Охтирський міськрайонний суд Сумської області
Справа № 2-1043/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2011 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі ЯВТУШЕНКО О.С.

з участю осіб, що беруть участь у розгляді справи: представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача виконкому Охтирської міської ради ОСОБА_4, представника третьої особи КП «Охтирське МБТІ» БЕСТІК О.В., представника третьої особи ПП «Жилкомсервіс» ОСОБА_5, з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Оберіг», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконкому Охтирської міської ради, треті особи: КП «Охтирське МБТІ», ПП «Жилкомсервіс»

про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, скасування рішення виконкому, визнання права на приватизацію квартири

в с т а н о в и в:

09.08.2011 року до суду звернувся позивач з позовом. Вимоги мотивував тим, що в 1991 році одружився з ОСОБА_2, яка на той час мала сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1993 році позивач отримав квартиру АДРЕСА_1 на сім»ю у складі трьох осіб: себе, БЕЗДРАБКО (на даний час БІЛЕНКО) Ю.Б. та ОСОБА_3

З 01.08.1997 року по 31.07.1998 року позивач відбував покарання в місцях позбавлення волі.

В середині травня 2011 року випадково дізнався про те, що на підставі рішення Охтирського міськвиконкому від 17.06.1998 року № 322 були переоформлені особові рахунки на означену квартиру на користь ОСОБА_7, а згодом на підставі рішення виконкому Охтирської міської ради від 20.11.1998 року у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Посилаючись на порушення житлових прав, обумовлених ст. 71 ЖК України та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивач просив:

- поновити строк звернення до суду за вирішенням спору у зв»язку з пропуском його з поважної причини, якою він називав юридичну необізнаність;

- скасувати рішення виконкому Охтирської міської ради від 17.06.1998 року № 322 «Про переоформлення особових рахунків» щодо переоформлення особових рахунків з нього на ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 20.11.1998 року, видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради про визнання права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати за позивачем, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 право на приватизацію у рівних частинах квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, суду пояснила, що перебувала у шлюбі з позивачем, який розірваний. Про перебування позивача в місцях позбавлення волі дізналася з повідомлення суду, яке надійшло на домашню адресу. У зв»язку з тим, що позивач вів сумнівний спосіб життя, міг тривалий час не знаходитися за місцем їх спільного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, ніколи не цікавився квартирою за означеною адресою та не виявляв бажання нею користуватися, відповідачка здійснила приватизацію цієї квартири на себе та сина ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 підтримав позицію ОСОБА_2, пояснив, що на час приватизації квартири він взагалі був неповнолітнім.

Представник відповідача виконкому Охтирської міської ради позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що рішення виконкому Охтирської міської ради приймалися на підставі документів, які надавалися громадянкою ОСОБА_7 Рішення про приватизацію квартири відповідає вимогам закону.

Представник третьої особи КП «Охтирське МБТІ» щодо позовних вимог послався на розсуд суду.

Представник третьої особи ПП «Жилкомсервіс» в судовому засіданні зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду за вирішенням спору, вважав, що підприємство не порушувало прав позивача, який не проявляв зацікавленості спірною квартирою, не здійснював її утримання тощо, весь час проживав у своїх батьків в АДРЕСА_2.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані особами, що беруть участь у розгляді справи, докази, врахувавши їх пояснення, суть доводів та заперечень, оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку що спір виник з правовідносин щодо реалізації гарантованого Конституцією України та іншими Законами України права громадян на житло.

Судом встановлено, що на підставі рішення спільного засіданні адміністрації і профкому Охтирського ОПО «Промзв»язок» від 04.02.1993 року /а.с. 17-19/ виділено житлову площу з вивільненого житлового фонду ОСОБА_6 на сім»ю з 3-х осіб двокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

На підставі ордера № 254, виданого на підставі рішення житлової комісії від 18.02.1993 року на ім»я ОСОБА_6, він разом з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_3 були вселені в означену квартиру /а.с. 14/.

Увагу суду звертає той факт, що рішенням Охтирського міського суду Сумської області від 21.09.1992 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та БЕЗДБРАКО Ю.П., зареєстрований 06.11.1991 року в Охтирському міськвідділі ЗАГС за № 451.

З довідки від 20.06.2011 року /а.с. 15/, виданої Охтирським міжрайонним відділом кримінально-виконавчої інспекції вбачається, що 12.12.1996 року позивач був засуджений Охтирським міським судом за ст.ст. 114, 46-1 КК України до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік. Постановою Охтирського міського суду від 01.08.1997 року не відбута частина покарання відмінено і БЕЗДРАБКА Ю.П. направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання. 31.07.1998 року ОСОБА_6 був звільнений з Первомайської ВК-117 Харківської області по відбуттю призначеного покарання.

З наданої відповідачкою БІЛЕНКОЮ.Б. по квартирної картки на спірну квартиру вбачається, що позивач був виписаний (знятий з реєстрації) з цієї квартири 27.05.1998 року, тобто, під час перебування в місцях позбавлення волі.

З рішення виконкому Охтирської міської ради від 17.06.1998 року № 322 /а.с. 21, 29/ вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_7 у зв»язку з випискою квартиронаймача переоформлено особові рахунки і визнано основними квартиронаймачем квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7

Суд встановив, що на підставі заяви ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_3 передана у спільну сумісну власність ОСОБА_7 та ОСОБА_3 /а.с. 26-30/.

Аналізуючи надані докази, суд виходив з наступного:

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 64 ч. 1, 2 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

За приписами ст. 71 ч. 1, ч. 2 п. 7, ч. 4 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За приписами ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на приведені норми закону, суд дійшов висновку, що доводи позивача про порушення його житлових прав на користування спірною квартирою та реалізацію визначеного законом права на її приватизацію, ґрунтується на законі, однак було порушено.

Так, судом достовірно встановлено, що на час отримання житла позивач та ОСОБА_7 не перебували у шлюбі. Позивач не знімався з реєстрації в спірній квартирі, оскільки в цей час перебував в місцях позбавлення волі, не втратив права користування означеним житлом, яке забезпечене приписами ст. 71 ч. 2 п. 7 ЖК України, мав право на приватизацію цього житла тощо.

Посилання відповідачки на те, що позивач вів сумнівний спосіб життя і не цікавився житлом протягом тривалого часу, спростовуються її ж поясненнями в судовому засіданні про обізнаність щодо перебування позивача в місцях позбавлення волі в період з 01.08.1997 року по 31.07.1998 року.

Суд не приймає доводи представника ПП «Жилкомсервіс» про те, що особовий рахунок на квартиру був переоформлений у зв»язку із тим, що позивач не здійснював утримання квартири, не сплачував комунальні послуги тощо, оскільки ці доводи не ґрунтуються на приписах закону.

Доказів, які б спростовували висновки суду щодо встановлених по справі фактичних обставин, сторони не надали, позовні вимоги ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

В той же час, перевіряючи доводи сторін щодо строку на звернення до суду за захистом порушеного права, суд виходив з наступного:

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ч. 3-5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дослідивши доводи позивача та його представника з приводу поважності причини пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права, суд дійшов висновку, що юридична необізнаність позивача не є поважною причиною для поновлення цього строку.

За висновком суду доводи позивача про необізнаність про дії відповідачів щодо спірної квартири не можуть бути враховані, оскільки до часу відбування покарання у місцях позбавлення волі позивач знав про перебування у його користуванні спірної квартири, однак не проявляв до неї інтересу майже 13 років.

Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з цих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 59-61, 72, 79, 81, 88, 209 ч. 3, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 9, 64, 71 ЖК України, ст. 3 СК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р., суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконкому Охтирської міської ради, треті особи: КП «Охтирське МБТІ», ПП «Жилкомсервіс» про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, скасування рішення виконкому, визнання права на приватизацію квартири відмовити у зв»язку із пропущенням строку звернення до суду за вирішенням спору.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_8

Повний текст рішення суду виготовлений 26.09.2011 року.