Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2011 Справа №2-4242/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

Головуючого - Сливка Л. М.

за участі секретаря - Заплітного Б. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі Тернопільського відділення № 15 філії ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа ОСОБА_3 банк України, про визнання договорів недійсними та зобов"язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі Тернопільського відділення № 15 філії ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа ОСОБА_3 банк України, про визнання кредитного договору від 01 червня 2007 року та договору застави, укладеного на забезпечення зобов'язань за кредитним договором, недійсними та зобов'язати відповідача прийняти в нього суму в розмірі 160740 гривень, що за офіційним курсом швейцарського франка до гривні станом на день укладення спірного договору еквівалентно сумі кредиту у швейцарських франках, з розстрочкою платежу на 120 місяців, по 1356,17 гривень, покликаючись на те, що відповідач не вправі був надавати йому кредит в іноземній валюті з мотивів відсутності індивідуальних ліцензій відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Таким чином у момент укладення спірних договорів не було дотримано вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки внаслідок вказаних порушень зміст кредитного договору суперечить актам цивільного законодавства, що є підставою визнання його недійсним з моменту вчинення.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримав із викладених у позовній заяві мотивів, вказавши, що дозволу на кредитування в іноземній валюті ОСОБА_3 України ОСОБА_2 акціонерному товариству "УкрСиббанк" не надавав, тому позивач не вправі був надавати ОСОБА_1 кредит у швейцарських франках, відтак зміст кредитного договору суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, що є підставою визнання його недійсним. З цих підстав просить позов ОСОБА_1 задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі Тернопільського відділення № 15 філії ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк" ОСОБА_5 в судовому засіданні позову не визнав, підтримавши письмові заперечення, вказавши зокрема, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право здійснювати кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії.

Представник третьої особи ОСОБА_3 банку України ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вважає позов ОСОБА_1 необгрунтованим та безпідставним, оскільки банки відповідно до чинного законодавства мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів як у національній, так і в іноземній валюті.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі факти :

17 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 39500 швейцарських франків з терміном повернення в строк до 16 травня 2022 року.

Як слідує з розділу 2 вказаного кредитного договору, на забезпечення виконання зобов'язань позивачем передано відповідачу в заставу квартиру АДРЕСА_1.

Виконання зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором ОСОБА_1 було розпочате і здійснювалось шляхом погашення щомісячних платежів, чого сам позивач у судовому засіданні не заперечував. Наведене свідчить про те, що сторони досягнули згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Натомість твердження позивача про те, що банк не має права здійснювати кредитні операції в іноземній валюті є необгрунтованими, не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам чинного законодавства, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 345 ГК України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі Законом України „Про банки і банківську діяльність.

Згідно зі ст.ст. 47 та 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик є кредитними операціями незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що ОСОБА_3 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до пп. „в, „г ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Разом з тим відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_3 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Як установлено в судовому засіданні, у позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Укрсиббанк" наявна банківська ліцензія № 75 від 24 грудня 2001 року, видана ОСОБА_3 банком України на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону України „Про банки та банківську діяльність, а також дозвіл №75-2 від 19 листопада 2002 року, виданий ОСОБА_3 банком України на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону України „Про банки та банківську діяльність, згідно з додатком до цього дозволу.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пп. „в п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю індивідуальної ліцензії потребують в тому числі й операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак чинним законодавством України не визначені зазначені вище обмеження, а тому вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Законодавство України у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Натомість законом визначено правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути субєктом кредитних зобов'язань.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що операції з надання позивачем кредиту в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії, а відтак посилання відповідача та його представника на цю обставину як на підставу для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17 травня 2007 року є необґрунтованими та судом оцінюються критично.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, суд приходить до переконання, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 17 травня 2007 року про надання Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" в користування ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 39500 швейцарських франків укладений відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним судом не знайдено.

Також, як установлено судом, договору застави між сторонами укладено не було, застава квартири передбачена умовами договору про надання споживчого кредиту № 0. Відтак вимога про визнання договору застави є необгрунтованою та безпідставною.

Зважаючи, що судом не знайдено підстав недійсності спірного договору, позов ОСОБА_1 про зобов'язання банку переукласти договір у національній валюті за офіційним курсом гривні до швейцарського франка на день укладення договору, до задоволення також не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 218, 223, 294, 295 ЦПК України, ст. ст 599, 625, 640, 642 653 , 1054,1056-1 ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність " , суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі Тернопільського відділення № 15 філії ОСОБА_2 акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договорів недійсними та зобов"язання вчинити дії відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 1700 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_7