Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2011року по справі за позовом ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановила:

01.04.2010року ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 30 липня 2007 року відповідач допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Фіат Браво», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 Відповідно до договору страхування між ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» та ОСОБА_2 від 23.04.2007р. ними було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 29219грн.07коп. В порядку ч.1 ст.1191 ЦК України ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29219грн.07коп., які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь (а.с. 1-2).

Рішенням суду від 14 квітня 2011року позов ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» задовольнити. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ВАТ УСК «Дженералі Гарант» матеріальну шкоду в розмірі 29219грн.07коп., судовий збір у розмірі 288грн.29коп. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.; на користь держави судовий збір у розмірі 3грн.90коп. (а.с.129-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду та залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, позовну заяву подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Позивач не надав суду докази реальної сплати ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 28529грн.07коп., а платіжне доручення ні є належним доказом. Апелянт вказав, що суд не врахував, що сума вартості деталей, вузлів та агрегатів на час ДТП, у разі неможливості передачі цього майна після відшкодування шкоди особі, яка заподіяла шкоду, тобто йому, повинна бути повернена відповідачу, а саме від відшкодованої суми треба відняти вартість, що складає 12395грн.16коп.(а.с.132-135).

Справа розглянута за відсутністю представника ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», який належним чином сповіщений про слухання справи, та надав суду апеляційної інстанції заперечення з проханням відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, представника апелянта, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючі позовні вимоги ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», суд виходив з того, що відсутні підстави для передачі пошкоджених деталей, вузлів та агрегатів відповідачу, оскільки вони не тільки не можуть використовуватися за призначенням, а й не мають цінності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам діючого законодавства України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.04.2007р. між ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування належного ОСОБА_3 транспортного засобу «Фіат Браво», реєстраційний номер 371580К, 2001 року випуску (а.с.4), відповідно до якого позивач при дотриманні усіх умов договору зобов'язується сплатити страхове відшкодування страхувальнику при настанні страхового випадку, в тому числі ДТП.

30 вересня 2007року об 18.00 годині в м. Одесі по вулиці .Грушевського відповідач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «Опель» реєстраційний номер НОМЕР_2, у порушення п.12.1 Правил дорожнього руху не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Фіат Браво», р/н 371580К.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.11.2007р. ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на нього накладено адміністративне, штрафу в сумі 17грн. (а.с.10).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фіат Брава» отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26.10.2007р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фіат Браво» в результаті його пошкодження при ДТП, склала 18639грн.25коп., а вартість відновлювального ремонту -28599грн.07коп. (а.с.11-20).

На підставі ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.990 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивач виплатив страхувальнику ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 28529грн.07коп. за винятком суми франшизи - 70 грн. (а.с.32).

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, що також зазначено в ст.27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №12872 по визначенню ринкової вартості складових автомобіля «Фіат Браво» складеного 10.12.2010р. вартість пошкоджених деталей, вузлів та агрегатів вказаного автомобілю з урахуванням строку експлуатації і технічного стану досліджуваного автомобілю до ДТП, тобто в справному (товарному) стані визначена рівною 12395грн.16коп., а з урахуванням їх комплектності, фактичного (пошкодження) стану, при пошкодженні в ДТП, була втрачена їх як товарна цінність так і функціональне призначення, тому їх вартість після пошкодження визначити неможливо (а.с.87-89).

Враховуючи вказані вище роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та приймаючи до уваги висновки судової автотоварознавчої експертизи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для передачі пошкоджених деталей, вузлів та агрегатів відповідачу оскільки вони не тільки не можуть використовуватися за призначенням, а й не мають цінності.

Доводи апелянта відносно того, що позовну заяву подано неповноважною належним чином особою є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи на а.с.54 знаходиться довіреність від ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» на імя ОСОБА_4, яка і підписала позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, відповідач не довів суду обґрунтованість своїх заперечень.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2011року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_5