АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1913/11 Справа № 22ц-9604/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Керімовій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права на частку спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася з таким позовом до відповідачки посилаючись на те, що з 26 червня 1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер 17 червня 1995 року, після чого відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. З урахуванням того, що на час смерті спадкодавця і після того вона мешкала у квартирі та фактично прийняла спадщину, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частки вищевказаної квартири, визнавши на цю частку недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_5 від 29 листопада 2001 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідачки від 04 червня 2004 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2010 року встановлений факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті 17 квітня 1995 року її чоловіка ОСОБА_4; визнано частково недійсним, а саме на 1/6 частку, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29 листопада 2001 року державним нотаріусом 7-ї Дніпропетровської держнотконтори на ім'я ОСОБА_5, реєстр №1-5860, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2004 року державним нотаріусом 7-ї Дніпропетровської держнотконтори на ім'я ОСОБА_2, реєстр №2-6469; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого.

Відповідно до ч.1 ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як правильно встановлено судом, позивачка з 26 червня 1982 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, якому разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1994 року.

17 червня 1995 року ОСОБА_4 помер, після чого відкрилася спадщина на 1/3 частину вищевказаної квартири, а спадкоємцями після його смерті є його дружина - ОСОБА_3 та його мати - ОСОБА_5, яка 29 листопада 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину і, ставши власником 2/3 частини цієї квартири, заповідала її ОСОБА_2. 17 листопада 2003 року померла ОСОБА_5, у звязки з чим 04 червня 2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2. Інший співвласник ОСОБА_6 померла 17 березня 2007 року, а за життя подарувала належну їй частину спірної квартири відповідачці за договором дарування від 01.03.2005 р..

В ході судового розгляду поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було встановлено, що з 1982 року до 1996 року позивачка мешкала з чоловіком та його матір'ю у спірній квартирі та після смерті чоловіка проживала там ще кілька років, а коли переїжджала, то забрала с собою частку спільного майна, що також підтверджується довідкою КЖЄП-1 від 01.12.2003 р. про реєстрацію позивачки в цій квартирі з 1982 року по 1988 рік, пенсійною справою позивачки, яка з 1982 року за її заявою була переведена з Індустріального до Бабушкінського відділу соціального захисту населення, тобто за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 12а/3. Крім того, позивачка приймала активну участь в організації поховання чоловіка, зокрема, за місцем її роботи та за місцем роботи ОСОБА_4 їй була надана допомога, а після смерті чоловіка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала в спірній квартирі, залишила за собою частину спільного майна (телевізор та килим), яке забрала з собою при переїзді на інше місце проживання.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_4, суд обґрунтовано на підставі ст.ст.529,549 ЦК України (в редакції 1963 року) задовольнив її позовні вимоги.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про відсутність у позивачки права на частину спірного спадкового майна не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах діючого законодавства, регулюючого спірні правовідносини, і фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Посилання скаржниці на пропуск позивачкою строку позовної давності є безпідставним, оскільки видане 29 листопада 2001 року свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_5 було зареєстровано 03.01.2002 р., тому саме з цього часу слід рахувати початок такого строку, а як зазначено в апеляційній скарзі, з позовом ОСОБА_3 звернулася до суду 30.12.2004 року, тобто в межах трирічного строку, та, крім того, як вона пояснила в судовому засіданні апеляційного суду, про таке свідоцтво їй було відомо до звернення до суду лише з пояснень ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: