АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4702/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про усунення перешкод та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом та просила усунути перешкоду в користуванні власністю, а саме належним їй газопроводом за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, пров. Осипенко № 1, зобовязавши відповідача допустити на територію належного йому домоволодіння № 1-а по пров. Осипенко в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області працівників Новомосковського УЕГГ та не чинити їм перешкод при виконанні робіт по відновленню систем газопостачання.

Крім того, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду в розмірі 695 грн. 55 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди і судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці на праві власності належить житловий будинок № 1 по пров. Осипенко в м. Новомосковськ, який було газифіковано в 1982 році згідно проекту газифікації, при цьому труба по якій постачався газ, проходила через сусіднє домоволодіння за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, пров. Осипенко № 1-а.

24 липня 2010 року в домоволодінні за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, пров. Осипенко № 1-а, було проведено відріз газової труби, у звязку з чим перестав надходити газ до домоволодіння позивачки.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно матеріалів справи, земельна ділянка та житловий будинок за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, пров. Осипенко № 1-а, згідно державного акту на право власності на землю серії ЯЕ 475994 та договору купівлі-продажу від 25 вересня 2000 року належать ОСОБА_4, і тому вимоги про зобовязання відповідача допустити працівників Новомосковського УЕГГ на територію вказаного домоволодіння є безпідставними, оскільки останній не є власником даного домоволодіння.

Також правильно і обґрунтовано суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди.

Статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачка не надала суду належних доказів, які б обґрунтовували розмір майнової шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача.

Акт приймання виконаних робіт розташований на а.с. 14 прийняти до уваги не можна, оскільки як вбачається з позовних вимог, робіт по відновленню позивачці газопостачання, ще проведено не було і тому підстави для складання вказаного акту відсутні.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то висновок суду першої інстанції, що вказані вимоги задоволенню не підлягають є помилковим і таким, що зроблений з порушенням норм матеріального права.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як зазначив в суді першої інстанції і в своєму запереченні відповідач, дійсно саме він самовільно демонтував газопровід, що належить позивачці (а.с. 72).

Відповідно до ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що факт пошкодження майна позивачки відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і тому є всі підстави для відшкодування з боку відповідача на користь позивачки моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях повязаних із пошкодженням її майна відповідачем.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з послідуючими змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що сума в 5 000 грн., яку просить стягнути на її користь позивачка в рахунок відшкодування моральної шкоди, є завищеною і такою, що не відповідає тому рівню душевних страждань, які відчувала позивачка у звязку з порушенням її прав, і тому суму моральної шкоди слід зменшити до 500 грн., які слід стягнути з відповідача.

Крім того, в порядку розподілу судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України, на користь позивачка підлягають стягненню 08 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені в суді першої інстанції та 04 грн. 25 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 08 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені в суді першої інстанції, 04 грн. 25 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені в суді апеляційної інстанції, а всього - 586 грн. 75 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: