АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4595/11 Справа № 22ц-7713/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання із спадкодавцем на момент смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом і просив встановити факт постійного проживання на момент смерті з ОСОБА_4 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння № 42 по вул. Балтійській в м. Дніпропетровську.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на момент її смерті 04 червня 2000 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння № 42 по вул. Балтійській в м. Дніпропетровську.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння № 42 по вул. Балтійській в м. Дніпропетровську належало на праві власності ОСОБА_4, яка померла 04 червня 2000 року. ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4

Задовольняючі позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.ст. 1261 та 1268 ЦК України ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_4 і, оскільки він проживав із спадкодавцем на момент смерті, тому він прийняв спадщину, яка складається з домоволодіння № 42 по вул. Балтійській в м. Дніпропетровську.

Але з таким висновком суду погодитись неможна, оскільки він зроблений з порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Але вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Застосовуючи до спірних правовідносин норми ЦК України суд першої інстанції не врахував, що оскільки ОСОБА_4 померла 04 червня 2000 року, то у відповідність до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме п. 4 - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п.1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_3 проживав на момент смерті із спадкодавцем не має ніяких юридичних наслідків щодо прийняття спадщини, оскільки відповідно до зазначеної вище норми матеріального права, для прийняття спадщини було необхідно вчинити одну із дій перелічених в статті.

Матеріли справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_3, якимось чином фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Неможна прийняти до уваги і доводи позивача, що він мешкав в спірному домоволодінні, оскільки згідно його паспорту (а.с. 14 зворот) з 12 квітня 1973 року він має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, заявляючи позовні вимоги до територіальної громади в особі Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 ніяким чином не обґрунтував чим порушено його права саме цим відповідачем, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 листопада 2010 року (а.с. 45), спадщина, яка залишалась після смерті ОСОБА_4, прийняв її син ОСОБА_5, який помер 22 березня 2010 року.

Таким чином належним відповідачем по справі є спадкоємці ОСОБА_5, а саме ОСОБА_2, яка на день ухвалення рішення суду вже прийняла спадщину після свого батька і зареєструвала своє право власності у державного реєстратора (а.с. 46).

За таких підстав колегія суддів вважає що позовні вимоги ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають і тому у відповідність до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, з позивача слід стягнути на користь держави судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, а саме 125 грн. 09 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання із спадкодавцем на момент смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави - 125 грн. 09 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 225 грн. 09 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: