Справа № 2-188/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 серпня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Шевченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 кооперативу Житловобудівельний кооператив №94 Урожай про поновлення на роботі та стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2010 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 кооперативу Житловобудівельний кооператив №94 Урожай про поновлення на роботі та стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві і в судовому засіданні позивач посилався на те, що з 04 січня 1986 року по 12 вересня 2008 року він працював за сумісництвом в ОСОБА_2 кооперативі Житловобудівельний кооператив №94 Урожай на посаді сантехника та електрика. Вже з 13 вересня 2008 року він став працювати в ОКЖБК №94 Урожай, як за основним місцем роботи. Наказом голови ОКЖБК №94 Урожай від 07 серпня 2009 року він був звільнений з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, а саме прогул ( відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Вважає наказ незаконним, оскільки в нього не було прогулів, він кожен день був присутній на робочому місці та без поважних причин не відлучався з робочого місця. При прийнятті оскаржуваного наказу, відповідачем було порушено вимоги ст.149 КЗпП України, а саме: від нього не витребували ніяких письмових пояснень; не довели до відома взагалі наявність зазначених порушень; під розписку з наказами не ознайомили. Крім того він взагалі не знав про своє звільнення 07.08.2009 року. Так, 30.08.2009 року голова ОКЖБК №94 УрожайОСОБА_3 повідомила його про те, що він звільнений і з 01.09.2009 року на його посаду прийнята інша особа. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому заробітну плату. Просив: поновити його на роботі в ОСОБА_2 кооперативі Житловобудівельний кооператив №94 Урожайна раніше займану посаду; зобовязати відповідача надати розрахунок сум, що підлягають виплаті йому на день звільнення ( зарплата з 12 вересня по 01 вересня 2009 року і суми відпустки з 2003 року по 2008 роки) та стягнути їх на його користь; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; видати довідку про зарплату щомісячно за період з 1990-1994 роки; виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.09.2009 року по 31.12.2010 року; оформити трудову книжку згідно законів про працю.

Представники відповідача, позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Суду пояснили, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і не відповідають фактичним обставинам по справі. Так позивач працював у них за сумісництвом, він ніколи не працював в ОК ЖБК №94 Урожай, як за основним місцем роботи, що підтверджується звітом форми №1ДФ за другий та третій квартали 2009 року. 31 липня замість роботи по підготовки будинку до опалювального сезону він увесь день бігав по квартирам і збирав якісь підписи. Ці підписи він збирав у суботу 1 серпня, неділю 2 серпня та понеділок третього серпня. Він 31 липня та 3 серпня 2009 року ні хвилини не був на робочому місці у підвалі будинку. Він був викликаний на засідання правління, де у присутності членів правління та ревізійної комісії був ознайомлений з актом від 03.08.2009 року та запропоновано йому надати письмове пояснення про відсутність на робочому місці 31.07 та 03.08.2011 року. В присутності сімох свідків позивач відмовився надати письмові пояснення, про що було складено акт. 07.08.2009 року ОСОБА_1 відмовився отримувати гроші в розмірі 540 грн. 47 коп. , про що було складено відповідний акт. Йому неодноразово пропонувалося отримати не отримані при звільнені кошти однак він від їх отримання відмовлявся. Тому ЖБК №94 Урожайне є винним в тому, що ОСОБА_1 не отримав кошти, які належали йому при звільненні. На даний час кошти ОСОБА_1 отримані. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до наказу ОКЖБК №94 Урожай№12 від 04.01.1986 року ОСОБА_1 працював за сумісництвом на посадах електрика, сантехніка, зварювальника по експлуатації, поточному і капітальному ремонту системи холодного і гарячого водопостачання, системи опалення (а.с.9,10,). Відповідно до Звітів Форми №1 ДФ за 2 і третій квартал 2009 року в ОКЖБК №94 Урожайв штаті працівників не має, за сумісництвом працювало 7 і 8 осіб ( а.с.120,121).

Наказом ОКЖБК №94 Урожай № 11 від 07 серпня 2009 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КзпП України ( за прогул без поважних причин ( а.с.154), з наказом ОСОБА_1 ознайомлений 07.08.2009 року, від підпису відмовився, та відмовився від отримання коштів при звільненні, що підтверджується актом від 07.08.2009 року ( а.с.128).

Позивач в своїй позовній заяві просить поновити його на роботі в ОСОБА_2 кооперативі Житловобудівельний кооператив №94 Урожайна раніше займану посаду; зобовязати відповідача надати розрахунок сум, що підлягають виплаті йому на день звільнення ( зарплата з 12 вересня по 01 вересня 2009 року і суми відпустки з 2003 року по 2008 роки) та стягнути їх на його користь; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; видати довідку про зарплату щомісячно за період з 1990-1994 роки; виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.09.2009 року по 31.12.2010 року; оформити трудову книжку згідно законів про працю.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 суд може поновити ці строки.

Згідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9 встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, постановляючи рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено в судовому засіданні, і про що не заперечували сторони, в ОКЖБК №94 Урожайпрацівники працюють за сумісництвом, ОСОБА_1 заяви про прийом на постійну роботу, трудову книжку, медичну довідку, професійні посвідчення в ОКЖБК №94 Урожай не подавав.

Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства.

Отже в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження та спростовано той факт, що позивач ОСОБА_1 працював в ОКЖБК №94 Урожайна постійній роботі.

Відповідно до акту, складеного комісією 03.08.2009 року, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31.07.2009 року та 03.08.2009 року ( а.с. 123).

ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував той факт, що 31 липня та 3 серпня 2009 року він не знаходився на робочому місці в підвалі будинку, та не проводив підготовку будинку до зими, а вів збір підписів мешканців будинку, про недовіру до голови ЖБК.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вказав в судовому засіданні ОСОБА_1, в звязку з його незаконним звільненням він звернувся до прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська і йому було рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується листом прокурора Індустріального району від 11.12.2009 року №1266 р ( а.с.8).

Позивачем подано дану позовну заяву через півтора року після його звільнення з посади, клопотання щодо визнання причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та поновлення строку позивачем не подано.

Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення на посаді та внесення запису в трудову книжку, оскільки позивач дійсно порушив трудову дисципліну і дисциплінарне стягнення накладено у відповідності з КЗпП України і на постійній роботі він не працював.

Отже в судовому засіданні встановлено, що звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до норм діючого законодавства, його право не порушено, строк на звернення до суду пропущено, тому суд відмовляє по суті позовних вимог щодо поновлення на роботі.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, то суд не вбачає законних підстав.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні встановлено, про що також не заперечував позивач, він відмовився від отримання розрахункових при звільненні, оскільки вважав, що сума коштів повинна бути значно більшою і лише після неодноразових запрошень та викликів він 22.06.2010 року отримав розрахункові в сумі 540 грн.47 коп. ( а.с.136).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині поновлення на роботі, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині виплатити компенсації за невикористані відпустки за всі роки, а саме за період з 2003 року по 2008 рік, оскільки позивач не подавав заяв про надання відпустки в період відпусток за основним місцем роботи, та не надавав ніяких довідок щодо знаходження в відпустці за основним місцем роботи. Також суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2009 року по 31 грудня 2010 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Щодо заявлених позовних вимог надання довідки про розмір заробітної плати за 1990- 1994 роки ( помісячно) для перерахунку пенсії, то в судовому засіданні встановлено, що більшість документів ОСОБА_2 кооперативу Житловобудівельний кооператив №94 Урожайбули знищені колишнім головою ЖБК ОСОБА_4, касові документи за період 1990-1994 року відсутні, отже відсутні первинні документи на підставі, яких може бути видана довідка про заробітну плату, що підтверджується Актом ревізії фінансово-господарської діяльності ЖБК №94 Урожайвід 17 грудня 1996 року ( а.с.181), тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій часині позову.

Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, із позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 59 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Керуючись: ст. ст. ч.4 ст. 40, 149,232, 233,235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 11, 27, 31, 59, 60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 59 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар