АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-1109/2011 р. Головуючий в 1-й інстанції Стамбула М.І.
Категорія: 67 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2011 року березня місяця «11» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Кутурланової О.В.

Суддів: Орловської Н.В., Майданіка В.В.

при секретарі: Шевардіній К.Г.

за участю прокурора: Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 липня 2008 року у справі за заявою ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересована особа ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И Л А :

18 червня 2008 року заявник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1991 року, посилаючись на те, що згідно з Міжурядовою угодою від 02 квітня 1981 року про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах та в організаціях СРСР вона приїхала із республіки Вєтнам в Україну, де з 1991 року працювала на Каховському заводі залізобетонних виробів. Після закінчення строку угоди вона була звільнена з підприємства, однак залишилася проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно їй для отримання громадянства за територіальною ознакою згідно ст.8 Закону України «Про громадянство».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 липня 2008 року заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено, встановлено факт постійного проживання заявниці на території України до 24.08.1991 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Дніпровського району м. Херсона подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із поданої ОСОБА_1 ОСОБА_2 заяви про встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року вбачається, що встановлення цього факту необхідне заявниці для набуття громадянства за територіальною ознакою згідно ст.8 Закону України «Про громадянство».

Частиною 1 цієї статті передбачено, що особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або яка сама постійно проживала на інших територіях, що входили на час її постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) і є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство та подав заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії заявником не надано доказів на підтвердження того, що вона на законних підставах постійно проживала на території України з 1991 року.

Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство» - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 знаходилася на території України відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, а тому проживала на території України тимчасово на період роботи та після завершення мала повернутися до Вєтнаму, чого не зробила, і таким чином до одержання посвідки на постійне проживання від 24.06.2004 року перебувала на території України без законних підстав.

Крім того, заявницею 21 травня 2004 року отримано національний паспорт Соціалістичної Республіки В'єтнам, у якому визначено її громадянство вказаної республіки, що саме по собі виключає намір заявника на постійне проживання на території України у 1991 році з метою набуття її громадянства.

За таких обставин у суду першої інстанції не було законних підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 ОСОБА_2 на території України до 24.08.1991 року.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 липня 2008 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: