Справа № 2-2007/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2011 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 26.10.207 року між нею та ЗАТ «Альфв-Банк» був укладений кредитний договір № 800002390, в п.10.3 якого було передбачено, що судовий захист підлягає остаточному вирішенню у Аостійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Коли укладався договір позивачу не було надано можливості ознайомитись з усіма його умовами, вивчити договір впродовж достатнього часу, надати свої зауваження, при тому договір з додатками займає майже 12 аркушів і для того, щоб його просто прочитати треба витратити декілька годин. Крім того, позивачу було надано повний текст договору тільки в день його підписання, і вона мала декілька хвилин для ознайомлення з ним; позивача ніхто не попередив про ту обставину, що спори відноно договору будуть розглядатися в суді, який контролюється відповідачем; умови про передання спорів за договором у третейський суд включено до розділу «строк дії договору», що унеможливлює проитати про цю обставину, доки договір увесь не буде вивчений; при розмовах з працівниками відповідача вони у контексті говорили про можливість з»ясування спірних правовідносин саме у суді загальної юрисдикції; коли позивач підписувала договір, вона навіть не мала місця для того, щоб присісти, була вимушена підписувати договір стоячи, при поганому освітленні, що навіть унеможливлювало прочитати те, що було надруковано на аркушах, де позивач ставив свій підпис. Позивач просить визнати недійсним п.10.3 кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 цього Кодексу суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.10.2007 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір № 800002390. Відповідно до умов договору позивач отримала кредитні кошти у сумі 70 000,00 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних за користування кредитом на строк до 26.10.2017 року.

Пунктом 10.3. кредитного договору передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв»язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність договору, підлягають остаточному вирішенню у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою цього суду. Підписанням цього договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв»язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Встановлено, що в зв»язку з державною реєстрацією змін найменування відповідача 19.08.2009 року найменування ЗАТ «Альфа-Банк» було змінено на ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до п.1.2. Статуту ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав і зобов»язань ЗАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до Закону України «Про третейські суди» третейський суд, це недержавний незалежний орган, що утворюється в порядку, встановленому цим Законом для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст.17 ЦПК України сторони мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Статтею 6 вказаного Закону визначено перелік справ, які не можуть розглядатися третейським судом, тобто справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальною юрисдикції або Конституційним Судом України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 року по справі № 1-3/2008, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція одночасно визнає право кожного будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, це конституційне право не може бути скасоване або обмежене. Одним із способом реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

З урахуванням викладеного суд не може погодитися з доводами позивача про те, що укладення третейської угоди є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Статтею 12 Закон України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Відповідно до п.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб»єктів правочину.

Згідно до ч.1 ст.627 ЦК України та відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Як вбачається із вказаного кредитного договору, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору. Будь-які докази того, що в момент його укладання не були додержані вимоги ст.203 ЦК України суду не надані, вимог про визнання недійсним кредитного договору з наведених підстав не заявлялось.

Суд вважає, що доводи, викладені позивачем як в позовній заяві так і в судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог є необґрунтованими та не можуть бути підставою для задоволення позову. Крім того, умовами вказаного договору сторони передбачили порядок вирішення спорів та відповідний третейський суд, що не суперечить вимогам законодавства та не є підставою для визнання цих положень договору недійсними відповідно до положень ст.ст.203, 215 ЦК України.

Також суд вважає, що посилання представника позивача на юридичну необізнаність позивача не є підставою для задоволення позову. На це посилається і Верховний Суд України у постанови Пленуму №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначивши, що помилка в наслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кудрявцева Т.О.