Справа № 2-727/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" грудня 2011 р.

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Омелюх В.М.,

при секретарі Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення завданої злочином моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 17 червня 2010 року відповідач ОСОБА_2, знаходячись в стані алкогольного спяніння, в будинку №80 по вул. Братів Більченко в сел. Солоне Дніпропетровської області, на підставі особистих неприязних стосунків, які виниклі при розподілі спільно нажитого майна, почав ображати її нецензурною лайкою, що принижувало її честь та гордість, після чого, застосовуючи фізичну силу, повалив її на підлогу і наніс декілька ударів кулаком лівої руки в передню поверхню правого передпліччя, праве плече, зовнішню поверхню правого стегна у верхню та середню його третину, по нижній повіці правого ока, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини були підставою для подачі нею до суду відносно відповідача скарги приватного звинувачення, на підставі якої Солонянським райсудом відповідно до вимог ст.27 КПК України відносно відповідача ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за результатом розгляду якої згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2011 року відповідача за його заявою було звільнено від кримінальної відповідальності у відповідності з п.вст.1 Закону України Про амністіювід 08 липня 2011 року, а кримінальну справу провадженням закрито на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України в звязку з актом амністії, при цьому її цивільний позов судом розглянуто не було.

Під час скоєння злочину діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням її здоровя, ображанні її нецензурною лайкою, яка принижує її честь та гідність як людини та громадянина України, а спричинені тілесні ушкодження у вигляді численних синців, які знаходилися в тому числі і на обличчі більше двох тижнів, унеможливлювали спілкування з іншими особами, які зясовували причини їх виникнення, що тягло за собою сильні душевні страждання. Аналогічні питання задавали і малолітні діти, що ще більше пригнічувало її та завдавало великої моральної шкоди, так як діти плакали, що призводило до втрати нею сну, постійних переживань, нервозного стану та сильних душевних страждань.

При розгляді кримінальної справи відповідач не намагався прийти до примирення, а навпаки звинувачував її у крадіжці його коштів з телефону, наявності стосунків з іншими чоловіками та інших принизливих для неї речах, не визнав своєї провини та хизувався її побиттям, що призвело до того, що вона змушена і до даного часу приймати заспокійливі лікарські засоби. Факт застосування амністії до винної особи як підстави звільнення від кримінальної відповідальності не звільняє цю особу від відшкодування спричиненої неправомірними діями шкоди, в тому числі моральної, яку вона оцінює в розмірі 7000 гривень та прохає стягнути з відповідача на її користь в примусовому порядку.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили стягнути з відповідача як особи, яка винна у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України моральну шкоду в розмірі 7000 гривень, оскільки з дня скоєння злочину відповідач не відшкодував їй спричинену моральну шкоду, а навпаки продовжував її принижувати та спричиняти душевні страждання, які тривають з дня скоєння злочину по даний час, при цьому злочин ним було скоєно в період опису майна, яке було придбано ним у шлюбі та підлягало розділу між ними в звязку з розірванням шлюбу. Спричинені відповідачем тілесні ушкодження спонукали її уникати спілкування з іншими людьми, пояснювати як їм, так і колегам за місцем роботи та навчання, а також малолітнім дітям причини виникнення синців, що ще більше поглиблювало її душевні страждання та збільшувало спричинену відповідачем моральну шкоду внаслідок такої негідної поведінки відповідача.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду шляхом вручення судової повістки під розписку його батькові згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.6), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як і не надав заперечень щодо позову та доказів що їх підтверджують, в звязку з чим за згодою позивача та його представника суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження відповідно до вимог ст.224 ЦПК України по наявних в матеріалах справи доказах.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши надані докази та матеріали кримінальної справи №1-65/11 по обвинуваченню ОСОБА_2 по ч.1 ст.125 КК України, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17 червня 2010 року відповідач ОСОБА_2, знаходячись в стані алкогольного спяніння, в будинку №80 по вул. Братів Більченко в сел. Солоне Дніпропетровської області, на підставі особистих неприязних стосунків, які виниклі при розподілі спільно нажитого майна, почав ображати її нецензурною лайкою, що принижувало її честь та гордість, після чого, застосовуючи фізичну силу, повалив її на підлогу і наніс декілька ударів кулаком лівої руки в передню поверхню правого передпліччя, праве плече, зовнішню поверхню правого стегна у верхню та середню його третину, по нижній повіці правого ока, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На підставі скарги позивачки ОСОБА_1 в порядку приватного звинувачення від 10 березня 2011 року та відповідно до вимог ст.27 КПК України ухвалою судді Солонянського районного суду від 29 березня 2011 року було порушено кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст125 КК України (а.с.16). В процесі провадження по кримінальній справи позивачкою ОСОБА_1 було заявлено також цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 гривень(а.с.15).

Згідно постанови Солонянського районного суду від 31 жовтня 2011 року підсудного ОСОБА_2 за його заявою було звільнено від кримінальної відповідальності у відповідності з п.вст.1 Закону України Про амністіювід 08 липня 2011 року, а кримінальну справу провадженням закрито на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України в звязку з актом амністії, при цьому рішення щодо цивільний позову судом прийнято не було (а.с.3).

Згідно ст.5 Закону України Про застосування амністії в Україніта ч.2 ст.14 Закону України Про амністію в 2011 роціамністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком чи рішенням суду.

Відповідно до положень ст.ст. 22,23 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, а відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, при цьому згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово чи шляхом здійснення місячних платежів.

У відповідності до ст..10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України, відповідно до ч.4 якої передбачено, що вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що відповідачем позивачці спричинено тілесні ушкодження у вигляді численних синців, які відносяться до легкої ступені тяжкості, оскільки мають незначні швидкоминучі наслідки (а.с.17), при цьому спричинення тілесних пошкоджень здійснено відповідачем в присутності інших осіб, якими здійснювався опис майна подружжя для вирішення питання щодо розділу спільного майна подружжя в звязку з розірванням шлюбу (а.с.12,14), а вказані дії відповідача супроводжувались нецензурною лайкою на адресу позивачки, що також принижувало її честь та гідність як людини та громадянина та обумовили несприятливі зміни в їх житті, завдали тривалих та інтенсивних негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду), оскільки такі дії відповідача носили протиправний характер, внаслідок якого позивачці було необхідно докладати додаткові зусилля для відновлення своєї честі та гідності, відновлення встановленого способу життя, пояснювати неповнолітнім дітям поведінку їх батька, яка призвела до необхідності звернення позивачкою до міліції та суду по питанню притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, в звязку з чим позивачка була змушена витрачати свій час та кошти на звернення за юридичною допомогою, явкою до суду при розгляді кримінальної справи, в процесі проведення якого відповідач не визнавав своєї провини та продовжував принижувати честь та гідність позивачки (а.с.18-22), а після закриття провадження по кримінальній справі на підставі акту амністії, змушена була знову звертатися до суду щодо захисту своїх прав та відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що винними діями відповідача позивачеві спричинена моральна шкода, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В той же час, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд з урахуванням вимог ст.23 ЦК України виходить з характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, їх тривалості, стану здоровя позивача та членів його сімї, істотних вимушених змін у його житті та житті його родини, часу та зусиль, необхідних для відновлення його попереднього стану та інших негативних наслідків, а також засад розумності, справедливості, виваженості та обєктивності, тривалості періоду з дня вчинення протиправних дій відповідачем, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 гривень, оскільки саме така сума буде необхідною та достатньою адекватною компенсацією спричиненої моральної шкоди, відмовивши в задоволенні іншої частини позову про стягнення моральної шкоди.

Крім цього, в звязку з частковим задоволенням позову відповідно до Закону України Про судовий збір з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 188 (сто вісімдесят вісім) гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,23,1167,1168,1201 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 (пять тисяч) гривень 00 копійок, відмовивши в задоволенні іншої частини позову, та на користь держави судовий збір в розмірі 188 (сто вісімдесят вісім) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

ГОЛОВУЮЧА: суддя