Справа № 22-ц-4099/11 Головуючий у І інстанції Левченко А.В.
Категорія 20 21.07.2011
РІШЕННЯ

21 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Григор»євій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 18 червня 1986 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 В 1990 році тітка чоловіка, ОСОБА_6, дозволила їм побудувати на земельній ділянці в селі Вороньків Бориспільського району Київської області по вулиці Кутовській, 13 біля свого старого будинку житловий будинок. Будівництво нового будинку проводилось виключно за кошти сторін по справі, ОСОБА_6 участі в будівництві не приймала. Після смерті ОСОБА_6 у 1992 році старий будинок, в якому вона проживала до дня смерті, було знесено. У 2009 році позивач дізналась про те, що її чоловік ОСОБА_2 згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого 29 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 5586, подарував своєму сину від першого шлюбу ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Вороньків, вулиця Кутовська, 13. Разом з тим даний договір дарування житлового будинку, укладений між відповідачами, має бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_2 подарував будинок, що є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, в зв»язку з будівництвом за спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а згоди позивача ОСОБА_4, як співвласника, на відчуження не отримав, що є порушенням діючого цивільного та сімейного законодавства. На підставі викладеного просила суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 13 по вулиці Кутовській в селі Вороньків Бориспільського району Київської області, укладений 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати вищевказане домоволодіння спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_2 в рівних частках, та визнати за нею право власності на ? його частину.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2011 року позов задоволено. Визнано домоволодіння № 13 по вулиці Кутовській в селі Вороньків Бориспільського району Київської області спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями під № 13 по вулиці Кутовській в селі Вороньків Бориспільського району Київської області, вчинений ОСОБА_2 в якості дарувальника на користь обдарованого ОСОБА_3, посвідчений 29 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 5586. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину домоволодіння за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Вороньків, вулиця Кутовська, 13.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.1989 року ОСОБА_6 звернулась до голови радгоспу «Вороньківський» з письмовою заявою про надання їй дозволу на перебудову жилого будинку на її земельній ділянці в зв»язку з його непридатністю для проживання (а.с.41). Наказом по радгоспу «Вороньківський» за № 429 від 14.11.1989 року ОСОБА_6 під забудову індивідуального жилого будинку була виділена земельна ділянка площею 0,12 га по вулиці Кутовській, 13 в селі Вороньків Бориспільського району (а.с.42).

Виконавчий комітет Вороньківської сільської ради Бориспільського району, розглянувши заяву ОСОБА_6 та наказ адміністрації радгоспу «Вороньківський» за № 429 від 14.11.1989 року, прийняв рішення за № 55/1 від 17.11.1989 року «Про надання дозволу на перебудову житлового будинку», яким надав ОСОБА_7 дозвіл на перебудову житлового будинку (а.с.43).

15.03.1990 року виконком Бориспільської районної ради народних депутатів прийняв рішення за № 49 «Про надання дозволу на індивідуальне будівництво громадянам сіл району», відповідно до якого були затверджені рішення виконкомів сільських рад народних депутатів і дозволено індивідуальне будівництво громадянам сіл району, в тому числі ОСОБА_7 дозволено перебудову жилого будинку, після перебудови жилого будинку старий будинок підлягав знесенню у місячний термін (а.с.44). На підставі вказаного рішення ОСОБА_7 було видано паспорт на забудову садиби у селі Вороньків по вулиці Кутовській, 13 та винесено в натуру земельну ділянку для індивідуального будівництва розміром 0,12 га (а.с.45-48).

22.06.1992 року ОСОБА_6 померла, і на підставі складеного нею 27.02.1988 року заповіту все її майно успадкував відповідач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим йому 12.02.1993 року державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8 Так, згідно цього свідоцтва ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_6 майно, що складається з житлового будинку в селі Вороньків Бориспільського району Київської області, належного померлій ОСОБА_6 на підставі довідки про право власності на будинок, виданої виконкомом Вороньківської сільської ради народних депутатів 28.01.1993 року за № 43, розташованого на земельній ділянці Вороньківської сільради. На земельній ділянці розташовані житловий будинок цегляний, критий шифером, загальною жилою площею 34 кв.м., погріб, сарай.

29.10.2007 року ОСОБА_2 подарував належний йому на праві особистої власності житловий будинок за вищевказаною адресою своєму сину від першого шлюбу ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 29.10.2007 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 5586.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що оскільки будинок був побудований під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі спільними зусиллями та коштами, він є спільною сумісною власністю, і частка позивача ОСОБА_4 у ньому, як подружжя, дорівнює ?.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року, який регулює спірні правовідносини в частині визнання будинку спільною сумісною власністю сторін та визнання за позивачем права власності на ? його частину, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна часткова та сумісна власність. Згідно ст. 113 ЦК України в редакції 1963 року володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом.

Відповідно до існуючої судової практики щодо застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок, участь інших, крім забудовника, осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено Законом. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, вбачається, що цивільне законодавство, діюче на момент існування спірних правовідносин, умовою виникнення права власності на будинок у особи, яка не є забудовником, однак брала участь у його будівництві, передбачало наявність угоди між нею та забудовником про створення спільної власності.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що ніякої угоди про створення спільної власності між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яка була забудовником, на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_6 у 1989 році, не існувало. Таким чином позивач в даній ситуації не має права вимагати визнання за нею права власності на частину будинку, в будівництві якого брала участь, натомість має право звернутися до суду з позовом про відшкодування затрат на будівництво, за умови доведеності факту понесення таких затрат.

Обгрунтування судом першої інстанції своїх висновків про наявність підстав до задоволення позову показаннями свідків, які зазначали, що будівництвом будинку займалися ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а не ОСОБА_6, яка перебувала на той час в похилому віці, в світлі вищенаведеного є помилковими та не мають ніякого юридичного значення, оскільки на виникнення у позивача права власності на частину будинку жодним чином не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтовані, в зв»язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину домоволодіння відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: