Справа № 2-8385/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

Секретаря Ткаченко В.І.

За участю:

Позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка у червні 2011 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1963 р. № 605 квартира АДРЕСА_1 була в порядку приватизації державного житлового фонду передана у спільну сумісну власність їй та її батькам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Після смерті батька, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та смерті матері, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, що складалася з належних померлим частин зазначеної квартири. Позивачка як їх спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, втім в оформленні права власності їй було відмовлено з посиланням на недоліки вищезазначеного правовстановлюючого документу, а саме на те, що у ньому відсутні ім`я та по-батькові власників, а зазначені лише їх ініціали. На підставі викладеного просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 25).

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1963 р. № 605 квартира АДРЕСА_1 в порядку приватизації державного житлового фонду була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , втім у тексті цього правовстановлюючого документу були зазначені лише їх прізвища та ініціали, а також ініціали ОСОБА_5 містили описку (а.с. 12, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 17), ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с. 14).

У грудні 2010 р. позивачка звернулася до КП «Дніпропетровське МБТІ`з заявою у про реєстрацію за нею права власності на спірну квартиру в цілому, втім в її задоволенні було відмовлено з посиланням на вищезазначені недоліки наданого позивачкою правовстановлюючого документу (а.с. 13).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, згідно ч. 2 ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. З урахуванням змісту зазначеної норми позивачка право власності на спірне майно в порядку спадкування на час розгляду справи не набула, оскільки не зареєструвала його за собою, докази отримання нею свідоцтв про право на спадщину не надані, а отже її вимоги у цій частині не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Право власності позивачки, набуте нею в порядку приватизації державного житлового фонду, зареєстроване за нею у встановленому порядку на підставі правовстановлюючого документу (а.с. 18/зв), ніким не оспорюється та не заперечується, а отже судовому захисту в порядку ст. 392 ЦК України не підлягає.

При цьому судом приймається до уваги, що відмова КП «Дніпропетровське МБТІ`у реєстрації права власності за позивачкою не свідчить про наявність цивільно-правового спору з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вищезазначений суб`єкт є реєструючим органом, що вчиняє дії у межах своєї адміністративної компетенції, а його рішення ґрунтується на недоліках наданих для реєстрації документів, але не на запереченні цивільного права позивача. За викладених обставин позивачка не позбавлена права виправити недоліки наданих нею для реєстрації документів документів або оспорити правомірність рішення реєстратора, втім підстав для застосування ст. 392 ЦПК України, як вона на цьому наполягає, дані обставини не дають.

Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. При цьому понесені позивачкою судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України їй не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 1299 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у справі, втім не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А. Мазниця