Справа № 22-ц-272/2011 Провадження № Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Єременко Доповідач - Кузюра Л. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ІШУТКО В.М., ОСОБА_2
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Бобровицького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кобижчанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, Кобижчанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання зі ОСОБА_10 , визнання права власності на спадкове майно, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, виділ частки в натурі, а також за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Кобижчанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, виділ частки в натурі,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання права. власності на спадкове майно після померлої 10 липня 2007 року ОСОБА_11, а саме - будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Кобижча, Бобровицького району по вул. Нова, 43. Як спадкоємець на майно за заповітом, позивач прийняла спадщину фактично, проте оформити документи не має можливості, тому що не відбулась первинна реєстрація даного будинку в МБТІ.

До суду з зустрічним позовом звернулась ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та просила встановити факт проживання разом зі спадкодавцем

ОСОБА_9Т, який помер 07 лютого 2006 року на час відкриття спадщини у будинку 43 по вул. Нова с. Кобижча. Визнати право власності по 1/12 за кожним після смерті ОСОБА_10, виділити в натурі належну частину та встановити порядок користування земельною ділянкою , на якій розміщені житловий будинок та споруди.

До суду звернулась також з зустрічним позовом ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно в частині 1/12 та виділу частки в натурі, зазначивши, що ОСОБА_10, який помер 07 лютого 2006 року є її батьком.

Рішенням Бобровицького районного суду від 23 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в с. Кобижча, Бобровицького району Чернігівської області по вул. Нова, 43, як такі, що перейшли по праву спадкування за заповітом після померлого 10 липня 2007 року заповідача ОСОБА_11

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6-відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись з апеляційною скаргою та просили вищевказане рішення суду скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянти зазначають, що висновок суду про те, що спірний будинок не мав статусу колгоспного двору і що покійний ОСОБА_10 не набув права власності на його половину протирічить обставинам справи, оскільки з 1987 року будинок відносився до колгоспного двору згідно даних господарських книг Кобижчанської сільської ради. Померлі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 станом на 15.04.1991 року проживали та були прописані в ньому постійно і відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» набули в рівних частках права власності на нього. Заначають, що судом грубо порушено норм** процесуального права, оскільки залишено поза увагою її клопотання прсг залучення до участі у справі ОСОБА_12, який являвся сином ОСОБА_13 та братом померлого ОСОБА_14, та також мав право на частку спірного спадкового майна. Також зазначають, що факт постійного проживання ОСОБА_5 з померлим ОСОБА_10 підтверджується письмовими матеріалами справи, поясненнями свідків, представників сільської ради , на що суд не звернув уваги , а тому висновок суду про недоведеність даного факту є незаконним.

Дана справа неодноразово розглядувалась в суді. Ухвалою Верховного Суду України від 08.12.2010 року скасовано рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 квітня 2010 року, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна

скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_15 придбав у ОСОБА_16 за договором купівлі-продажу від 03.06.1981 року за № 133 житловий будинок в с. Кобижча Бобровицького району по вул.. Нова, 43. Указані обставини підтверджені по справі копією договору купівлі-продажу та довідкою сільського голови (т.1 а.с. 184, 185).

На час купівлі будинку за даними виконкому Кобижчанської сільської ради указане господарство відносилось до суспільної групи робочий двір. ОСОБА_15 являвся інвалідом ВВВ І групи, не працював, його дружина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, являлась пенсіонером, членами колгоспу подружжя ОСОБА_15 не було і тому суспільна група господарства змінена не була (т.1 а.с. 208-210).

У зв»язку зі смертю у листопаді 1981 році ОСОБА_15 господарський номер було переведено на пережившу дружину ОСОБА_11 (т.1 а.с. 184).

Діти подружжя ОСОБА_15 ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебували в місцях позбавлення волі. За даними господарської книги були зареєстровані в спірному будинку (т.1 а.с. 205-213). ОСОБА_12 не працював, помер 14 грудня 2004 року, ОСОБА_10 в певний час працював трактористом колгоспу «Перемога», в подальшому -монтером Ніжинської дистанції колії ПЧ-5, помер 7 лютого 2006 року (т.1 а.с. 87, 250).

При з»ясуванні питання про те, чи являвся ОСОБА_10 членом колгоспу «Перемога», було встановлено, що встановлений мінімум вихододнів у колгоспі останнім в жодному періоді відпрацьовано не було (т.1 а.с. 214).

Крім того, за даними архівного відділу згідно протоколів засідань та загальних зборів КСП «Шевченка» та КСП «Перемога» ОСОБА_15, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, до членів даних колгоспів не вступали, господарство відносилось до соціальної групи «робочий двір» (т.2 а.с. 3-5).

Таким чином виходячи з наведених обставин, суд прийшов до вірного висновку про те, що житловий будинок по вул.. Нова, 43 в с. Кобижча Бобровицького району Чернігівської області з червня 1981 року належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_15 та ОСОБА_11 згідно до положень ст. 112 ЦК УРСР ( редакції 1963 року) та ст. 22 КпШТ УРСР.

Вірним також є висновок суду про те, що хоча реєстрація права власності на указаний будинок в МЕТІ проведена не була, він є об»єктом права власності і не є об»єктом самочинного будівництва.

Такий висновок витікає з того, що спірний будинок не будувався подружжям ОСОБА_15, а 03.06.1981 року як об»єкт права власності був придбаний за договором купівлі-прордажу , зареєстрованому в виконкомі сільської ради, йому виконкомом сільської ради присвоєно господарський номер 14/2213 (т. 1 а.с. 185).

Чинне на час укладення договору законодавство передбачало, що громадянин, який збудував будинок без установленого дозволу або грубим

порушенням норм і правил не вправі розпоряджатись таким будинком (ст. 105 ЦК УРСР) і лише будинок, збудований з дотриманням наведених приписів, міг бути об»єктом купівлі-продажу.

Згідно до правил ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу будинку підлягав нотаріальному посвідченню та реєстрації у виконкомі місцевих рад, а в населених пунктах, де відсутні нотаріальні контори, договір посвідчувався виконкомом сільської ради.

Указані правила оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку, як об»єкту права власності були повністю дотримані за чинним в той час законодавством, а тому право власності на будинок подружжя ОСОБА_15 набули згідно до ст. 128 ЦК УРСР з моменту передачі майна.

Підстави вважати спірний будинок самочинним будівництвом за таких обставин відсутні.

Оскільки ОСОБА_15 помер у вересні 1981 року, спадщину після нього фактично прийняли ОСОБА_12, ОСОБА_10 та дружина ОСОБА_11

Після смерті 14 грудня 2004 року ОСОБА_12 та 07 лютого 2006 року ОСОБА_10 фактичною спадкоємицею, на підставі п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР-являлась ОСОБА_13, оскільки за даними матеріалів справи, спадкові справи за померлими не заводились. ОСОБА_11 померла 10 липня 2007 року, склавши за життя 19.11.1996 року заповіт про розпорядження на випадок смерті всім своїм майном в рівних частках на користь дітей ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_4

Враховуючи ту обвину, що на день смерті ОСОБА_11 із спадкоємців, зазначених нею у заповіті, в живих залишились лише ОСОБА_4С, яка в належному порядку прийняла спадщину, остання має право на спадщину за заповітом на підставі ст.ст. 1222, 1223, 1235, 1236 ЦК України.

Позовні вимоги ОСОБА_5, заявлені в її інтересах та її неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про становлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на житловий будинок з надвірним будівлями по 1/12 частці, виділення в натурі частини житлового будинку, що відповідає частці у праві на спадкове майнс^ встановлення порядку користування земельною ділянкою та аналогічні вимоги ОСОБА_6 суд обгрунтовно залишив без задоволення, оскільки, ОСОБА_10, будучи тяжко хворим лікувався, проживав в м. Києві у сестри ОСОБА_4 , там і помер, що вбачається з свідоцтва про смерть ( т. 1 а.с. 87).

Його дружина ОСОБА_5 має право власності, разом з дітьми зареєстрована і має постійне місце проживання згідно з даним паспорта в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 56, 189).

Враховуючи наведене, суд прийшов до вірного висновку про те, що зазначені позивачі в порядку , передбаченому законодавством, спадщину не прийняли, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: