Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц/0690/252/11 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко
Категорія 19, 20 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу Держкомзему у м. Коростені Житомирської області, Коростенської міської ради, третіх осіб - публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль, приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про розірвання договорів купівлі-продажу, скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2010 року,

встановила:

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнював і доповнював /а.с. 2, 50, 145-146/, та остаточно просив:

-розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку № 44/37 з усіма надвірними будівлями, що знаходиться по вул. К.Лібкнехта в м. Коростені та земельної ділянки площею 0,0819 га, укладений 27.03.2007 року між ним та ОСОБА_2 Сторони по договору привести у попередній стан, зобовязавши його повернути гроші, а ОСОБА_2 - житловий будинок та земельну ділянку;

-скасувати Державний на право власності на земельну ділянку площею 0,0819 га., виданий 30.03.2007 року на ім'я ОСОБА_2;

-розірвати договір купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 18.09.2008 року;

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що за умовами п. 4 договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року він отримав перед підписанням договору 16900 грн. Решту коштів в сумі 151500 грн. ОСОБА_2 зобовязувався сплатити протягом 10 банківських днів за рахунок кредитних коштів. Однак, взявши кредит, ОСОБА_2 гроші не заплатив, тобто не виконав істотні умови договору купівлі-продажу. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 отримав Державний акт на земельну ділянку, та 18.09.2008 року продав будинок і земельну ділянку ОСОБА_3, достовірно знаючи, що майно перебуває під арештом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2010 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати, та задовольнити позов. Зазначив, що ОСОБА_2 отримавши у банку кошти на оплату договору купівлі-продажу, ОСОБА_7 їх не передав, чим істотно порушив умови Договору. Крім того, відповідач достовірно знаючи про арешт будинку, продав його ОСОБА_3, чим порушив його права.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Встановлено, що 27.03.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 44/37 по вул. К.Лібкнехта в м. Коростені з усіма надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0819 га

/а.с. 3/.

З п. 4 цього Договору вбачається, що продаж вказаного будинку та земельної ділянки вчинено за 168400 грн., з яких 16900 грн. ОСОБА_1 отримав від Покупця ще до підписання цього Договору, а решту сумі - 151500 грн. повинен був отримати протягом 10 банківських днів за рахунок кредитних коштів.

30.03.2007 року ОСОБА_2 отримав Державний акт серії ЯГ № 768212 на право власності на земельну ділянку площею 0,0819 та, відповідно до договору купівлі-продажу /а.с. 54 /.

На виконання умов договору купівлі-продажу, 30.03.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит в Коростенському відділенні ЖФ КБ ПриватБанк в сумі 30000 доларів США, що еквівалентно 151500 грн. /а.с. 23-25/. В цей же день між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ ПриватБанк укладено договір іпотеки будинку № 44/37 по вул. К.Лібккехта в м. Коростені та земельної ділянки площею 0,0819 га /а.с. 17, 19, 20/.

Кошти за кредитним договором ОСОБА_2 отримав у касі Банку 02.04.2007 року, що підтверджується заявою на видачу готівки та листом Банку /а.с. 21, 156/. В цей же день кошти були передані продавцю, про що свідчить акт оплати вартості нерухомості /а.с. 77 /. З акту вбачається, що Покупець сплатив Продавцеві повну вартість нерухомості приватного будинку, що знаходиться у м. Коростені по вул. К.Лібкнехта 44/37 у розмірі, згідно договору купівлі-продажу.

Є безпідставними доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 повністю не отримав кошти за договором купівлі-продажу, оскільки вони нічим не підтверджуються та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу від 18.07.2008 року ОСОБА_1 зазначив, що даний акт ним ніколи не підписувався та оригіналу акта не існує /а.с. 76/. Під час розгляду справи в апеляційному суді 04.09.2008 року позивач пояснив, що на вимогу Банку, він дійсно підписав акт від 02.04.2007 року, однак при цьому не проставив отриману від відповідача суму, оскільки розрахунок з ним повністю не було проведено. В подальшому, позивач пояснив, що документи на підпис йому надав ОСОБА_2, серед яких і був акт оплати вартості нерухомості. Оригінал даного акту він залишив у себе.

Отже, покази позивача щодо обставин підписання акта оплати вартості нерухомості є суперечливими та непослідовними.

Оскільки ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що з ним не проведено повного розрахунку за договором купівлі-продажу, тому відсутні підстави для розірвання договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0819.

Також, не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1 щодо розірвання договору купівлі-продажу від 18.09.2008 року, зважаючи на наступне.

Зі ст. 651 ЦК України вбачається, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

Встановлено, що 18.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 44/37 по вул. К.Лібкнехта в м. Коростені з усіма надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0819 га /а.с. 143/.

Оскільки, ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі-продажу від 18.09.2008 року, а тому його вимоги про розірвання даного договору є безпідставними.

Крім того, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 20.12.2007 року накаладено арешт на будинок № 44/37 по вул. К.Лібкнехта в м. Коростені та земельну ділянку площею 0,0819 га /а.с. 28/. Проте, в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження того, що копія даної ухвали була отримана та виконана ВДВС Коростенського МУЮ в Житомирській області. Навпаки, з листа виконавчої служби № 51623 від 18.10.2010 року вбачається, що арешт на спірний будинок та земельну ділянку було накладено тільки 23.10.2009 року, на підставі повторної ухвали суду /а.с. 284/.

За таких обставин, ОСОБА_3 не знала та не могла знати про наявність ухвали суду від 20.12.2007 року про накладення арешту на спірну квартиру та земельну ділянку, оскільки відомості про їх обтяження були відсутні у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування ухвали суду немає.

Дана справа розглянута за відсутності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, оскільки вказані сторони були повідомлені про час та місце розгляду справи через своїх представників /а.с. 186, 303, 313, 318, 327/, відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: