АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-9264/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 40 Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів Кіктенко Л.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2011 року по цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, треті особи ВГіРФО Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Служба у справах неповнолітніх Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення і зняття з реєстрації, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Служба у справах неповнолітніх Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2011 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення і зняття з реєстрації та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності відмовлено в повному обсязі (а.с.123).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалення нового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.130-132).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду частково скасувати з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1994 р. належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.9). У цьому ж, 1994 році позивачка вселила та зареєструвала свою племінницю ОСОБА_3І в зазначеній квартирі, а в березні 1995 року зареєструвала сина відповідачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30 серпня 2001 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 будинок № 24 по вул. Болятко в селищі Ясному м. Дніпропетровська, і з цього часу і дотепер позивачка проживає у ньому, а відповідачка із сином у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України і ст. 405 ЦК України відповідачка та її син вселились у спірну квартиру та були у ній зареєстровані як члени сім*ї позивачки, тому мають право на проживання у квартирі.

Однак, із висновками суду погодитись не можна, бо вони зроблені з порушенням норм матеріального права: суд застосував норми ст. 64 ЖК України і ст. 405 ЦК України, які не підлягали застосуванню, оскільки ст. 64 ЖК України регулює правовідносини, які виникають між наймачем та членами його сім*ї, а ст.. 405 ЦК України стосується права на проживання членів сім*ї власника житла, які проживають разом з ним (власником). За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

У той же час суд не застосував ст.. 391 ЦК України, на яку посилалась позивачка у позовній заяві, і яка підлягала застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами, і згідно із якою власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено і ніким не оспорюється, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_2, і на теперішній час бажає продати квартиру, оскільки їй потрібні кошти для лікування, а проживання і реєстрація відповідачів перешкоджають їй у здійсненні такого права, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи відповідачки про те, що вона та її син являються членами сім*ї позивачки спростовуються і поясненнями сторін і матеріалами справи, оскільки судом встановлено і ніким не оспорюється, що ОСОБА_2 з 2001 року фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 м. Дніпропетровська. Більше того, у своїх письмових запереченнях на позов (а.с.28-29) та в зустрічній позовній заяві (а.с.43-44) ОСОБА_3 не посилається на те, що вона вселилась у квартиру як член сім*ї власника, а вказує, що між нею та ОСОБА_2 була усна домовленість про купівлю-продаж вказаної квартири. Однак, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спірну квартиру відмовлено І в цій частині рішення суду ніким не оспорюються, а сама по собі наявність родинних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не свідчить про те, що ОСОБА_3 вселилась у спірну квартиру як член сім*ї власника.

Крім того, згідно із ст.. 99 ЖК України тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання, і зобов*язані негайно звільнити жилі приміщення на вимогу власника.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та її неповнолітній син підлягають виселенню із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення та зняттю із реєстрації.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2011 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити. Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою № 117 в будинку 112 по вул. Войцеховича в м. Дніпропетровську шляхом виселення ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зняти їх з реєстрації у вказаній квартирі.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2011 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: