Справа № 22-ц-1649/2011 Головуючий у I інстанції Бечко Є.М.
Категорія цивільна Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2011 року 08 липня 2011 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5С, його представника-ОСОБА_6, представника позивача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2011 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання недійсними договорів про надання кредиту, договорів поруки та іпотеки,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через неповне зясування судом обставин у справі та порушення норм процесуального і матеріального права, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вказує, що судом не враховано, що рішенням Деснянського районного суду від 27.10.2010 року встановлено неправильне нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та зобовязано банк здійснити їх перерахунок, а тому оскаржуване рішення ухвалено на підставі неправильних розрахунків. Крім цього, судом безпідставно задоволено заяву про уточнення позовних вимог Банку про стягнення нарахованих відсотків за час розгляду справи в суді, оскільки з моменту подачі позову Банк фактично припинив дію договору про надання кредиту. Вважає, що вимога Банку про дострокове повернення всієї суми кредиту є неправомірною, оскільки в самому договорі чітко визначена процедура дострокового повернення кредиту на вимогу Банку і вона позивачем не виконана. Вказує, що у суду були всі підстави для задоволення зустрічного позову про визнання недійсними кредитних договорів, договорів поруки та договорів іпотеки на підставі вимог ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки чинним законодавством на час укладення цих договорів не було ПАТ „УкрСиббанку надано право здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за договорами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2011 року позов ПАТ „УкрСиббанк задоволений .Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк-

20770-94 дол. США заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.07.2008рроку;

61166-39 дол. США заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року;

що разом становить 81937 доларів 33 центи США, що за курсом НБУ складає 650951-12 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк1700 грн. у відшкодування судового збору, 120 грн. у відшкодування витрат на ІТЗ судового розгляду, а разом 1820 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що 20.12.2006 року між ОСОБА_5 та ПАТ „УкрСиббанк був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у Банку кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у іноземній валюті на суму 56500 дол. США на період до 19.12.2016 року зі сплатою 13,3 % річних за користування коштами, згідно графіку погашення(т.1 ас.113-117).

В забезпечення виконання умов кредитного договору №0, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ПАТ „УкрСиббанк були укладені договори поруки № 32205Р124 та № 31205Р123(т.1 ас.120-121), за якими поручителі зобовязувались перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх його зобовязань що виникли з договору про надання споживчого кредиту.

Крім того, 03.07.2008 року між ОСОБА_8 та ПАТ „УкрСиббанк був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у позивача кредит у іноземній валюті на суму 16000 дол. США на період до 02.07.2018 року зі сплатою 15 % річних за користування коштами, згідно графіку погашення, та також були укладені договори поруки №31205Р204 та №31205Р205 з ОСОБА_5С та ОСОБА_9В ., які як поручителі зобовязувались перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту(т.1ас.13-14).

Позичальники своїх зобовязань за договорами № 0,та №0 не виконали, не здійснювали платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, що призвело до виникнення заборгованості та нарахування відсотків і пені.

Також, з метою забезпечення виконання кредитних договорів між сторонами, 20.12.2006 року було укладено іпотечний договір № 31205Z105, та іпотечний договір № 31205Z120 від 03.07.2008 року за якими іпотекодавцями ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8, Банку у іпотеку було передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить останнім на праві власності у рівних частинах (т.2 ас.30).

В судовому засіданні встановлено, що позичальники ОСОБА_5, та ОСОБА_8. належним чином був ознайомлені з умовами договору, погодилися з його змістом (умовами), які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки ОСОБА_5, та ОСОБА_8, як боржники прострочили виконання грошових зобовязань за кредитними договорами, то у відповідності із положеннями ст.ст.625, 1050 ЦК за вимогою кредитора вони зобовязані сплатити суму боргу, з урахуванням встановлених договорами наслідків прострочення боржниками виконання грошових зобовязань.

У звязку порушенням боржниками зобовязання забезпеченого порукою, суд першої інстанції виходячи з положень ст.554 ЦК за якою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, обґрунтовано за договором про надання споживчого кредиту від 20.12.2006 року стягнув в солідарному порядку з відповідачів за первісним позовом заборгованість в сумі- 61166,39 доларів США, що за курсом НБУ становить 485936,39 грн., і за договором про надання споживчого кредиту від 03.07.2008 року стягнув із них в солідарному порядку 2077,94 доларів США що становить 165014,73 грн.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом обставин справи, оскільки судом не взято до уваги рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.102010 року за яким визнано неправомірними дії Банку щодо збільшення відсоткової ставки ОСОБА_5, за кредитним договором від 20.12.2006р., і тому були позивачем надані неправильні розрахунки та стягнуто судом зайві грошові кошти. Оскільки як вбачається із довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором №000 від 20.12.2006р., (т.2ас.50-69) заборгованість боржника розраховано із врахуванням зазначеного рішення суду, за яким розрахунок суми заборгованості по кредиту проводився з врахуванням встановленої у договорі процентної ставки за використання кредитних коштів у розмірі 13.3% річних.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, про безпідставність задоволення заяви Банку про уточнення позовних вимог ( т.2ас.58), за яким збільшено розмір стягнень за кредитним договором в порівнянні з поданою позовною заявою, і Банк фактично в односторонньому порядку припинив дію договору по наданні кредиту. Оскільки відповідно до положень ст.31 ЦПК позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч.2ст.1050 ЦК, не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника, і зобовязальні відносини при цьому не припинялися.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про незаконність відмови судом першої інстанції у задоволенні зустрічного позову, про визнання недійсними кредитних договорів, договорів поруки та договорів іпотеки, оскільки на думку апелянта, чинним законодавством не було надано Банку права здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за договорами про надання споживчого кредиту.

Так, відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Переглядаючи справу, апеляційним судом було проведено системний аналіз норм матеріального права, а саме ст.ст. 652, 1046-1054 ЦК України, що дає підстави стверджувати, що використання іноземної валюти, визначення зобовязання та його виконання в іноземній валюті допускається на території України в порядку, встановленому законом, іншим нормативно-правовим актом чи договором.

Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Операція з надання Банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Встановлено, що ПАТ „УкрСиббанк має банківську ліцензію Національного банку України №75 та дозвіл №75-2 від 24 грудня 2001р на здійснення банківських операцій з валютними цінностями( т.2 ас.113-115). Відповідно до положень ст.ст. 47, 49 Закону України „Про банки та банківську діяльність на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Відповідно до умов укладених між сторонами Договорів про надання споживчого кредиту за №0 та № 0 кредит надавався в іноземній валюті долар США.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що порушень діючого законодавства з боку Банку при проведення ним банківських операцій в іноземній валюті, а саме у доларах США при укладенні кредитних договорів з позичальниками( ОСОБА_5, ОСОБА_8В.) не було допущено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також не заслуговують на увагу

Під час укладення сторонами спірного кредитного договору Банком було дотримано всі вимоги, які є необхідними для дійсності правочину відповідно до ст.203 ЦК України. Позичальниками дані договори були підписані, претензій ними ніяких не було заявлено, щодо надання кредиту в іноземній валюті чи щодо інших умов договору.

Відтак на думку апеляційного суду, укладаючи договори про надання споживчих кредитів від 20.12.2006 року та від 03.07.2008 року ОСОБА_5, ОСОБА_8 з власної ініціативи на момент отримання коштів від Банку визначили для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватись на їх вимогу як позичальників.

Відмова в задоволенні позову про визнання недійсними кредитних договорів є підставою для відмови у визнанні недійсними договорів поруки та іпотеки, оскільки ОСОБА_5С,ОСОБА_8, ОСОБА_9, при укладенні оскаржуваних договорів були ознайомлені з їх умовами, вони погодилися з ними шляхом вчинення власноручно виконаного особистого підпису, ними не подані докази протиправного впливу на них в момент укладення договорів з боку інших осіб, а тому немає підстав для визнання договорів недійсними.

За вищенаведених обставин, рішення суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування не вбачається .

Рішення суду ґрунтується на підтверджених обставинах що мають значення для справи, є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: