АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 /1/ Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Михайлів Л.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач ВАТ«Державний ощадний банк України» /нині ПАТ «Державний ощадний банк України»/ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на ті обставини, що30.10.2003 року між сторонами, Банком та ОСОБА_1, був укладений договір №141 про надання кредиту в сумі 100 000 грн. під 25,0% річних із строком повернення кредиту не пізніше 30.10.2005 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконував свої зобов*язання по кредитному договору виникла заборгованість у сумі 100 000 грн. та нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 3123 грн., які позивач просив суд стягнути на користь Банку та судові витрати.

25.06.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ«Державний ощадний банк України» /нині ПАТ «Державний ощадний банк України»/ про визнання вищевказаного кредитного договору недійсним, який був об*єднаний в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послався на ті обставини, що хоча і підписував спірний кредитний договір, однак довідку про доходи до Банку не подавав, заявку на його видачу не заповнював, отримані гроші передав товаришу ОСОБА_6 Крім того, при укладенні кредитного договору працівниками Банку було порушено Положення «Про кредитування фізичних осіб». Тому, просив суд визнати кредитний договір недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки при ухваленні рішення суд не взяв до уваги порушення Банком передкредитної роботи із ОСОБА_1 та не перевірив його кредитоспроможність. Крім того, суд не перевірив доводів ОСОБА_1, що кредит він не отримував.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції правильно послався на вимоги ст..ст.526,527,530ЦК України та умов кредитного договору, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов*язання шляхом невиконання суттєвих умов Кредитного договору від 30.10.2003 року, укладеного між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» /а.с.12-14т.1/.

Відповідно до ст..ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником.

Як встановлено судом першої інстанції 30.10.2003 року між сторонами був укладений договір про надання кредиту в сумі 100 000 грн. під 25,0% річних із строком повернення кредиту не пізніше 30.10.2005 року.

Відповідно до вимог ст..ст.525,526,527,530 ЦК України зобов*язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Однак, відповідач ОСОБА_1 на 01.01.2006 рік мав заборгованість за кредитним договором у розмірі 103 123 грн., з яких 100 000 грн. заборгованість по кредиту та 3123 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності та недоведеності підстав визнання кредитного договору недійсним. Оскільки, як убачається з позовних вимог ОСОБА_1, як на підставу недійсності правочину, посилається на порушення Банком при укладенні з ним кредитного договору своїх відомчих документів та передачу ним отриманих за кредитним договором грошей іншій особі, що не відповідає умовам ст.ст.203,215 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції розглядаючи справу в досить повному обсязі встановив права і обов*язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Доводи представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що задовольняючи позов суд не звернув уваги на ті обставини, що Банком вчинено правочин, який суперечить іншим актам цивільного законодавства, а саме вимогам Положення «Про кредитування фізичних осіб» та волевиявлення ОСОБА_1 не відповідало його внутрішній волі, є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст..ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником.

Тому, правовідносини між сторонами регулюються матеріальним законом, а порушення працівниками Положення «Про кредитування фізичних осіб», які не стали причиною порушення прав позивача ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України.

Посилання в скарзі, щодо недійсності правочину у зв*язку із його невідповідністю внутрішній волі ОСОБА_1 та його спрямованості на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, спростовуються висновками суду першої інстанції та матеріалами справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є правоздатною та дієздатною особою, він особисто підписав кредитний договір, ознайомився з його умовами та отримав належні за ним грошові кошти. Використання коштів на власні потреби чи розпорядитись ними іншим чином є правом позивача, які не звільняють його від виконання взятих на себе обов*язків за укладеним кредитним договором.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не було доведені обставини, що його воля при укладенні оспорюваного правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню та що укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: