АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/7406/11 Справа № 22ц-6101/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Романюк М.М., Петренко І.О.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської міської ради та заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2011 року за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави до товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок науки» та ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Дніпропетровське міське комунальне підприємство «Будинок вчених», регіональне відділення фонду державного майна України у Дніпропетровській області та комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави до ТОВ «Будинок науки» та ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, вказуючи на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року територіальна громада міста в особі Дніпропетровської міської ради є власником нежитлової будівлі Будинок вчених, яка знаходиться на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську.

28 листопада 2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір безвідсоткової позики у розмірі 2 000 000 грн., пунктами 3.3.3 та 3.4 якого передбачено забезпечення виконання зобовязань за цим договором шляхом укладення договору застави рухомого і нерухомого майна та право позикодавця вимагати задоволення своїх вимог за вказаним договором за рахунок предмета договору застави.

19 грудня 2006 року було зареєстровано юридичну особу ТОВ «Будинок науки», засновниками якого є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

22 грудня того ж року між Дніпропетровським міським комунальним підприємством «Будинок вчених» та ТОВ «Будинок науки» укладено договір купівлі-продажу адміністративного будинку, розташованого на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську, який в судовому порядку (рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2007 року) визнано дійсним з визнанням за ТОВ «Будинок науки» на нього права власності

24 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Будинок науки» укладено іпотечний договір, за умовами якого останнє надало в іпотеку нежитлову будівлю Будинок вчених, розташовану на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську, в забезпечення виконання зобовязань за договором безвідсоткової позики, укладеним 28 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2007 року задоволено позов ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлено спосіб виконання цього рішення шляхом проведення продажу предмета іпотеки через структуру вказану іпотекодержателем.

Пізніше вказане рішення було скасовано судом апеляційної інстанції з поверненням справи на новий розгляд. Також було скасоване рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2007 року про визнання дійсним укладеного між комунальним підприємством «Будинок вчених» та ТОВ «Будинок науки» договору купівлі-продажу адміністративного будинку, розташованого на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську і в задоволенні даного позову відмовлено.

Посилаючись на викладені обставини, на те, що статутом ТОВ «Будинок науки» не передбачена можливість товариства відповідати по особистим зобовязанням своїх засновників, а також на те, що оспорений договір суперечить вимогам ст.14 Закону України «Про іпотеку», оскільки його предметом є обєкт права комунальної власності переданий в іпотеку без згоди органу місцевого самоврядування, заступник прокурора Дніпропетровської області просив визнати договір іпотеки недійсним і зобовязати ОСОБА_2 повернути адміністративний будинок, розташований на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську у власність територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргах Дніпропетровська міська рада та заступник прокурора Дніпропетровської області ставлять питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права і про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційні скарги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд посилався на те, що укладаючи іпотечний договір ТОВ «Будинок науки» діяло в межах Закону та свого статуту і як власник спірного нерухомого майна на законних підставах мало право розпоряджатися цим майном на власний розсуд, в тому числі і передавати його в іпотеку.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Судом встановлено, що власником нежитлової будівлі Будинок вчених, яка знаходиться на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

28 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які пізніше стали засновниками ТОВ «Будинок науки», було укладено договір безвідсоткової позики у розмірі 2 000 000 грн.

22 грудня того ж року між Дніпропетровським міським комунальним підприємством «Будинок вчених» та ТОВ «Будинок науки» був укладений нікчемний (без додержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення) правочин щодо продажу належної територіальній громаді міста нежитлової будівлі Будинок вчених, яка знаходиться на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську.

24 липня 2007 року ТОВ «Будинок науки» надало вказану будівлю в іпотеку ОСОБА_2, в забезпечення виконання зобовязань за договором безвідсоткової позики, укладеним 28 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

У відповідності зі ст.658 ЦК України право продажу товару належить його власникові.

Враховуючи те, що Дніпропетровське міське комунальне підприємство «Будинок вчених» не було власником вказаної нежитлової будівлі, воно не мало права її відчуження. У звязку з цим було скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2007 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ТОВ «Будинок науки» на цю будівлю права власності і відмовлено останньому в задоволенні даного позову (рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2009 року, а.с.68-70 т.1).

Той факт, що на момент укладення договору іпотеки між ОСОБА_2В та ТОВ «Будинок науки» останнє значилось власником спірного обєкту нерухомості не має правового значення, оскільки нікчемні угоди не створюють для сторін тих прав і обовязків, на встановлення яких вони були спрямовані.

За договором купівлі-продажу продавець майна може передати покупцеві лише ті права, які він має. Оскільки Дніпропетровське міське комунальне підприємство «Будинок вчених» ніколи не мало права власності на спірний обєкт нерухомості, воно не могло передати це право ТОВ «Будинок науки», а тому останнє не мало права на надання спірного обєкту нерухомості в іпотеку.

Крім того свідоцтво про право власності територіальної громади міста Дніпропетровська на спірне майно ніколи не скасовувалось і не визнавалось незаконним.

У відповідності зі ст.14 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є обєктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою чи організацією на праві господарського віддання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського віддання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа и організація.

Судом встановлено, що будь-яких рішень щодо продажу спірного обєкту нерухомості ТОВ «Будинок науки» та передачі його в іпотеку Дніпропетровська міська рада не приймала, що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині визнання договору іпотеки недійсним.

Розглядаючи вимоги прокурора про застосовування ст.216 ЦК України, а саме про зобовязання ОСОБА_2 повернути адміністративний будинок, розташований на вул.Куйбишева,2 в м.Дніпропетровську у власність територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, колегія суддів вважає їх не підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, вказана норма може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину.

Оскільки зі спірного іпотечного договору вбачається, що предмет іпотеки не передавався іпотекодержателю, а залишився в користуванні іпотекодавця, підстави для застосовування ч.1 ст.216 ЦК України відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Дніпропетровської міської ради та заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2011 року скасувати.

Визнати недійсним іпотечний договір, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок науки» та ОСОБА_2 24 липня 2007 року. В задоволенні іншої частини позову заступнику прокурора Дніпропетровської області відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: