№ 2- 7590
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Енергогідромеханізація`про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 травня 2011 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Енергогідромеханізація`про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позивач у своєму позові, а її представник у ході судового засідання посилалися на те, що в 2005 році працювала у ВАТ «Енергогідромеханізація»(нині це ПАТ «Енергогідромеханізація») в м. Дніпропетровську. Заробітна плата відповідачем їй не виплачувалась, була заборгованість. Вона вимушена була звільнитися з роботи, але всі належні виплати при звільненні їй виплачено відповідачем не було; вона звернулася до суду і рішенням апеляційного суду встановлено її трудові відносини з відповідачем та стягнуто заробітну плату за відпрацьований час (липень, серпень, вересень 2005 року). Це рішення набрало законної сили, кошти, вказані в рішенні вона отримала, але відповідач не виплатив їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку, вважає вказане незаконним, виник спір, відповідач відмовляється виплатити їй вказані кошти. Просила стягнути з відповідача на її користь вказані кошти: суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати 81250 грн., задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивачка дійсно в 2005 році працювала в них, звільнилася, всі передбачені при звільненні кошти виплатили їй, рішенням апеляційного суду з них дійсно стягнуто заробітну плату на користь позивачки, з цим рішенням вони погодилися, не оскаржували його і виконали, але затримки при розрахунку не було, позовні вимоги безпідставні і нічим не підтверджені, просив в задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд уважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15 липня по 09 вересня 2005 року працювала у ВАТ «Енергогідромеханізація»(нині це ПАТ «Енергогідромеханізація»). Заробітна плата відповідачем їй не виплачувалась, була заборгованість. Вона вимушена була звільнитися з роботи, але всі належні виплати при звільненні їй виплачено відповідачем не було; вона звернулася до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено; позивачка оскаржила вказане рішення і рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2011 року рішення від 23 листопада 2009 року скасоване, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт її трудових відносин з відповідачем з 15 липня по 09 вересня 2005 року та стягнуто за цей період заробітну плату з відповідача на її користь в сумі 2075 грн.21 коп., виходячи з середнього заробітку 1250 грн. в місяць. Це рішення набрало законної сили, кошти, вказані в рішенні, ОСОБА_1 отримала, але відповідач не виплатив їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку, позивачка вважає вказане незаконним, виник спір, відповідач відмовляється в добровільному порядку виплатити їй вказані кошти.

Згідно ч. 1 ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду за який провадиться оплата праці (загальна сума з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати). (Аналогічні вимоги містить і ст. 30 Закону України «Про оплату праці»).

Але відповідач не виконав вказану норму закону.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідач зобов`язаний був позивачеві відповідно до зазначеної норми КЗПП України виплатити всі приналежні йому суми, що складали заборгованість по заробітній платі, чого зроблено не було.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже судовим рішенням від 14 січня 2011 року встановлено і не потребує доказування те, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносин з відповідачем з 15 липня по 09 вересня 2005 року, повинна була отримувати зарплату, але не отримала її, стягнуто за вказаний період заробітну плату з відповідача на її користь в сумі 2075 грн.21 коп., виходячи з середнього заробітку 1250 грн. в місяць.

Згідно ст. 117 КЗПП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу заробітну плату за весь час затримки розрахунку після звільнення.

Відповідач зобов`язаний позивачеві відповідно до зазначеної норми КЗПП України виплатити заробітну плату за весь час затримки розрахунку після звільнення з урахуванням рішення апеляційного суду за період з 15 вересня 2005 року по (згідно позовних вимог) лютий 2011 року, тобто за 65 місяців з розрахунку 1250 грн. в місяць, що складає середній заробіток за час розрахунку 81250 грн.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Не може суд взяти до уваги заперечення представника відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і об`єктивно нічим не підтверджені.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача крім вказаних в позові та рішеннях суду, а відповідач цього не довів, відповідачу було запропоновано добровільно вирішити спірне питання, але цього зроблено не було, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань є припущенням.

На підставі ч. 2 ст. 75 ЦПК України судові видатки, понесені судом, стягуються з кожної сторони пропорційно тої частини позову, щодо якої рішення ухвалене проти неї і зараховуються в дохід держави, тому, оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито`позивачем при пред`явленні позову до суду не були сплачені судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, суд вважає необхідним стягнути вказані кошти з відповідача на користь позивача - судовий збір в сумі 812 грн. 50 коп. і на користь держави - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн..

При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ «Енергогідромеханізація`на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 81250 грн., а також стягнути з ПАТ «Енергогідромеханізація» на користь держави судовий збір в сумі 812 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 110, 116, 117, 231, 232 КЗПП України, ст. ст. 3, 10, 11, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергогідромеханізація`на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 81250 грн..

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергогідромеханізація» на користь держави судовий збір в сумі 812 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -