АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

06 жовтня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особа ОСОБА_9, про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 07.08.2008 р. між третьою особою ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_6 був укладений у простій письмовій формі договір позики, за яким відповідач отримав 765880,0 грн., що еквівалентно 163200,0 дол. США, на строк до 07.02.2009 року; 07.08.2008 р. між ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_6 був укладений у простій письмовій формі, шляхом надання відповідної розписки, договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти у розмірі 120000,0 грн. на строк шість місяців; 15.05.2009 р. між ОСОБА_9 та позивачем ОСОБА_8 укладений договір про відступлення права вимоги, за яким вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 за вищезазначеними правочинами перейшли до ОСОБА_8; згідно уточнених позовних вимог, приймаючи до уваги, що відповідачі перебувають шлюбі, а відповідач ОСОБА_6 умови договорів від 07.08.2008 року не виконав, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 3783236,30 грн. з урахуванням компенсації від інфляції, процентів за користування коштами та 3% річних за прострочення виплати боргу та покласти на відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2011 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 та стягнуто солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок погашення боргу за розпискою від 07.08.2008 року 956772,0 грн., за договором займу від 07.08.2008 року - 1301209 грн. 92 коп. та у рахунок повернення судових витрат 1950,0 грн., а разом - 2259931 грн. 92 коп.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення сум боргу за договором і розпискою та судових витрат з відповідачів з ухваленням у скасованій частині нового рішення про стягнення боргу за договором і розпискою, судових витрат з відповідача ОСОБА_6 та відмову у задоволенні позову щодо стягнення боргу за договором і розпискою, судових витрат з відповідачки ОСОБА_7Л, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 07.08.2008 р. між третьою особою ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_6 був укладений у простій письмовій формі договір позики, за яким відповідач отримав 765880,0 грн., що еквівалентно 163200,0 дол. США, на строк до 07.02.2009 року та підтверджується договором позики на 61.

Також 07.08.2008 р. між третьою особою ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_6 був укладений у простій письмовій формі шляхом надання відповідної розписки договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти у розмірі 120000,0 грн. на строк шість місяців, що підтверджується відповідною розпискою на а.с. 62.

Місцевим судом встановлено, що борги за договором та розпискою від 07.08.2008 року не повернуті.

15.05.2009 р. між третьою особою ОСОБА_9 та позивачем ОСОБА_8 був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 за вищезазначеними правочинами перейшли до ОСОБА_8 (а.с. 9, 10).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання повинне бути виконане у гривнях, а у випадку визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги невиконання відповідачем ОСОБА_6 умов договорів позики, укладення яких підтверджується письмовими договором та розпискою від 07.08.2008 року, враховуючи, що між позикодавцем ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладений договір про відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512 - 519 ЦК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суми боргу за договором позики від 07.08.2008 року у національній валюті за курсом Національного банку України на день винесення рішення у сумі 1301209 грн. 92 коп. (163200,0 дол. США х 7,9731 грн.), за розпискою від 07.08.2008 року у національній валюті за курсом Національного банку України на день винесення рішення у розмірі 956772,0 грн. (120000,0 дол. США х 7.9731 грн.).

Крім того, місцевий суд обґрунтовано за безпідставністю та недоведеністю відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивача 6 % за користування грошовими коштами, компенсації у зв»язку зі зростанням індексу інфляції та трьох відсотки річних.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо недоведеності тверджень відповідача про непідписання ним розписки і договору від 07.08.2008 року та неотримання грошових сум.

Висновок експерта № 63/04-60 від 13.05.2011 року не є доказом непідписання відповідачем розписки та договору від 07.08.2008 року, оскільки вирішити питання, чи виконані підписи від імені ОСОБА_6 у розписці та договорі позики від 07.08.2008 року саме ОСОБА_6 чи іншою особою, не вбачається можливим.(а.с.267-274).

Колегія звертає увагу, що суду не надані докази на підтвердження позиції апелянта з приводу того, що у розписці та договорі зазначена одна і та сама грошова сума боргу.

Разом з тим, місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_7 у зв»язку з її перебуванням у шлюбі з боржником ОСОБА_6, оскільки суду не надані докази укладення зазначених вище договорів займу ОСОБА_6 в інтересах сім'ї та використання в інтересах сім»ї відповідачів спірних грошових сум.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування районним судом вимог ст. 88 ЦПК України в частині стягнення судових витрат на користь позивача з відповідача ОСОБА_6, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення сум боргу за договором і розпискою та судових витрат з відповідачів з ухваленням у скасованій частині нового рішення про стягнення боргу за договором і розпискою, судових витрат з відповідача ОСОБА_6 та відмову у задоволенні позову щодо стягнення боргу за договором і розпискою, судових витрат з відповідачки ОСОБА_7; в іншій частині рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2011 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок погашення боргу за розпискою від 07.08.2008 року 956772,0 грн., за договором займу від 07.08.2008 року - 1301209 грн. 92 коп. та у рахунок повернення судових витрат 1950,0 грн., а разом - 2259931 грн. 92 коп. та ухвалити у скасованій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок погашення боргу за розпискою від 07.08.2008 року 956772,0 грн., за договором займу від 07.08.2008 року - 1301209 грн. 92 коп. та у рахунок повернення судових витрат 1950,0 грн., а разом - 2259931 (два мільйони двісті п»ятдесят дев»ять тисяч дев»ятсот тридцять одна) грн. 92 коп.

ОСОБА_8 у задоволенні позову про стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_7 відмовити.

В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді