АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» (надалі Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог Банк зазначив, що 16.01.2007р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на суму 18217 доларів США під 13,5% річним із строком з 16.01.2007р. по 13.01.2012р. та складено графік погашення кредиту.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань, між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

У звязку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту станом на 26.07.2010р. утворилась заборгованість в сумі 85395,95грн, яка складається з: заборгованості по кредиту 79020,17грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 5132,08грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 1093,20грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 150,50грн.

Посилаючись на ці обставини Банк просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість по кредиту в розмірі 85395,95грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2011 року позов задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору у сумі 85395,95грн., судовий збір в сумі 853,95грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові у звязку із тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Зокрема, суд не врахував, що укладений з Банком кредитний договір в іноземній валюті є незаконним та протиправним; в матеріалах справи відсутня інформація про наявність у Банка ліцензії на здійснення валютних операцій. Крім того, не взято до уваги, що після не можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, відповідачами передано по акту прийому передачі заставлене майно легковий автомобіль та подано заяву про реалізацію заставленого майна, під час розгляду справи не проведена звірка між Банком та відповідачами щодо кінцевої суми заборгованості за кредитним договором із врахуванням сплачених коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції правильно послався на вимоги ст..ст.525,526,610,615 ЦК України та умов кредитного договору. Оскільки, відповідач ОСОБА_2 порушила свої зобов*язання шляхом невиконання суттєвих умов Кредитного договору від 16 січня 2007 року, укладеного між нею та АКБ «УкрСиббанк»» /нині ПАТ«УкрСиббанк»/ а.с.6-8/.

Відповідно до ст..ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником.

Як встановлено судом першої інстанції 16.01.2007 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту в сумі 18 217 доларів США під 13,5% річних із строком повернення кредиту не пізніше 13.01.2012р. Для забезпечення своєчасного виконання умов зазначеного договору в цей же день між Банком і ОСОБА_4 був укладений договір поруки №011 відповідно до якого ОСОБА_4 поручається перед Банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору /а.с.11/.

Відповідно до вимог ст..ст.525,526,527,530 ЦК України зобов*язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не виконавши зобов*язань, прийнятих на себе відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 16.01. 2007 року, відповідач ОСОБА_2 як боржник за основним зобов*язанням, відповідач ОСОБА_4, як боржник за договором поруки №№011 від 16.01.2007 року , згідно вимог вищевказаного матеріального права порушили вимоги договорів щодо обсягу та строку виконання зобов*язання і на підставі ст..ст. 610,611,612,623,624 ЦК України повинні нести відповідальність перед кредитором, включаючи сплату основного боргу, процентів,неустойки, відшкодування збитків. На підставі ст..554 ЦК України поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо порушення відповідачами своїх зобов*язань з приводу чого утворилась заборгованість за сплату кредитних сум станом на 26.07.2010 року у розмірі 10 815,09 доларів США, що в еквіваленті складає 85 295,95 грн. та відповідає розрахункам, які знаходять в матеріалах справи /а.с.19-28/.Отже, суд першої інстанції розглядаючи справу в досить повному обсязі встановив права і обов*язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, що задовольняючи позов суд не звернув уваги на ті обставини, що укладений з Банком кредитний договір в іноземній валюті є незаконним та протиправним; в матеріалах справи відсутня інформація про наявність у Банка ліцензії на здійснення валютних операцій. Крім того, не взято до уваги, що після не можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, відповідачами передано по акту прийому передачі заставлене майно легковий автомобіль та подано заяву про реалізацію заставленого майна, під час розгляду справи не проведена звірка між Банком та відповідачами щодо кінцевої суми заборгованості за кредитним договором із врахуванням сплачених коштів, є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Оскільки, при розгляді спорів щодо зміни або розірвання кредитного договору у зв*язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст..652 ЦК України, слід виходити з того що позичальнику необхідно довести такі обставини відповідно до вимог вищевказаного матеріального права. При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні та наявність одночасно чотирьох умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України. Визначення «істотна зміна обставин» вказане у п.2ч.1 ст.651 ЦК України, якщо вони змінились настільки,що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Посилання в скарзі на порушення судом вимог ст..524,533 ЦК України, оскільки зобов*язання має бути виражене у грошовій одиниці України, спростовується висновками суду умовами матеріального права.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст..192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст..2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.ст.47,49 цього закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст..5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету КМУ.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Як убачається з матеріалів справи 16.01.2007 року між Банком «УкрСиббанк» і відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту в сумі 18 217 доларів США під 13,5% річних. Заперечень щодо отримання кредиту в іноземній валюті ОСОБА_2 в договорі не зазначила.

Підставою для укладення з відповідачем вищевказаного договору, відповідно до вимог матеріального права є Банківська ліцензія Національного Банку України видана Акціонерному Комерційному іноваційному банку «УкрСиббанк» /нині Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»/ та письмовий дозвіл НБУ та додаток до дозволу №75-2 від 19.11.2002 року на виконання окремих операцій /а.с.55-58/.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк /ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями / .

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст..5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

На думку колегії суддів, при ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надання позивачем кредиту в іноземній валюті встановлено наявністю у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, що підтверджує здійснення кредитних операцій у валюті та не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Посилання представника відповідача в скарзі щодо відсутності звірки між Банком та позичальником щодо розміру заборгованості, то відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК України відповідач не надав як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції доказів безпідставного нарахування Банком зазначених сум.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, зауважень щодо порушення судом правопису та помилок за змістом, що не можуть бути підставою для скасування рішення згідно ст.309 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: