Справа № 22-ц-1812/2011
Головуючий у 1 інстанції Димашок В.П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Беркій О.В., Пнівчук О.В.

секретаря Юрків І.П.

з участю ОСОБА_2 його

представника ОСОБА_3,

позивачки ОСОБА_4, третьої особи

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 3 жовтня 2011 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з жовтня 2001 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте їх подружнє життя не склалося, дітей не мають, із березня 2007 року вони не проживають однією сім'єю, збереження їх шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Позивачка просила розірвати їх з відповідачем шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного по місту Коломиї коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №365.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 3 жовтня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2І ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у ОСОБА_4Є у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалив помилкове рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що позивачка є вагітною і в силу ч. ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини. Крім цього, судом допущено порушення ч.1ст.110 цього Кодексу, так як за його клопотанням суд не вжив заходів щодо примирення подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_7 заперечує щодо скасування рішення суду, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, вказуючи на те, що з липня 2009 року проживає з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах і чекають народження спільної дитини. Даний факт підтвердив також ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що з березня 2007 року сторони спільно не проживають, шлюб між ними існує формально, їх примирення суперечить інтересам позивачки, так як вона є вагітною і батьківство зачатої дитини визнано іншою особою.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.98 N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" (із наступними змінами) встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обгрунтованості.

При цьому законність та обгрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом вимог процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов'язки подружжя.

Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (чч. 3, 4 ст. 56 СК).

На обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що з березня 2007 року не підтримує з ОСОБА_2 подружніх стосунків, у січні 2009 року вона зустріла іншого чоловіка, з яким на даний час проживає, вони чекають народження їх спільної дитини, вона має намір одружитися із цим чоловіком та створити нову сім'ю, а тому збереження їх із відповідачем шлюбу суперечить її інтересам.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені позивачкою обставини мають місце, сторони не ведуть спільного господарства з березня 2007 року, відповідач перебуває за межами України, позивачка підтримує подружні стосунки з іншим чоловіком, з яким в даний час проживає, є вагітною, чекають народження їх спільної дитини і мають намір створити нову сімю. Зазначені обставини підтверджуються даними про вагітність позивачки (а.с.18), нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 про визнання батьком зачатої дитини у ОСОБА_7, яка підтверджує його батьківство зачатої дитини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що з урахуванням установлених обставин відсутні підстави для надання сторонам строку на примирення, а подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам позивачки.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 3 жовтня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

ОСОБА_8 ОСОБА_1

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_9