АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1370/11 Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Антонов В. М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Антонова В.М.
Суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.
при секретарі: Колодюк О.П.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державного казначейства України
на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої громадяниновінезаконним діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури, суду, -

В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 23907,03 грн. втраченого середнього заробітку з врахуванням індексації, 3000 грн. витрат понесених на оплату правової допомоги, а всього 26907,03 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З рішенням не погодились сторони. В своїй апеляційній скарзі позивач просив рішення місцевого суду змінити, задовільнивши його позовні вимог в повному обсязі, а Державне казначейство України просило скасувати рішення місцевого суду, відмовивши в задоволенні позовних вимог. Посилались на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарги слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, вироком військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 15.06.2006 року , який був залишений без змін ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону від 10.10.2006 року позивача ОСОБА_1 було засуджено за ст. 410 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням віійськового звання. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 274 від 07.12.2006 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас у зв`язку з набранням вироком відносно нього законної сили.

За наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 145 від 07.08.2008 року ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого авіаційного техніка інженерно-авіаційної служби 2 авіаційної ескадрильї, він приступив до виконання посадових обов`язків з 7.08.2008 року.

Вироком військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 24.01.2009 року, який залишений в силі ухвалою військового апеляційного суду Центрального рагіону України від 19.05.2009 року ОСОБА_1 виправдано в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Як вірно встановлено місцевим судом в період з 07.12.2006 року по 07.08.2008 року позивач був незаконно звільнений з посади .

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Оскільки, середній заробіток позивача становить 1176,64 грн., а з дня звільнення позивача до дня його поновлення на роботі минуло 20 місяців, отже місцевим судом віорно визначено розрахунок суми відшкодування, яка підлягає стягненню 23532,80 грн., та сума проведеної індексації за період з 07.12.2006 року, що становить 374,23 грн.

З наведеного вбачається, що місцевий суд, при повному та всебічному дослідженні обставин справи, прийшов до вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі Державне казначейство України посилається на те, що місцевим судом не обгрунтовано суму матеріальної шкоди, стягнуту на користь позивача, проте, зазначені доводи не заслуговуютьна увагу суду, оскільки з матеріалів справи слідує, що місцевим судом було чітко визначено розрахунок матеріальної шкоди, зачвданої позивачу, та вказаний розрахунок наведено в мотивувальній частині рішення.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що місцевий суд безпідставно відмовив йому у відшкодуванні матеріальної допомоги, грошових премій та грошових винагород, проте зазначені доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначені позовні вимоги не грунтуються на законі.

Крім того, оскільки позивачем не надано документів на підтвердження витрат на оплату проїзду за викликами до органів розслідування та суду, а виплата матеріальної допомоги, коштів на оздоровлення, премій, одноразових грошових винагород, суми різниці між зменшенням грошового забезпечення та різниці в індексації в зв`язку із звільненням, витрат на поштові відправлення не передбачена Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», то в цій частині позову судом першої інстанції вірно відмовлено.

Інші доводи апеляційних скарг не містять у собі нових фактів чи засобів доведення, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст., 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державного казначейства України відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис
Судді: підписи
З оригіналом згідно: