6 визнавала і підтверджувала факт прийняття спадщини та визнавала право позивачів на спадкове майно. 29.01.2009 року ОСОБА_6 померла та їм стало відомо, що ОСОБА_6 оформила заповіт не на їх а на відповідачок по справі. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 видане на ОСОБА_7 оскільки інша відповідачка відмовилася від прийняття спадщини на її користь. Таким чином вважають, що мають право по 1/6 частині на спірне домоволодіння згідно заповіту та в звязку з тим, що вони вступили в управління та володіння спадковим майном.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, вважають що позивачі не надали доказів прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України, 1963 року.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66 належало ОСОБА_5, який помер 28.01.1990 року, позивачі є племінниками померлого ОСОБА_5 та його спадкоємцями згідно заповіту, завіреного 07 березня 1978 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою (а.с. 7, 8). З довідки сільської ради (справа № 2-о-68/10 а.с. 4) вбачається, що позивачі провели похорони ОСОБА_5 в с. Зелене та всі витрати понесли за свій рахунок. Також спадкоємицею померлого була ОСОБА_6 так як вона мала право на обовязкову частку у спадщині, що визнається позивачами по справі. Розмір її частки повинен складати не менше 2/3 частини спадкового майна. Протягом шестимісячного терміну позивачі не звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та в серпні 1990 року вони звернулися до Зарічного районного суду м. Суми з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Однак позивачі та ОСОБА_6 досягли домовленості, що вони не наполягають на задоволенні заяви та не оформляють на себе право власності на 1 3 частину будинку а ОСОБА_6 в свою чергу напише заповіт на 1/2 частину домоволодіння на їх імя на випадок своєї смерті.В подальшому заява позивачів про встановлення факту прийняття спадщини була залишена без розгляду. ОСОБА_6 в свою чергу написала заяву від 10.09.1990 року, в якій зазначила що після її смерті залишить заповіт на позивачів на 1/2 частину будинку (справа № 2-о-68/10 а.с. 8). Зазначена домовленість свідчить про те, що позивачі не втратили інтерес до спадкового майна та ОСОБА_6 фактично визнавала право позивачів на частку в спадковому майні. 29.01.2009 року ОСОБА_6 померла та згідно складеного нею заповіту все майно заповідала відповідачам по справі Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 видане на ОСОБА_8, оскільки інша відповідачка відмовилася від прийняття спадщини па її користь (а.с. 63).

Також факт прийняття спадщини позивачами підтверджується показами свідків, а саме свідок ОСОБА_9 пояснила, що бачила у позивачів светр та норкову шапку, що належали покійному. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що чула як ОСОБА_6 обіцяла не ворушити справу і в подальшому частину майна переписати на позивачів. Свідок ОСОБА_11 дав аналогічні покази та пояснив, що приїзджав разом з хлопцями щоб забрати машину та речі покійного. Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 скаржилась їй, що одразу після смерті ОСОБА_5 позивачі приїзджали до неї висловлювали наміри жити в спірному будинку.

Та обставина, що позивачі не проживали в спірному будинку пояснюється тим, що вони жили в Недригайлівському районі а будинок розташований в м. Суми.

Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані ст. 549 ЦК України, 1963 року.

Суд вважає, що позивачами в судовому засіданні доведена та обставина, що вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_5 а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, померлого 28 січня 1990 року.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Першою Сумською державною ильною конторою після смерті ОСОБА_6, померлої 29 січня 2009 року на імя ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66.

Визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/6 частині за кожним на домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Артема, б. 66.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не булоподано.

Повний текст рішення суду виготовлений 04.02.2010 року.

Суддя Янголь Є.В.