Справа № 22-ц-2942/2011 Головуючий у I інстанції Деркач О.Г.
Категорія цивільна Доповідач - Шемець Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного(обовязкового) відселення „Чорнобильсервіс (ДСП „Чорнобильський спецкомбінат)про стягнення грошових коштів за трудовим договором, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 жовтня 2011 року, якою провадження у справі закрито в звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки заявлені ним вимоги відносяться саме до трудових відносин і він має право на оплату в розмірі не нижчому, ніж встановлено абз.1 ч.1 ст. 39 та ч.2 ст.39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На думку апелянта суд самоусунувся від захисту його порушеного права, оскільки за період роботи у відповідача з 01 березня 1998 року по 01 квітня 2011 року спірні виплати виплачувались не в розмірах, визначених законом та кратних розмірам мінімальної заробітної плати, а в твердих сумах відповідно до постанов КМ України, що призвело до порушення його прав.

Спірні виплати зобовязане проводити ДП „Чорнобильсервіс, хоч і за рахунок Державного бюджету, при наявності факту роботи у відповідній зоні як компенсацію за вказані шкідливі умови праці, що є підтвердженням того, що заявлені вимоги випливають саме з трудових відносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача доплати до заробітної плати за роботу в період з 01 березня 1998 року по 31 березня 2011 року в зоні безумовного відселення в розмірі 1052111,60 грн.( з врахуванням постанови КМ України № 137 від 29 січня 2003 року - 1198584,60 грн.) згідно ч.1 ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; доплати за роботу в той же період як працюючому пенсіонеру в зоні радіоактивного забруднення, в розмірі 12574,75 грн. згідно ч.2 ст.39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вимоги обгрунтовані з посиланням на ст.124 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року, Закон України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанову КМ України №137 від 29 січня 2003 року, ст.238 КЗпП України.

Суд першої інстанції встановив, що позивач фактично оспорює розмір доплати, передбаченої ст.39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений розпорядженням Адміністрації зони відчуження і зони безумовного(обовязкового) відселення, тобто, урядовим органом, а не роботодавцем відповідачем, і ця доплата є соціальною гарантією, яка не входить в структуру заробітної плати; відповідно даний спір є публічно-правовим і його вирішення має здійснюватися за правилами КАС України.

Такий висновок суду ґрунтується на наявних матеріалах справи та узгоджується з нормами чинного законодавства, що регламентують спірні правовідносини.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, чиї права порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права у визначеному процесуальним законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

На спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності поширюється юрисдикція адміністративних судів як то визначено ч.2 ст. 17 КАС України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод, та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування , їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень відповідно до п.7 ч.1 статті 3 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного(обовязкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 62 зазначеного Закону роз'яснення порядку його застосування проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності .

Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією зазначеного Закону, як гарантія соціального захисту громадян, здійснюється за рахунок державного бюджету (ст. 63 Закону ).

Тобто, законодавство про соціальний захист потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання й праці громадян на забруднених територіях перебуває у сфері публічно-правового регулювання та базується на засадах публічного права.

Захист же прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є завданням адміністративного, а не цивільного судочинства та відноситься до компетенції адміністративних судів.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем оспорюється розмір доплати, встановлений не роботодавцем відповідачем; доплата проводилася в розмірах і межах коштів, виділених розпорядником бюджетних коштів-Державним департаментом - Адміністрацією зони відчуження і зони безумовного(обовязкового) відселення, який є урядовим органом державного управління, і діє у складі МНС України та підпорядковується йому, до компетенції якого, зокрема, віднесено питання фінансування всіх заходів на території зони відчуження і зони безумовного(обовязкового) відселення.

Апелянтом такий висновок суду жодним чином не спростований.

Згідно пояснень позивача-апелянта та його представника в судовому засіданні апеляційного суду, захисту підлягає його порушене право на отримання доплати у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Апеляційний суд враховує, що згідно зі ст.214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин, а також вирішення питання про правову норму, що підлягає до застосування, є обовязком суду під час ухвалення рішення.

Сама по собі вказівка позивачем у позовній заяві конкретної норми закону не обмежує суд тільки цією нормою з огляду на підстави позову, пояснення позивача та доведені ним обставини.

Посилання позивача в позові на норми КЗпП України, доводи в апеляційній скарзі, що виник трудовий спір, не є підтвердженням наявності спірних трудових правовідносин, виходячи із суті спору, обґрунтування вимог та обставин справи, а свідчать про наявність публічно- правового спору, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити, ухвалу суду залишити без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: