№ 2-2332/11
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2011 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Сурковой В.П.,
при секретарі Рубанової А.О.,
за участю представника
позивача - адвоката Воронової О.В.,
представника
відповідача адвоката Грецова С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . З 1955 року по 1972 рік ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали та вели спільне господарство, від сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 народився він, після його народження батьки займалися його вихованням та утриманням. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.12.2009 року встановлено, що позивач є сином ОСОБА_3 . У подальшому це рішення було скасовано за нововиявленими обставинами.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на нерухоме майно. Він не може оформити спадщину, оскільки в свідоцтві про його народження відсутній запис про батька. Крім того, він дізнався про наявність заповіту від 22.10.2008 року, складеного ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 .
При таких обставинах змушений був звернутися до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадщину. На теперішній час розгляд цієї справи зупинено до розгляду даної справи.
Просив встановити факт визнання батьківства ОСОБА_3 щодо нього.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, наполягають на його задоволенні, при цьому позивач пояснив, що він з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживав у м. Вільнянськ, ОСОБА_3 визнавав себе його батьком, приймав участь у його вихованні та утриманні.
Відповідач позов не визнала, пояснив, що у кінці 2002 року вона познайомилась з ОСОБА_3 , він жив один в квартирі АДРЕСА_1 . За його проханням на протязі 5 років вона доглядала за ним і він склав заповіт на її користь. ОСОБА_3 говорив їй, що дітей у нього ніколи не було, була дружина, але вона померла.
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що обліково-послужна картка заповнюється у військоматі разом військовим квитком згідно паспорта, свідоцтва про народження, довідки з місця проживання і видається призовнику в день призову, після проходження строкової служби зберігається у військовому квітку у військовозобов`язаного, тому за її зберігання, заповнення в подальшому відповідає військовозобов`язаний. У випадку, коли в свідоцтві про народження відсутня запис про батька, запис про батька до обліково-послужної картки не вноситься. Обліково-послужна картка заповняється службовою особою, яка відповідає за достовірність відомостей у ній.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 являється її батьком. З ОСОБА_3 вона познайомилась у вересні 2007 року, він подзвонив їй і казав, що він батько її батька, попросив приїхати до нього. Коли вона приїхала до нього на АДРЕСА_2 , він просив взяти його до них, вона погодилась, але він так і не приїхав до них. Зі слів батька знає, що ОСОБА_3 перебував в у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , а потім вони розлучились.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що у 1955 році вона мешкала в одному будинку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 та ОСОБА_8 жили однією сім`єю, вели спільне господарство, жили між собою дружно. У них народився син ОСОБА_1 . ОСОБА_3 забирав його з пологового будинку, ставився до нього як до свого сина, любив його.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона разом з ОСОБА_10 знаходилась у пологовому будинку м. Вільнянськ. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина. ОСОБА_3 зібрав їх з пологового будинку. Їй звісно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жили у АДРЕСА_3 , вони жили однією сім`єю, працювали на одному підприємстві. ОСОБА_3 ходив до школи, де навчався ОСОБА_1 , на батьківські збори.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що з 1985 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 . На час весілля ОСОБА_3 вже не проживав з ОСОБА_4 , вона не знала, що батьки чоловіка не перебували у шлюбі, але ОСОБА_1 вважав ОСОБА_3 своїм батьком, спілкувався з ним. ОСОБА_3 спілкувався з їх дочкою ОСОБА_12 , просив взяти його до себе, вони погодились, але він відмовився переїхати до них.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що у 1998 році у санаторії вона познайомилась з ОСОБА_3 , зустрічались з ним, а 18.11.2000 року зареєстрували шлюб. 15.05.2001 року шлюб між ними розірвано, але вони продовжувала навіщати його. ОСОБА_3 говорив їй, що у нього ніколи не було дітей, була дружина, але вона померла. Про ОСОБА_10 ОСОБА_14 ніколи не розмовляв. За ОСОБА_3 до його смерті постійно доглядала ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона знала ОСОБА_3 з 1999 року, жили з ним в одному будинку АДРЕСА_4 , ходили один до одного в гості. За ним постійно доглядала ОСОБА_2 . Про дітей ОСОБА_3 ніколи не розмовляв, родичі до нього ніколи не приходили. Деякий час ОСОБА_3 жив однією сім`єю з ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він знав ОСОБА_3 з 1980 року, жили з ним в одному будинку по АДРЕСА_4 , а потім ОСОБА_3 переїхав жити на вул. Копьонкіна, десь 1-2 рази на тиждень приходив до ОСОБА_14 в гості. Один раз бачив його племінницю, інших родичів ніколи не бачив.
Заслухавши пояснення сторін, доводи їх представників, показання свідків, перевіривши та з`ясувавши всі обставини справи, суд знаходить позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , який був записаний на прізвище матері ОСОБА_4 по батькові у свідоцтві про народження ОСОБА_1 від 13 жовтня 1956 року в графі батько відсутній запис (а.с. 5).
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значенняв разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.
Згідно із ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановлені батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
При цьому, під Спільним проживанням, веденням спільного господарстваслід розуміти проживання цих осіб в одному житловому приміщенні, їх тривалі і постійні сімейні зв`язки, які супроводжувалися спільними затратами коштів і трудових зусиль на задоволення побутових потреб (придбання меблів і предметів домашнього вжитку, спільне харчування), взаємна підтримка і піклування один про одного і т.п.).
Важливо, щоб спільні сімейні зв`язки матері дитини і відповідача мали місце до народження дитини або в усякому разі до її зачаття.
Спільне виховання батьками дитини виражається у спільному піклуванні про дитину, про її здоров`я та освіту, про прищеплення її певних життєвих навиків.
Спільне утримання батьками дитини полягає у тому, що відповідач надає матері дитини кошти, необхідні для утримання дитини і таке надання коштів з боку відповідача має бути систематичним, а не епізодичним.
Визнання відповідачем батьківства є суб`єктивною обставиною, вираженою ним у певних діях (розмовах, листах і документах, в яких відповідач визнає себе батьком дитини).
Доказами визнання батьківства можуть бути також показання родичів, друзів, сусідів, співробітників відповідача та службових осіб, у бесідах з якими він визнавав себе батьком дитини. Однак не можуть бути визнані достовірними показання цих осіб, якщо вони ґрунтуються лише на їх припущеннях і здогадок, а також, коли вони знають про це не беспосередньо від відповідача, а з чутокабо від самої матері.
В процесі розгляду справи не була встановлена жодна з чотирьох обставин, які можуть бути підставою для встановлення батьківства.
Показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 суд оцінює критично, не визнає їх достовірними, оскільки вони безперечно не підтверджують спільне проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до народження дитини ( ОСОБА_1 ), спільне виховання батьками дитини, спільне утримання і визнання ОСОБА_3 батьківства в розумінні ст. 53 КпШС України.
Крім того, відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визнаний законами України.
Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів фізичних осіб, а саме:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
11) Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Наведений перелік способів захисту цивільних прав є вичерпним.
Позивач наполягає на встановленні факту визнання батьківства, який йому не обхідний для визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , але про захист матеріального права власності позовні вимоги не заявляв. Встановлення ж лише юридичного факту без захисту порушеного матеріального права в позовному провадженні діючим ЦПК України не передбачено.
Згідно ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Незважаючи на те, що суд попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, позивач позовні вимоги не уточнив, наполягав на їх задоволенні в межах заявлених вимог.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст. 3, 4,10, 11, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст. 53 КпШС України, ст. 16 ЦК України, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.П. Суркова