Справа № 2-95/2011 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 р. Вишгородський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді Божок С.К.

при секретарі - Зелінському Я.І., Грищенко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вишгороді Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди . Свої вимоги обґрунтовувала наступним : вона та відповідач є співвласниками будинку № 1 по вул.. Травнева в с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області. їй на праві власності належить 3/8 частини житлового будинку, відповідачу - 5/8 частин житлового будинку. Біля будинку є земельна ділянка площею 0,15 га. Влітку 2008 р. відповідач без її згоди знесла дерев»яний паркан, яким було огороджено земельну ділянку та спорудила новий паркан з бетонним фундаментом та бетонними стовпчиками на новому місці та спорудила аналогічний паркан поперек ділянки, відгородивши їй частину ділянки на свій розсуд. Відповідач самовільно без її згоди вирубала 28 плодових дерев, які саджала вона разом з покійним батьком та яким вона користувалася. Вирубкою плодових дерев, демонтажем паркану і самовільно встановленим арканом їй заподіяно матеріальні збитки у розмірі 374 019,60 грн. З них : 341970 грн. , що порівнює вартості відновлення дерев згідно пропозиції Ландшафтної компанії « Діланш» гід 20.04.2010 р.; 9360 грн. , що дорівнює вартості знесення паркану довжиною 70 м, що стоїть поперек ділянки, згідно пропозиції ПП « Любе місто» від 22.04.2010 р. ; 22689,60 грн., що дорівнює вартості встановлення паркану на місці зруйнованого згідно пропозиції ПП « Любе місто» від 22.04.2010 р.

Крім того, самовільною , зухвалою поведінкою відповідач заподіяла їй і моральну шкоду, оскільки зазнати такої зухвалості від дочки дуже боляче і це спричинило душевні страждання. Душевні страждання нею оцінені у 10 000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи позовної заяви підтримала повному обсязі. Щодо оцінки моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., то зазначила, що цінити ті душевні страждання, які були перенесені нею у зв»язку зі знищенням пловодового саду не можливо. Даний садок був посаджений нею та покійним батьком, за ним вона доглядала, оновлювала його, вкладала в нього душу. Це було місце відпочинку всієї родини . Душевні страждання, хвилювання з цього приводу привели до захворювань, вона зверталася до лікаря , часто хворіє.

Представники позивача у судовому засіданні доводи позовної заяви підтримали :а збільшили позовні вимоги в частині відшкодування вартості відновлення туалету у розмірі 9810, 90 грн. У спільному користуванні сторін знаходився цегляний туалет, що підтверджується технічним паспортом будинку, який був знесений відповідачем без згоди позивача. Стверджували, що сад , який був вирублений відповідачем, знаходився саме на

земельній ділянці , яка знаходилася у спільному сумісному користування сторін. Встановлення користування земельної ділянки відповідно до часток співвласників будинку не було проведено, межові знаки не були встановлені. Відповідач отримала у приватну власність іншу земельну ділянку у розмірі 0,15 га по вул.. Травневій в с. Сухолуччя для ведення особистого селянського господарства. Її земельна ділянка межує з земельною ділянкою, яка перебуває у спільному сумісному користуванні сторін. Щодо наявності особистих домовленостей між позивачем та відповідачем , то вони існували лише в усній формі та на певному етапі взаємовідносин . На час побудови паркану упоперек земельної ділянки та на час слухання справи вони вже не є прийнятими. Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог водного законодавства від 07.04.2010 р. вказано, що на земельній ділянці , яка межує з даною земельною ділянкою і знаходиться у спільному користуванні з ОСОБА_1 без відома останньої зрізані садові дерева у кількості 28 штук та інших 5 штук. У Акті перевірки дотриманні вимог природоохоронного законодавства інспектором Ткачуком С.О. було допущено технічна помилка. Земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні позивача та відповідача , оскільки вони набули право користування земельною ділянкою у встановленому порядку .

Щодо моральної шкоди , то вважали, що позивач зазнала у зв»язку зі знищенням майна душевних страждань. Просили задовільнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі . Свої заперечення обгрунтовував наступним : відповідно до Акту перевірки вимог природоохоронного законодавства від 07.04.2010 р. , складеного Державною екологічною інспекцією у Київській області, вирубка 28 плодових дерев проведена відповідачем на приватизованій земельній ділянці, що належить відповідачу на праві приватної власності, яке посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Тобто, вирубка дерев була проведена відповідачем правомірно , оскільки вони знаходилися на земельній ділянці, що належала їй на праві власності. Щодо стягнення з відповідача 22 689, 60 грн. в якості відшкодування збитків, що дорівнює вартості робіт ПП «Любе місто» по встановленню нового паркану довжиною 109 м на місці знесеного відповідачем, то зазначив, що паркан був знесений відповідачем по причині значної зношеності . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок огорожа 1-3 була виготовлена з дерева і не мала фундаменту . Цінова пропозиція ПП « Любе місто» не може вважатися належним доказом реальної вартості знесеної огорожі, оскільки вона містить дані відносно вартості робіт по встановленню нового дерев»яного паркану із бетонними стовпчиками довжиною 109 мі предмету доказування не стосується. Крім того, для позивача втраченим майном є лише 1/8 частина огорожі, яка належала їй на момент знесення і відшкодуванню підлягає 1/8 частина реальної вартості знесеної огорожі. Щодо стягнення вартості робіт по знесенню паркану довжиною 70 м, який стоїть поперек присадибної земельної ділянки у розмірі 9 360 грн. , то вважає, що право користування позивача присадибною земельною ділянкою при цьому порушено чи обмежено не було, оскільки у останньої таке право було відсутнє. Державний акт на дану земельну ділянку не виготовлявся. Набуття позивачем, відповідачем права спільної часткової власності на домоволодіння не є наслідком автоматичного виникнення у них права користування земельною ділянкою , оскільки таке право повинно бути посвідчене Сухолуцькою сільською радою шляхом реєстрації та видачі відповідно правовстановлюючого документа. Такі документи не видавалися. Крім того, на момент встановлення паркану поперек присадибної земельної ділянки між відповідачем та позивачем існувала домовленість відносно поділу домоволодіння, за якою приміщення житлового будинку, відмічені на поверховому плану будинку за №№ 1-1, 1-2, мали відійти відповідачу.

Щодо відшкодування майнової шкоди, завданої знесенням відповідачем туалету ) , то останній був знесений відповідачем у зв»язку зі значною . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок вбиральні під літ « В» була виготовлена з цегли та не мала фундаменту. Знос вбиральні складав 70 % , а інвентаризаційна вартість 405 грн.

Крім того, ціна робіт ПП « Любе місто» по демонтажу паркану довжиною 70 м , який стоїть упоперек присадибної земельної ділянки у розмірі 9 360 грн., по встановленню нового паркану довжиною 109 м у розмірі 22 689,60 грн., по встановленню цегляного бетонним фундаментом і шиферним дахом у розмірі 9 810 грн. не відповідає вартості. Аналогічні роботи можуть бути виконані приватним підприємцем ОСОБА_3: встановлення нового паркану довжиною 109 м за 1940 грн., встановленню цегляного : бетонним фундаментом і шиферним дахом за 700 гри., демонтаж паркану 70 м за 630 грн. відповідно кошторису. Позивач не надав суду належних і их доказів , які б підтверджували реальну вартість знесеного майна з урахуванням його зношеності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Із запереченнями, викладеними її представником, погодилася. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд вислухавши доводи та заперечення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи дійшов наступного .

Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку № 1 по вул.. Травнева в с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області. Позивачу належить на масності 3/8 частини будинку та надвірних будівель, відповідачу - 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями. Сторони набули право власності на житловий в порядку спадкування після смерті 28.05.2001 р. ОСОБА_4 та договорів дарування.

Дані обставини підтверджуються витягами про реєстрацію права власності на нерухоме № 11307371 від 22.07.2006 p., № 21713201 від 29.01.2009 p., № 11307590 від 22.07.2006 р. (а.с. 20-22).

Житловий будинок з надвірними будівлями є спільною частковою власністю сторін. Житловий будинок з надвірними будівлями не розділений в натурі відповідно до часток співвласників. Сторони не досягли домовленості про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток.

Судом встановлено, земельна ділянка у розмірі 0,15 га по вул.. Травнева, 1 с. Сухолуччя Вишгородського району для будівництва та обслуговування житлового будинку перебуває у спільному сумісному користуванні сторін.

Встановлення користування земельної ділянки відповідно до часток співвласників будинку не було проведено, межові знаки не були встановлені.

Судом встановлено, що влітку 2008 р. відповідач самовільно без згоди співвласника домоволодіння ОСОБА_1 знесла : дерев»яний паркан , яким було обгороджено земельну ділянку та замість нього спорудила новий дерев»яний паркан з бетонними стовпчиками та бетонним фундаментом ; знесла цегляний туалет ; спорудила новий дерев»яний паркан з бетонним фундаментом та бетонними стовпчиками упоперек ділянки; вирубала 28 плодових дерев.

Дані обставини не заперечувалися у судовому засіданні і відповідачем.

Крім того, факт вирубання плодових дерев в кількості 28 штук підтверджується Актом перевірки стану дотримання вимог водного законодавства від 07.04.2010 р. ( а.с. 12), Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.04.2010 р. (а.с.83).

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона

посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд дійшов висновку про те, що позивач довела в судовому засіданні факт вирубання відповідачем плодових дерев у кількості 28 штук, самовільне знесення відповідачем дерев»яного паркану, яким було обгороджену земельну ділянку та спорудження замість нього нового паркану , знесення відповідачем цегляного туалету , спорудження відповідачем паркану упоперек земельної ділянки .

Суд не може погодитися з твердженням представника відповідача про те, що відповідач вирубала садові дерева у кількості 28 штук, які знаходилися на земельній, які належать їй на праві власності відповідно до Державного акту на право і на земельну ділянку. Оскільки ці твердження спростовуються у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які показали, що садові дерева росли саме на земельній ділянці, яка відносилася для обслуговування житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, Актом перевірки стану дотримання вимог водного законодавства від 07.04.2010 р. ( а.с. 12 ). Свідок ОСОБА_5 підтвердив, що земельна ділянка , яка передана у приватну власність відповідачу , межує з земельною ділянкою, на якій росли плодові дерева , та яка знаходиться у спільному ванні сторін. На земельній ділянці, яка передана у приватні власність відповідачу плодові дерева . Оцінюючи докази в їх сукупності та взаємозв»язку з іншими ми, суд вважає, що у Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 07.04.2010 р. ( а.с. 83 ) посилання держінспектора ОСОБА_7 нате, рубка плодових дерев проведена на приватизованій земельні ділянці є помилковим , оскільки відповідачем не були встановлені межові знаки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку. Це підтверджується рекомендаціями Сухолуцької сільської ради, зазначеними в Протоколі засідання земельної комісії від 31 березня 2010 р. (а. с. 143).

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_8 щодо знаходження садових дерев, які вирубані, на земельній ділянці, що належить відповідачу на праві власності , у сукупності та взаємозв»язку з іншими доказами , суд вважає , що вони є неправдими та спростовуються показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, Актом перевірки стану дотримання вимог водного законодавства від 07.04.2010 р.

У судовому засіданні позивач, представники позивача не довели, що розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 393 380,50 грн.

Суд вважає, що розрахунок матеріальних збитків згідно до цін, що вказані в ціновій пропозиції Приватного підприємства « Любе місто» ( а.с. 17, 18, 60) та ландшафтної панії « Діланш » ( а.с. 15-16 ) не може бути допустимим доказом у справі , оскільки розмір матеріальних збитків розрахований позивачем, а не експертною установою. Стосовно даного доказу у судовому засіданні виникли сумніви щодо його об»єктивності та достовірності. Проте позивач, представник позивача не заявляли клопотання про значення відповідної експертизи.

Суду не доведено, що вік садових дерев, які були вирубані , становить від 7 до 10 років. Вік дерев вказаний у ціновій пропозиції Ландшафтної компанії «Діланш» і відповідно до віку зазначена вартість дерев. Проте, обставини щодо віку дерев спростовані у судовому засіданні як показами позивача ОСОБА_9, яка показала, що садові дерева були посаджені ще її батьком, так і показами свідка ОСОБА_5, який казав, що сад був здоровий, плодородний , ухожений до Чорнобильської катастрофи , тобто до 1986 р. Після Чорнобильської катастрофи сад почав занепадати та за ним ніхто не доглядав. Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні не міг зазначив вік садових дерев.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 393 380,50 грн. не підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає стягненню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивач довела в судовому засіданні наявність душевних страждань, їх тривалість, наявність порушення нормальних життєвих зв»язків. Проте суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути визначений , виходячи із засад розумності та справедливості , у розмірі 2500 грн., а не 10000 грн., як просить позивач. Позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати : витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 грн.

Суд вважає , що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК.

Керуючись ст.ст. З, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 215, ЦПК України , ст.23, 1166, Зс8. 369 ЦК України , суд

Вирішив :

Позовні вимоги задовільнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2500 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині : стягнення матеріальної шкоди у розмірі 374 019,60 грн. , моральної шкоди у розмірі 10000 грн., витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя