АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач: Малінська С.М.
Рішення

іменем України

12 грудня 2011р.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого - судді- Малінської С.М.

суддів - Даниленка В.М. , Швецової Л.А.

при секретарі : Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Комунальне підприємство «Купянське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулась у суд з вищевказаним позовом , який неодноразово уточнювався в ході розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те , що з 10 вересня 1980 року по 29 травня 1992 року вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, померлим 06.05.2008 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1. В період зареєстрованого шлюбу в 1986 році на виділеній земельній ділянці за рахунок спільного сімейного бюджету позивачем та ОСОБА_6 були побудовані: літня кухня ( літ.А) , та надвірні будівлі- сарай літ.В , погріб літ.Г, гараж літ.Д , душ літ.Е. вбиральня літ.Б, що підтверджується даними технічного паспорту на домоволодіння. В побудованій літній кухні вони жили сімєю майже 6 років . У 1992 році шлюб було розірвано. Оскільки коштів у позивача та ОСОБА_6 не було , то на підставі рішення Купянського міськвиконкому №224/18 від 20.04.1999 року літня кухня літ.А , побудована у 1986 році , визнана житловим будинком, який був зареєстрований у БТІ 20.03.2002 року. 26.11.2001 року ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на земельну ділянку №72-а , площею 0,0402 га по вул. Комсомольській у м.Купянську , Харківської області для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарчих будівель та споруд.

Після смерті ОСОБА_6 позивач звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва на право власності на половину частки житлового будинку №72-а по вищевказаному адресу , але нотаріус постановою відмовив їй у видачі свідоцтва, тому позивач звернулась до суду з позовом , в якому просила визнати жилий будинок літ.А з надвірними будівлями обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Визнати на нею право власності на ? частину житлового будинку літ.А з відповідною долею надвірних будівель (а.с.166-167).

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_5 позов визнали і просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2проти позову заперечувала , стверджуючи , що з 2006 року вона перебувала з ОСОБА_6 до його смерті у шлюбі , а з 1994 року проживала з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу, купувала будівельні матеріали , вважає , що вона є співвласником спірного будинку, вважає ,що позивач пропустила строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволено , визнано житловий будинок літ.А з надвірними будівлями обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірного будинку з надвірними будівлями.

Не погодившись з висновками суду , ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу , у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Апелянт ,зокрема, посилалась на те , що судом при вирішенні справи необхідно керуватись КпШС України в ред.1969 року , а не Сімейним кодексом України , позивач пропустила строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом , спірний будинок не являється обєктом права спільного майна подружжя , тому що згідно акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію від 19.04.1999 року зазначено , що будівництво літньої кухні розпочато в травні 1985 року , а закінчено в травні 1998 року. Позивач не надала суду доказів того , що спірний будинок було побудовано нею з ОСОБА_6 під час їх шлюбу.

Вислухавши суддю-доповідача , осіб , що приймали участь у справі , дослідивши матеріали справи , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу

Задовольнити , рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ; ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того , що спірний будинок з надвірними будівлями набуті ОСОБА_6Ата ОСОБА_3 за час шлюбу , вони є обєктом права спільної власності подружжя на підставі ст.ст. 60 , 61 68-70 СК України ,позивачка має право на їх ? частину.

Але з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать , що з 10 вересня 1980 року по 29 травня 1992 року ОСОБА_3 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, померлим 06.05.2008 року. Згідно акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію від 19.04.1999 року зазначено , що будівництво літньої кухні розпочато в травні 1985 року , а закінчено в травні 1998 року(а.с.14). Рішенням Купянського міськвиконкому №224/18 від 20.04.1999 року літня кухня літ.А , визнана житловим будинком, який був зареєстрований у БТІ 20.03.2002 року(а.с.27). Таким чином , спірний житловий будинок на момент розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був як літня кухня , тобто господарською будівлею , не був введений в експлуатацію , як житловий будинок, а тому підстав вимагати визнання на ? частину спірного будинку права власності , як обєкта права спільної власності подружжя у позивача немає.

Судом першої інстанції безпідставно застосовані норми Сімейного кодексу України , оскільки дані правовідносини відносяться до періоду 1980 -1992 року , а тому на ці правовідносини розповсюджується дія ст.ст. 22,28-29 КпШС України , ст. 48 ЗУ « Про власність».

Що стосується посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності , то в цієї частині судова колегія погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції про те , що початок позовної давності в даному випадку обчислюється не з дати розірвання шлюбу , а від дня , коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як пояснила ОСОБА_3 вона дізналася про порушення її права з постанови нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії 24.11.2008 року , а до суду звернулась з позовом 06.07.2009 року , тобто позивачем не пропущено строк позовної давності( а.с.3-6).

На підставі наведеного , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити , рішення суду першої інстанції скасувати з ухвалення нового рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22,28-29 КпШС України , ст. 48 ЗУ « Про власність» , ст.ст. 10 ;60 ; 292 ; 294-296; 303 ; 304 ; 307 ,309 ;313-315 ; 317 ; 319; 325 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2011 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

судді :