Справа № 22-ц-1898/11 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В,
Категорія 44 28.02.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Голуб С.А.,

при секретарі: Мягкій Т.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 листопада 2010 року у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Київський мясопереробний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за користування жилою площею, про зобовязання не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням, зобовязання звільнити самовільно зайняту кімнату та виселення,

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за користування жилою площею, зобовязання не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням, зобовязання звільнити самовільно зайняту кімнату та виселення.

Свої вимоги мотивував тим, що позивачу ЗАТ «Київський мясопереробний завод на праві власності належить гуртожиток по вул.Вітянській 6 у м.Вишневе Київської області. Даний гуртожиток призначений для проживання одиноких громадян, які перебувають у трудових відносинах з даним товариством. ОСОБА_2, перебуваючи в трудових відносинах з позивачем, проживала у вказаному гуртожитку без ордеру та займала житлову кімнату житлового блоку №27 площею 18,3 кв.м.

У 2003 році відповідачка звільнилася з вказаного місця роботи за власним бажанням, проте житлову площу вона не звільняла. Крім того, самовільно зайняла ще одну кімнату площею 11,9 кв.м блоку №27 для проживання двох осіб, чим фактично зайняла ще 5 ліжко-місць жилого блоку №27.

При цьому відповідачка лише частково сплачує за користування жилою площею гуртожитку, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 10085,00 грн., яку і просив стягнути позивач. Також просив суд зобовязати відповідачку не чинити позивачу перешкод в користуванні належним йому на праві власності житловим приміщенням блоку №27 гуртожитку по вул.Вітянська 6 в м.Вишневе та виселити ОСОБА_2 з усіма членами її сімї без надання іншого житлового приміщення.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість в сумі 17 750 грн. Зобовязати відповідачів не чинити перешкод в користуванні належним позивачу жилим приміщенням блоку №27 гуртожитку кімнатою площею 11,9 кв.м. по вул.Вітянській 6 у м.Вишневе та звільнити цю кімнату, переселившись до кімнати площею 18,3 кв.м. жилого блоку №27.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 листопада 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Київський мясопереробний завод» заборгованість за комунальні послуги в сумі 17 750, 00 грн. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод ЗАТ «Київський мясопереробний завод» в користуванні жилим приміщенням блоку №27 кімнати площею 11,9 кв.м. гуртожитку по вул.Вітянська 6 у м.Вишневе Києво-Святошинського району Київської області.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту кімнату площею 11,9 кв.м. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати площею 11,9 кв.м. в кімнату 18,3 кв.м. жилого блоку №27.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

При цьому апелянт посилається на постанову КМ України від 20.05.2009 року № 529 щодо порядку формування тарифів та послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та порушення даних норм позивачем.

Крім цього зазначає, що відповідно до ч.2 п.38 Примірного положення про гуртожитки затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року за №208 згідно якого громадяни, які проживають у приміщеннях, що передбачають у їх відособленому користуванні вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), встановлених для будинків державного та громадського фонду. Тому вважає, що встановлені позивачем розміри плати за проживання в гуртожитку встановлені всупереч діючого законодавства.

Також зазначала, що вона не була належним чином ознайомлена зі змінами вартості проживання та не знала про заборгованість до отримання виклику в суд.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ЗАТ «Київський мясопереробний комбінат» згідно свідоцтва про право власності є власником гуртожитку по вул.Вітянській 6 в м.Вишневе.

Перебуваючи з позивачем в трудових відносинах та після звільнення з роботи у 2003 року ОСОБА_4 проживає в кімнаті площею 18,3 кв.м жилого блоку №27 вказаного гуртожитку. У 2009 році відповідачка самовільно зайняла ще одну кімнату площею 11,9 кв.м. вказаного житлового блоку. Фактично займає пять ліжко-місць жилого блоку №27. При цьому вартість користування жилою площею в гуртожитку сплачувалось нею частково, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 1.05.2010 року склала 17 750 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку, суд виходив з того, що розмір заборгованості доводиться наданими позивачем розрахунками. Суд не задовольнив заяву відповідачів про застосування позовної давності до цих вимог, оскільки відповідачкою періодично вносились платежі за користування жилою площею.

Судова колегія не може погодитись із рішенням суду в цій частині, оскільки воно ухвалене при неповному з»ясуванні обставин справи.

Як вбачається із розрахунку, наданому позивачем станом на 1.01.2007 року заборгованість відповідачки ОСОБА_4 перед позивачем становила 4140 грн. Розрахунку цієї заборгованості суду не надано. Після 01.01.2007 року відповідачкою вносилась оплата за користування гуртожитком. (а.с.47)

Матеріали справи містять в собі також квитанції до прибуткових касових ордерів, відповідно до яких відповідачка вносила кошти за користування гуртожитком. (а.с.70-76,103-112). Разом з тим, в жодній квитанції не вказано, що вносились не поточні платежі, а сплачувався борг за період до 01.01.2007 року.

Таким чином у суду першої інстанції не було підстав стверджувати, що позивачка частково сплачуючи заборгованість за період, який знаходиться поза межами позовної давності, тим самим визнавала борг, а тому перебіг позовної давності переривався.

До названих вимог застосовується загальна позовна давність в три роки. Позивач пред»явив позов 28 травня 2010 року , а тому з відповідачки на користь позивача може бути стягнута лише заборгованість, починаючи з 1 червня 2007 року у сумі 11810 грн.

Задовольняючи позов в частині виселення відповідачів із кімнати площею 11,98 кв.м. суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідачка зайняла цю кімнату самочинно, без належних правових підстав без отримання ордера на вказану кімнату.

Посилання апелянта на те, що суд не застосував положення ст..ст. 50, 127,125,132 ЖК України є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст. 50 ЖК України при надання житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старших десяти років, крім подружжя.

Відповідачка була заселена у гуртожиток в 1986 році ще до народження у неї сина. Зміна сімейного стану у майбутньому надавало їй право претендувати на поліпшення житлових умов, але з дотриманням вимог житлового законодавства щодо надання житлових приміщень. Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції відповідачка самовільно зайняла кімнату площею 11,9 кв.м. без отримання ордера.

Стаття 125 ЖК України не регулює дані правовідносини, оскільки вона стосується лише порядку виселення осіб із службових житлових приміщень без надання іншого житлового приміщення, а не гуртожитків.

Стаття 127 ЖК України встановлює порядок і умови виселення із гуртожитків. Але вона також не може бути застосована в даній справі, оскільки регулює тільки ті правовідносини, які виникли на підставі правомірного заселення особи до кімнати гуртожитку. Оскільки відповідачка неправомірно зайняла додаткову кімнату гуртожитку, у неї не виникло право на користування цією кімнатою, а тому її права не захищаються названою статтею.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував неправомірність встановлення позивачем тарифів на оплату житлово-комунальних послуг не дають підстав для скасування рішення суду в повному обсязі, оскільки відповідачка не оспорювала встановлені позивачем тарифи у судовому порядку, а тому до їх скасування у встановленому законом порядку відповідачка має вносити плату відповідно до встановлених тарифів.

Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру коштів, які підлягають стягненню.

В іншій частині рішення суду має бути залишене без змін.

На підставі ст.ст. 257,261, 263 ЦК України, керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 листопада 2010 року змінити в частині стягнення коштів і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь закритого акціонерного товариства «Київський мясопереробний завод» заборгованість за користування жилою площею починаючи з 01.06.2007 року в сумі 11810 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :