Справа № 2-1015/11
У х в а л а

07.11.2011 року суддя Сквирського районного суду Київської області Клочко В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Мовчанівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

07.11.2011 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовною заявою до Мовчанівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України держава взяла на себе обовязок гарантувати забезпечення прав і свобод людини, а у ст. 124 Конституції встановила, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Незалежно від того, що Конституцією України особі гарантовано право на захист, це не позбавляє особу обовязку дотримуватись порядку звернення до суду, встановленого законом тобто Цивільного процесуального кодексу України виходячи із принципу єдиної процесуальної форми.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити : зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав звільнення від доказування. Також, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам встановлених законом. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору та оплату витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Позивач в позовній заяві зазначає, що вона являються спадкоємцями пятої черги після смерті баби, яка померла 05.03.1989 року, прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, але спадкові права не має можливості оформити у встановленому законом порядку, оскільки на спадкове майно, а саме житловий будинок не зареєстровано право власності.

Порядок набуття права власності на самочинне збудоване нерухоме майно регулюється зокрема ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Також для вирішення даного спору необхідно враховувати, що відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 р. N 1699-III "Про планування і забудову територій", ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 р. N 2780-XII "Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. N 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Згідно приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують право власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України, яка визначає визнання права, як способу захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням передбачених Цивільним кодексом заходів захисту. Відповідно до ст. 386 цього Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України права й обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатись не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

В звязку з цим позивачеві необхідно зазначити, які саме дії відповідача свідчать про те, що вони оспорюють чи не визнають право власності позивача на спірне майно та яка необхідність визнавати за позивачами право власності на нього і із урахуванням викладеного зазначити спосіб судового захисту передбаченого ст. 16 ЦК України.

Також позивачем не в повній мірі викладені обставини, якими він підтверджує кожну обставину. Згідно з нормами матеріального права позивач повинен визначити правові підстави позову ( обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права і мають буди доведені суду) та на підтвердження цих підстав позову навести фактичні обставини справи Виходячи з ч.3 ст. 10 ЦПК України, де закріплено принцип змагальності, за яким кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, на підтвердження підстав позову позивач повинен подати докази, які підтверджують кожну обставину, яка входитиме до предмета доказування. Відбір таких доказів повинен здійснюватись з урахуванням положень ст.ст. 58,59 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів. Таким чином позивачам необхідно зазначити обставини та надати докази про те, що спадковий житловий будинок, не зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно, зазначити та надати інформацію про правовий статус земельної ділянки та осіб, прав та інтересів яких стосується цей спір, якщо земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, знаходиться у власності (користуванні) кількох осіб, чи врахована їхня думка при здійсненні самочинного будівництва, чи не порушуються їхні права цим будівництвом.

Надати докази прийняття спадкового житлового будинку до експлуатації в установленому законодавством порядку та належно затвердженого проекту будівництва та докази хто здійснив забудову, джерела фінансування будівництва

Крім того, надати докази про те, що позивач дійсно прийняла спадщину після смерті спадкодавця (відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 року зазначено, що доказами прийняття спадщини можуть бути довідки видані житлово експлуатаційними організаціями, правлінням житлово будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець фактично вступив у управління та володіння спадковим майном.)

Також, позивачем в позовній заяві не зазначено чи складався спадкодавцем заповіт та чи маються особи, які мають право на обовязкову частку у спадщині та чи відкрита спадкова справа стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, а також зазначити та надати докази, кому і на якій правій підставі належить житловий будинок докази про те, що житловий будинок не перебуває під арештом чи заставою та чи маються інші спадкоємці, або особи які мають право на обовязкову частку на спадщину.

Уточнити правові підстави позову.

Відповідно до вимог ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу , в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119,121 ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мовчанівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - залишити без руху.

Для усунення вказаних недоліків надати позивачеві строк до двох днів з дня отримання ним ухвали.

Суддя: ОСОБА_2