Апеляційний суд Житомирської області

Справа №22ц-108/11 Головуючий у 1-й інст. Бондарчук
Категорія 30 Доповідач Косигіна Л. М.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючої судді Косигіної Л.M.
суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.
при секретарі Порохня М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, виконкому Житомирської міської ради, відкритого акціонерного товариства "Електровимірювач" про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2010 року, -
встановила:

У січні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Житомирської міської ради 200000 грн. на відшкодування збитків, спричинених йому внаслідок позбавлення його власності - 32/300 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що в 1992 році він прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_3 , якому належала частина вказаного будинку. З серпня 1985 року по лютий 2006 року він проходив військову службу за межами України. Тільки у жовтні 2005 року він дізнався, що будинок АДРЕСА_1 знесений за рішенням Житомирського міськвиконкому, а на його місці збудовано багатоповерхівку. Відповідач не повідомив його про дане рішення та знесення будинку, не відшкодував вартість помешкання, тому він просить поновити строк позовної давності та задовольнити позов.
Ухвалою Корольовського районного суду від 19 квітня 2010 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто ВАТ "Електровимірювач" /а.с. 190/.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за пропуском строку звернення до суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що Житомирський міськвиконком не повідомив його про наявність рішення про вилучення земельної ділянки та знесення будинку. Внаслідок цього він був позбавлений можливості своєчасно отримати компенсацію вартості знесеного будинку. Крім того, протягом 1985 - 2005 p.p. він проходив військову службу в Росії, в Україні не проживав, а тому не міг раніше дізнатися про позбавлення його власності.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 142 ЦК України в редакції закону 1963 року, чинного на час виникнення даних правовідносин, ст. ст. 171, 174 ЖК України в разі знесення жилих будинків (квартир), що є в приватній власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб, зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків (квартир) за їх вибором або сплачується вартість будинків (квартир), будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом.
Порядок та умови надання громадянам квартир, відшкодування вартості житлових будинків, що зносяться у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб, на час виникнення даних правовідносин, був додатково урегульований постановою Ради Міністрів Української PCP від 22.12.1983 року № 523 "Про порядок відшкодування громадянам вартості належних їм жилих будинків, інших будівель та пристроїв, що зносяться у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб, і забезпечення їх жилою площею", постановою Ради Міністрів СРСР від 15.12.1961 року № 1131 /з послідуючими змінами/, Інструкцією № 72-Д від 29.12.84 року "Про порядок та умови розрахунків, пов`язаних зі зносом, перенесенням та відновленням жилих будинків, інших будівель та пристроїв, що перебувають у приватній власності громадян" /затв. Державним будівельним комітетом СРСР, Міністерством фінансів СРСР, Держбанком СРСР, Стройбанком СРСР/.
Так, відповідно до вимог підпунктів 1-6 пункту 1 постанови Ради Міністрів Української PCP від 22.12.1983 року № 523 у разі знесення жилих будинків, що перебувають в особистій власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб, власникам, за їх вибором або виплачується вартість будинків, будівель і пристроїв, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель і пристроїв за своїм розсудом.
Вартість жилих будинків, будівель і пристроїв, які перебувають в особистій власності громадян, а також плодово-ягідних насаджень і посівів виплачується громадянам державними або кооперативними та іншими громадськими підприємствами, установами й організаціями (крім житлово-будівельних кооперативів), яким відводяться земельні ділянки, у решті випадків - виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів.
Встановлено, що 16.05.1949 року ОСОБА_5 купила 16/ 100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с. 90- 91,124/. Вказане приміщення складалося з тамбуру, кухні та жилої кімнати /а.с. 90, 91, 109/.
З рішення виконкому Житомирської міської ради народних депутатів № 355 від 17.06.1982 року /а.с. 92-96/ вбачається, що виробничому об`єднанню "Електровимірювач" виділено земельну ділянку площею 37000 кв.м. для будівництва групи дев`ятиповерхових житлових будинків в житловому АДРЕСА_2 . В зв`язку з цим, вилучено із землекористування домоволодіння ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по вул. Московській 96 - всю садибу площею 1000,0 кв.м. /п. 2.24/. Зобов`язано забудовника - ВО "Електровимірювач" передбачити у кошторисі кошти на: оплату понесених збитків згідно існуючого законодавства, знесення будинків, надання квартир мешканцям, які проживають в будинках, що зносяться /п. З, 3.1, 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3., 3.2, 3.3/.
Відповідно до рішення міськвиконкому № 376 від 21.06.84 року житловому будинку по АДРЕСА_3 /а.с. 55/.
Рішенням виконкому обласної ради народних депутатів № 213 від 21.07.1987 року дозволено виконкому Житомирської міської ради знести житлові будинки, що належать громадянам на правах особистої власності і знаходяться на земельних ділянках, відведених для житлового та іншого будівництва, згідно із додатком. Зобов`язано виконком та замовників нового будівництва провести розрахунки з власниками будинків, що зносяться, та забезпечити їх жилою площею у відповідності з чинним законодавством /а.с. 59-62 /.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняв її син - ОСОБА_3 , який проживав та був прописаний разом із матір`ю /а.с. 9, 90-91/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер /а.с. 8/. Спадщину на 2/3 частини від 16 / 100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 прийняв його син - позивач по справі, який 25.11.1992 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. На 1/3 частину помешкання свідоцтво не видавалось. /а.с. 90-91, 118/. У свідоцтві про право на спадщину зазначено, що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_4 .
Рішенням виконкому Житомирської міської ради № 203 від 13.05.1991 року затверджено список № 2 громадян, яким надаються квартири з метою відселения їх з будинків, що підлягають знесенню у зв`язку з новим будівництвом /а.с. 25-29/. Відповідно до цього списку ОСОБА_3 надана однокімнатна квартира у АДРЕСА_5 /а.с. 30/. В подальшому, рішенням міськвиконкому № 263 від 13.06.1991 року скасовано п. 2 списку № 2, затвердженого рішенням № 203 від 13.05.1991 року, щодо надання ОСОБА_3 квартири /а.с. 31-35/.
З відповіді КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" № 1968 від 05.10.2005 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 знесений у зв`язку з багатоповерховою забудовою. Рішення виконкому про погашення правовстановлюючих документів власників будинку в матеріалах БТІ відсутнє /а.с. 90-91/.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав ОСОБА_4 на отримання компенсації вартості його частини будинку, у зв`язку із зносом.
Пропуск строку звернення до суду позивач обґрунтовував тим, що з серпня 1985 року по лютий 2006 року він проходив військову службу за межами України, а тому не знав та не міг знати про порушення свого права власності. Крім того, виконком міської ради не повідомив його про знесення будинку, а тому він не міг скористатися правом на отримання компенсації за знесений будинок.
Проте вказані доводи є непереконливими, виходячи з наступного.
Статтею 71 ЦК УРСР, в редакції закону 1963 року /чинного на час виникнення спірних правовідносин/, передбачено загальний трьохрічний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна давність/.
Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін /ст. 75 ЦК УРСР/.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 78 ЦК УРСР, в редакції закону 1963 року, перебіг позовної давності зупиняється, якщо позивач, або відповідач перебуває у складі Збройних Сил СРСР, переведених на воєнний стан /аналогічна норма передбачена п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України/.
Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові /ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР, в редакції закону 1963 року/.
З матеріалів справи вбачається, що батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При апеляційному розгляді ОСОБА_2 пояснив, що він приїжджав на похорон батька та прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори.
21.08.1992 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на частину вкладу, а 25.11.1992 року - свідоцтво на 2/3 частини від 16/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с. 250, 252/.
Спадщину на 1/3 частину грошового вкладу після смерті ОСОБА_3 отримав його батько - ОСОБА_12 , який є дідом позивача /а.с. 251/. Слід зазначити, що ОСОБА_12 був також власником 9/100 ідеальних частин спірного будинку та постійно проживав у вказаному будинку /а.с. 124/, що підтверджується також показами позивача.
Отже, достовірно встановлено, що позивач принаймні декілька разів протягом 1991 - 1992 років приїжджав у м. Житомир, для прийняття спадщини після смерті батька та отримання свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, з листа виконкому Житомирської міської ради від 23.11.2005 року № 10/6306 вбачається, що відселення мешканців будинків, що підлягали знесенню, проводилось у 1991 році /а.с. 9/. Отже, отримавши у листопаді 1992 року свідоцтво про право власності на частину спірного будинку, позивач повинен був поставити до відома виконком Житомирської міської ради про зміну власника, що ним не було зроблено.
Відповідно до вимог Закону України "Про власність", який діяв на час даних правовідносин, ст. 13 Конституції України та ч. 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Отже, вимоги вказаних законів не тільки надають власнику права, але й передбачають обов`язки. Зокрема, власник будинку /його частини/, повинен утримувати його в належному стані, проводити поточні ремонти, проводити оплату комунальних послуг тощо.
Під час апеляційного розгляду позивач пояснив, що з часу смерті батька та отримання свідоцтва про право власності на частину будинку, він не вчиняв жодних дій щодо утримання даного майна та взагалі ним не цікавився. Він нікого не просив здійснювати догляд за його частиною житла та оплачувати необхідні платежі. До свого діда, який на той час проживав у будинку, він також не звертався з таким проханням, хоча вони були в нормальних відносинах.
Що стосується проходження ОСОБА_13 військової служби за межами України, що, на його думку, є поважною причиною пропуску строку, колегія судців приходить до наступного.
Зі справи вбачається, що з серпня 1989 року по серпень 1992 року ОСОБА_13 проходив навчання у військовому закладі, а з серпня 1992 року - військову службу у в/ч НОМЕР_1 /а.с. 13/.
З довідки військової частини НОМЕР_2 від 11.01.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах Російської Федерації з 12.07.1994 року по 20.05.2005 року /а.с. 257/. В цей період на нього розповсюджувалися вимоги Федерального закону Російської Федерації "Про порядок виїзду за межі Російської Федерації та в`їзду до Російської Федерації", що стосується обмеження виїзду позивача за кордон, у зв`язку із допуском його до відомостей, які містять державну таємницю.
Отже, до липня 1994 року та після травня 2005 року обмежень щодо в`їзду на Україну у позивача не було, у зв`язку з чим він міг вирішити всі питання щодо свого спадкового майна.
Також, з позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що про знесення будинку він дізнався у 2005 році, коли тимчасово перебував у м. Житомирі. 23.11.2005 року він отримав листа Житомирської міської ради про припинення його права власності, у зв`язку із знесенням будинку. Однак, до суду із позовом ОСОБА_2 звернувся тільки у січні 2008 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_14 строку звернення до суду та правильно відмовив з цих підстав у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -
ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2010 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуюча
Судді