АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: право власності ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Ларенка В.І.

ОСОБА_3

при секретарі: Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4,ОСОБА_5 на рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 07 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, за позовом третьої особи , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору -ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 . треті особи у справі :комунальне підприємство «Дворічанське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_7, державний нотаріус Дворічанської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 про визнанні недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання покупцем іншу особу та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа у справі : ОСОБА_4 про захист права власності, визнання права особистої приватної власності,-

ВСТАНОВИЛА :

23 лютого 2011 року ОСОБА_6 звернулась у суд з позовом, в якому з урахуванням його уточнень в судовому засіданні, на підставі ст.ст. 60-63 СК України просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 62 по вул. Н.Набережна смт. Дворічна, Харківської області та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Свої вимоги обгрнутовувала тим, що з відповідачем з 1996 року перебуває у шлюбі та у період шлюби ними у 2003 році придбано зазначений будинок.

ОСОБА_4, яка залучена судом до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, звернулась у суд з позовом,, в якому на підставі ст.ст. 16, ч.1 ст.203,ч.1 ст. 215, ст.ст. 257, 261, ч.1 ст. 216, ст.ст. 217, 235, 236, 265 ЦК України ст.ст. 57, 60. 70 СК України, просила виключити спірний житловий будинок із спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_6, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу спірного будинку від 15 вересня 2004 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стосовно покупця ОСОБА_5 та визгнати її покупцем зазначеного будинку.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що її син ОСОБА_5, будучи стороною в зазначеному правочині ,фактично гроші за спірний будинок не платив. Перед здійсненням договору купівлі-продажу спірного будинку, вона просила сина придбати його для неї та дала продавцеві для цієї цілі гроші в сумі 5300 грн., що на той час складало 1000 доларів США, але не встигла оформити довіреність на здійснення ним вказаних дій від її імені. Син оформив спірний будинок на своє ім »я та став в ньому проживати з сім»єю.

ОСОБА_4 також зазначає, що вона не заперечувала проти проживання сина в спірному будинку, оскільки не хотіла суперечок. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5, вона звернулась до сина з тим, щоб зареєструвати спірний будинок на неї, однак син їй відмовив, а ОСОБА_9 звернулась з позовом про визнання за нею права власності на 2/3 його частини.

13 травня 2011 року ОСОБА_5 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_6, в якому , на підставі ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 16, 325 ЦК України, просив захистити його право приватної власності на спірний житловий будинок та визнати цей будинок правом його особистої власності, виключивши його зі складу спільного сумісного майна подружжя.

Як на підставу зазначених вимог ОСОБА_10 посилався на те, що гроші на придбання спірного будинку в сумі 5300 грн. були надані його матір»ю ОСОБА_4, а тому вважає, що спірний будинок придбаний за його особисті кошти.

Ухвалою суду від 23 травня 2011 року вказані позови були об»єднані в одне провадження.

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 07 червня 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені .

Суд визнав за нею право власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння та з ОСОБА_5 на її користь стягнуті судові витрати у справі : 44 грн. 30 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Доводи апеляційних скарг обгрунтовують невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Апелянти зазначають, що суд першої інстанції при ухваленні рішення, не звернув уваги на розписку, згідно якої саме ОСОБА_4 передала гроші продавцю в сумі 5300 грн..

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку,що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та визнаючи на нею право власності на 1/2 частину спірного будинку з надвірними будівлями в порядку поділу майна подружжя , суд першої інстанції виходив з того ,що вказане домоволодіння є таким майном подружжя та частки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в цьому домоволодінні рівні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_10. , суд першої інстанції виходив з того, що ними не надано доказів тих обставин, що спірне домоволодіння придбано для ОСОБА_4, а також того, що воно є особистою власністю ОСОБА_5 .

Вказаний висновок суду відповідають обставинам справи, наявним у справі доказам та вимогам закону.

При цьому судом першої інстанції встановлено, підстверджено наявними у справі доказами ,що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з 07 вересня 1996 року по 31 січня 2011 року перебували у шлюбі ( а.с.8-9). Та в період шлюбу , а саме 15 вересня 2004 року купили спірне домоволодіння ( а.с. 22-23).

Згідно до вимог ч.2 ст. 60 СК України , вважаться, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, вказано норма СК України створю презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов»язані доводити наявності права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі та означає, що майно, вважається таким, що належить подружжю.

Відповідно ж до вимог ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівними.

Доказів, які б свідчили,що спірне домоволодіння було придбано не для сім»ї ОСОБА_10, а для ОСОБА_4, а також доказів, того, що вказане домоволодіння придбано за особисті кошти ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрнутовано визнав за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння в порядку розподілу майна подружжя.

Доводи, викладені апелянтами в апеляційних скаргах, були предметом їх розгляду в суді першої інстанції та їм суд дав належну оцінку, висновків суду вказані доводи не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА :

апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 07 червня 2011 року , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: підпис

Судді:підписи

З оригіналом вірно, суддя :