АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22 -ц- 756/ 2011 р. Головуючий 1 інст: Руднєва О.О.
Категорія: договірні Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Соколовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства СЕБ Банкдо ОСОБА_5, фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання недійсним правочину ,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ПАТ СЕБ ОСОБА_9( надалі ОСОБА_9 1) звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 25.10. 2007 року між АБ Факторіал Банк( надалі ОСОБА_9 2) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір кредиту № 318 п/07, зі змінами № 1 від 14.11.2007 року та № 2 від 15. 02.2008 року ( надалі Договір). За умовами ОСОБА_9 надав ФОП ОСОБА_4 в користування 1 868 500,00 грн. у формі кредитної лінії без права відновлювання, а останній зобовязався повернути зазначені кошти зі сплатою 17 відсотків річних за користування кредитом, та інших встановлених ОСОБА_9 платежів в строк до 24.10.2022 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за ОСОБА_9 15.02.2008 року між Банком 2 та ФОП ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, предметом якого є приміщення 1-ого поверху № 1, 1а, 1б, 26, 26а, 26б, 27 площею 122,7 кв.м. в літ. "А-9", що розташовані за адресою: місто Харків, проспект Леніна, 41/43 ( надалі Майно). Крім цього, 15.02.2008 року між Банком 2 та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодежателя, за умовами якого ОСОБА_4 передав Банку 2 право продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Оскільки ОСОБА_4 з 07.11.2008 року припинив виконання прийнятих на себе за ОСОБА_9 зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, ОСОБА_9 1, що є правонаступником Банку 2 посилаючись на п.4.3 ОСОБА_9 та пункти 2.3.,3.3.2, 3.3.5 іпотечного договору, пункти 2.1.,2.2,3.1.1.,3.1.7 договору про задоволення вимог іпотекодежателя просить звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок продажу зазначеного майна, задовольнивши вимоги Банку 1 за ОСОБА_9 у розмірі 2.398.592 грн.

ОСОБА_10 1 просить визнати недійсним укладений між ліквідатором банкрута ФОП ОСОБА_4 арбітражним керуючим ОСОБА_11 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу Майна від 26.06.2010 року ( надалі Договір2) обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що зазначений правочин суперечить вимогам закону та вчинений без наміру створити правові наслідки на які було направлено його укладення. Оскільки ОСОБА_5 наміру придбати Майно у власність не мав, ОСОБА_11В не мав права на укладення ОСОБА_9 2 поза строками ліквідаційної процедури, а приватний нотаріус ОСОБА_7, яка його посвідчила не мала права знімати нотаріальну заборону на відчуження предмету іпотеки, що була зроблена іншим приватним нотаріусом.

Враховуючи недійсність ОСОБА_9 2 та те, що постановою вищого господарського суду України від 06.07.2010 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 14.05.2009 р. про визнання ФОП ОСОБА_4 банкрутом, ОСОБА_9 1 вважає, що іпотечний договір від 15.02.2008 року свою дію не припинив. На підставі договору купівлі продажу від 19.07.2010 року власником предмету іпотеки є ОСОБА_6 до якої, відповідно до ст. 23 закону України Про іпотеку, перейшли права та обовязки іпотекодавця. Оскільки зобов'язання забезпечене іпотекою не виконане ПАТ СЕБ Банкмає право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив суду, що на прохання ФОП ОСОБА_4 він прийняв від його імені участь у торзі і викупив його приміщення, але гроші при укладанні правочину купівлі-продажу він не сплачував, всі розрахунки проводив особисто ОСОБА_4, а його просив тільки зареєструвати на себе право власності та потім прийти та підписати договір купівлі-продажу Майна іншій особі. В липні 2010 року він та ОСОБА_6 приїхали до Агенції з нерухомості на вул. Космічній в м. Харкові, де підписали договір купівлі-продажу Майна. При цьому він ніяких коштів за приміщення не сплачував та не отримував, вважав, що ОСОБА_4 вчиняє ці дії, щоб не ділити майно з дружиною при розлученні, про те, що вказані приміщення є предметом іпотеки йому відомо не було.

Відповідач ОСОБА_6 пояснила, що їй не було відомо про те, що придбані нею приміщення є предметом іпотеки. Всіма питаннями, які повязаними з бізнесом займається її син ОСОБА_12, який підшукував собі нежитлові приміщення. При укладанні договору купівлі продажу від 19.07.2010 року крім ОСОБА_5 у нотаріуса були присутні ОСОБА_4 та її син. Вона підписала зазначений договір тільки після дозволу на це її сина, який все перевірив та розрахувався.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Вважав, що законні підстави для визнання укладеного між арбітражним керуючим ОСОБА_11 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу Майна від 26.06.2010 року відсутні. ОСОБА_11 діяв у межах ліквідаційної процедури, відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 14.05.2009 року про визнання ФОП ОСОБА_4 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Вважає, що зазначений договір не порушує право Банку. Оскільки вищезазначена ухвала суду була скасована ухвалою Вищого господарського суду України від 06 липня 2010 року, дійсною є ухвала про порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 від 14.04.2009 року, що встановлює мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, в порядку визначеному Законом Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Зазначений мораторій зупиняє заходи звернення стягнення на заставлене майно.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 просила суд розглядати справу за її відсутності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року позовні вимоги визнані обґрунтованими та задоволені в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ФОП ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. А саме, вважає, що задовольняючи позов суд не врахував, що ОСОБА_13 уклав спірний договір купівлі продажу у межах ліквідаційної процедури, відповідно до повноважень наданих йому законом. На час укладення зазначеного договору були скасовані всі арешти та будь які інші обтяження щодо розпорядження майном банкрута. Після реалізації предмета іпотеки в процедурі банкрутства вона припинила свою дію і тому вимоги Банку 1 про звернення стягнення на її предмет безпідставні. Крім цього відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 14.04.2009 року відчуження майна ФОП ОСОБА_4 заборонено.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 25.10. 2007 року між Банком 2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 був укладений Договір за умовами якого ОСОБА_9 надав ФОП ОСОБА_4 в користування 1 868 500,00 грн. у формі кредитної лінії без права відновлювання, а останній зобовязався повернути зазначені кошти зі сплатою 17 відсотків річних за користування кредитом та інших встановлених договором платежів в строк до 24.10.2022 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за ОСОБА_9 15.02.2008 року між Банком 2 та ФОП ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, предметом якого є приміщення 1-ого поверху №1, 1а, 1б, 26, 26а, 26б, 27 площею 122,7 кв.м. в літ. "А-9", що розташовані за адресою: місто Харків, проспект Леніна, б.41/43 ( а.с. 41 - 45) та договір про задоволення вимог іпотекодежателя, за умовами якого ОСОБА_4 передав Банку 2 право продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки ( а.с. 46 47).

Відповідно до п.1.1. Статуту 23.03.2009 року Банку 1 останній є правонаступником всіх прав та обовязків Банку 2 ( а.с. 61 62).

Задовольняючи позов Банку 1 та звертаючи стягнення на Майно, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ОСОБА_9, іпотечного договору від 15.02.2008 року та договору про задоволення вимог іпотекодежателя від 15.02.2008 року , ст.,ст. 625,626,230,1050, 589, ч.2 ст.590 ЦК,ст.,ст. 12,23 33, 35,38 Закону України Про іпотекувід 5 червня 2003 року № 898-IV ( надалі ОСОБА_14 № 898-IV ) та обґрунтовано виходив з того, що ФОП ОСОБА_4 прийнятих на себе обовязків за ОСОБА_9 належним чином не виконав. Його заборгованість за ОСОБА_9 станом на 26.07.2010 року дорівнює 2.398.592 грн. 32 коп. Згідно письмової вимоги від 20.03.2009 року, яку ФОП ОСОБА_4 отримав 31.03.2009 року, ОСОБА_9 2 вимагав від ОСОБА_4 негайного погашення заборгованості за ОСОБА_9 та на випадок невиконання цієї вимоги попередив про звернення стягнення на заставлене майно ( а.с. 28 31).

Тому ОСОБА_9 2 має право задовольнити свої вимоги за ОСОБА_9 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору від свого імені.

ОСОБА_10 судова колегія погоджується з висновком суду про недійсність укладеного між арбітражним керуючим ОСОБА_11 та ОСОБА_5 купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26.06.2010 року ( а.с. 50 51 ( надалі Договір2)) .

Судом встановлено, що на час укладення ОСОБА_9 2 Майно, що було предметом купівлі продажу знаходилося в іпотеці Банку 1 за іпотечним договором від 15.02.2008 року.

Суд дав належну оцінку діям арбітражного керуючого ОСОБА_11, який уклав спірний правочин майже через півтора місяця після закінчення встановленого господарським судом Харківської області строку проведення ліквідаційної процедури. Та діям приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, яка зареєструвала спірний правочин з порушенням вимог п.,п. 48, 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. А саме, зняла заборону на предмет іпотеки, що була накладена приватним нотаріусом ОСОБА_15., який в той час знаходився на робочому місті.

Судом встановлено, що Договір 2 було вчинено без наміру створення правових наслідків на досягнення яких він був направлений, оскільки покупець ОСОБА_5 визнав, що наміру купити Майно не мав, грошей за ОСОБА_9 2 не сплачував. Бажав тільки допомогти ФОП ОСОБА_4 переоформити Майно та в майбутньому продати його іншій особі.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду про невідповідність спірного правочину вимогам п.,п.1 3, 5 ст. 203 ЦК України та вважає правильним висновок суду про його недійсність відповідно до ст. 234 ЦК України.

Судова колегія не вважає обґрунтованим твердження апелянта щодо відсутності у Банку 1 права вимоги про визнання ОСОБА_9 2 недійсним, оскільки відповідно до ст.16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого майнового права або інтересу.

Враховуючи висновок суду про не відповідність ОСОБА_9 2 загальним вимогам закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину, доводи апелянта щодо припинення іпотеки за іпотечним договором від 15.02.2008 року у звязку з примусовим відчуженням предмету іпотеки не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги.

За таких умов суд першої інстанції правильно керувався ст. 23 Закону № 898-IV та виходив з того, що іпотека є дійсною для набувача нерухомого майна за договором купівлі продажу від 19.07.2010 року ( а.с. 48 49) - ОСОБА_14

Посилання апелянта на дію мораторію на відчуження належного ФОП ОСОБА_4 майна спростовується даними постанови Вищого господарського суду України від 06.07.2009 року ( а.с. 38 - 40) та постанови господарського суду Харківської області від 12.10.2010 року про припинення провадження у справі про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_4, скасування арешту накладеного ухвалою суду від 14.04.2009 року ( а.с. 262 - 266 ).

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: