АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-ц98/2011р. Головуючий 1 інстанції Колесник С.А.
Категорія договірна Доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.

Суддів - Кірсанової Л.І.

ОСОБА_1

при секретарях Андрійко О.В., Козир Л.В., Білобровій В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2010року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: біржа основних фондів та нерухомості «Альянс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2002 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1, укладений продавцями ОСОБА_2, ОСОБА_6 і покупцем ОСОБА_3 та зареєстрований 21.03.1996 року на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс, вважаючи, що зазначений договір не відповідає вимогам ст. 227 ЦК УССР, оскільки не був нотаріально посвідченим. Крім того, фактично між учасниками мала місце домовленість не про купівлю продаж квартири, а про заставу, умови якої відповідач не виконав, бо грошову суму еквівалентну 12000 доларів США позивачу не передавав. Тобто мала місце удавана угода.

У вересні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати дійсним договір купівлі - продажу цієї спірної квартири, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, зареєстрований 21.03.1996 року на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс. Визнати за ним право власності на спірну квартиру та усунути перешкоди в здійсненні права власності, висиливши позивача та членів його родини зі спірної квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2006 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнаний недійсним договір купівлі- продажу квартири, укладений 21.03.1996 року між ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та зареєстрований 21.03.1996 року на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс, сторони повернуті в початковий стан, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 92266 грн. 92 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою судової колегії апеляційного суду Харківської області від 14.12.2006 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.10.2007 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2006 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14.12.2006 року в частині вирішення позову про визнання договору купівлі - продажу недійсним скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ОСОБА_2 позов уточнив, доповнив та просив визнати його спадкоємцем на ? частину спірної квартири після смерті матері ОСОБА_6, померлої 01.10.2000 року, визнати недійсним договір купівлі - продажу цієї квартири, укладеної продавцями ОСОБА_2, ОСОБА_6 і покупцем ОСОБА_3 та зареєстрований 21.03.1996 року на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс,на підставі ст. 227 ЦК УССР в звязку з недодержанням обовязкової для договору купівлі - продажу нотаріальної форми. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що договір купівлі - продажу спірної квартири є недійсним, оскільки він був укладений на біржі, але не був нотаріально посвідчений. Оскільки покупець ОСОБА_3 по договору не передавав продавцям ніяких грошових коштів, вони не приступали до нотаріального посвідчення договору, тому договір слід визнати недійсним. Крім того, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним договір купівлі- продажу спірної квартири з підстав укладення удаваної угоди відповідно до ст. 58 ЦК УССР ( в ред. 1963 р.) ( а. с. 10-103 т. 2)

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнаний недійсним договір купівлі - продажу спірної квартири, укладений 21.03.1996 року між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на біржі основних фондів та нерухомості «Альянс». Сторони по договору купівлі- продажу, який визнаний недійсним, повернуті в первісний стан. Стягнуто з ОСОБА_2, який діяв також як спадкоємець ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 гроші в сумі 35460 грн., отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від ОСОБА_3 21.03.1996 року при укладенні на біржі договору купівлі - продажу спірної квартири. Визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 177 грн. 30 коп., витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ,просив рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_2 також оскаржив рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 суми 35460 грн. Зазначав, що при задоволенні позову в цій частині суд не врахував, що ОСОБА_3 не передавав йому ніяких грошей. Просив скасувати вказане рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 вартості квартири в сумі 35460 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2009 року апеляційні скарги задоволені частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2009 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому його складі.

При новому розгляді ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним договір купівлі- продажу спірної квартири, так як він нотаріально не посвідчувався, а зареєстрований на Біржі основних фондів та нерухомості „Альянс, а тому в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України в редакції 2004 року у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Також просив визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 01 жовтня 2000 року. Зазначав, що після смерті матері ОСОБА_6 він продовжує проживати в квартирі. Як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину. Однак оформити успадковану ? частину квартири нотаріально не міг, оскільки в суді розглядалася справа про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та на квартиру було накладено арешт. Інший спадкоємець - брат ОСОБА_9 помер 08.02.2008 року. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Інших спадкоємців після смерті матері не мається. Після смерті брата спадкоємцями є його діти, але вони не претендували на спадщину.

Крім того, він зазначав, що на початку 1996 року він домовився з ОСОБА_3 про те, що той передасть в борг йому під залог квартири половину її вартості -12000 доларів США під 10% в місяць. Але оскільки на біржі договір залогу не можна було укласти, підписали договір купівлі - продажу квартири. Між собою домовилися, що потім знов переоформлять квартиру на ОСОБА_2 Коли підписували договір на біржі, ОСОБА_3 гроші в розмірі 12000 доларів США не передав, пообіцявши, що віддасть гроші наступного дня. Оскільки вони тривалий час дружили, то ОСОБА_2 повірив ОСОБА_3 і підписав договір без отримання грошей. Коли зрозумів, що ОСОБА_3 його обманув і гроші не віддасть, 28.03.1996 р. звернувся до міліції. 04.04.1996 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи.

ОСОБА_3 позов не визнав. Посилався на те, що договір купівлі - продажу спірної квартири було укладено на біржі і є біржовою операцією, яка на підставі ст. 15 ЗУ „Про товарну біржу не підлягає нотаріальному посвідченню, тому недотримання нотаріальної форми договору не тягне за собою визнання угоди недійсною з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 ЦК України. Наполягав на тому, що укладаючи договір, сторони мали намір укласти саме договір купівлі - продажу квартири, а не договір займу грошових коштів з заставою квартири. Вважали, що посилання позивача на те, що він не отримував грошових коштів за продану квартиру є безпідставними, оскільки в такому випадку ОСОБА_2 не переєстрував би наступного дня в КП „Харківське міське БТІ право власності на спірну квартиру на ОСОБА_3 У позивача ОСОБА_2 відсутні правові підстави для предялення вимог щодо визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері, оскільки ? частина квартири належала та була продана по договору від 21.03.1996 р. ОСОБА_6, яка померла в жовтні 2000 року. Крім того, з позовом про визнання договору від 21.03.96 р. недійсним ОСОБА_2 звернувся до суду в травні 2002 року за межами строку позовної давності, передбаченого ст.ст. 256, 257 ЦК України, не надавши доказів поважності пропуску строків позовної давності, а тому відповідно до ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - біржі основних фондів та нерухомості «Альянс» в судове засідання не зявився. Відповідно до виписки з державного реєстру підприємств вказана біржа 12.06.2000 р. ліквідована( т.1 а. с. 43).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2010 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено дітей померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ( т. 3 а. с. 23)., які позовну заяву ОСОБА_2 визнали. Просили справу розглянути без їх участі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнаний недійсним договір купівлі - продажу спірної квартири, укладений 21.03.1996 року між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на біржі основних фондів та нерухомості «Альянс». Сторони по договору купівлі- продажу, який визнаний недійсним, повернуті в первісний стан. Стягнуто з ОСОБА_2, який діяв також як спадкоємець ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 гроші в сумі 104677 грн. Визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1046 грн. 78 коп., витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , просив рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_2 також оскаржив рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 суми 104677 грн. Зазначав, що при задоволенні позову в цій частині суд не врахував, що ОСОБА_3 не передавав йому ніяких грошей. Просив скасувати вказане рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 вартості квартири в сумі 104677 грн., тобто застосувати односторонню реституцію. Також просив врахувати, що справа розглядається з 2002 року, по справі тричі приймалося рішення та скасовувалося. При таких обставинах він не повинен нести відповідальність за збільшення вартості за квартиру з урахуванням індексації в сумі 104677,92 грн. ( Раніше стягувалося 35460 грн.).

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи убачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1996 р. власниками квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_2 і його мати ОСОБА_6 (т. 1 а.с.64).

21 березня 1996 року між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс" був укладений договір № Н1-52 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_3 придбав вказану двокімнатну квартиру за 3 546 000 000 крб. (т.1 а.с. 13).

Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.) договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) нотаріальне посвідчення є обов'язковим лише у випадках, встановлених законом. Недодержання в цих випадках нотаріально форми тягне за собою недійсність угоди.

Таким чином, угоди, які у відповідності з чинним законодавством підлягають нотаріальному посвідченню, а також договори купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) підлягають визнанню недійсним з підстави недодержання нотаріальної форми.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно визнав, що договір № Н1-52 купівлі- продажу квартири, укладений 21.03.1996 р. між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс", не відповідає вимогам ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо його нотаріального посвідчення, а тому є недійсним з моменту його укладення.

Крім того з пояснень сторін в суді першої та апеляційної інстанції вбачається, що договір фактично не був виконаний сторонами, оскільки спірна квартира продовжувала залишатись у володінні ОСОБА_2, який разом зі своєю сім'єю проживає в квартирі та володіє нею до теперішнього часу. Відповідач ОСОБА_3 до вересня 2003 року, тобто на протязі більш ніж семи років, не звертався за захистом свого права щодо володіння та користування квартирою.

Також судова колегія враховує, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 від 05.09.2003 р. про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, усунення перешкоди в здійсненні права власності, виселення ОСОБА_2 та членів його родини зі спірної квартири (т.1 а.с.39), судовими рішеннями по справі - відмовлено (т.1, а.с. 206- 208, 265-266, 291-292). Вказане рішення набуло чинності.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що оскільки договір купівлі-продажу вказаної квартири , укладений 21.03.1996 року між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на біржі основних фондів та нерухомості „Альянс" визнається недійсним, кожна сторона у відповідності до вимог ч.2 ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 р.) зобов'язана повернути другій стороні все отримане по договору, а в разі неможливості повернути отримане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах.

Згідно довідки Управління Національного банку України в Харківській області від 01.03.2004 р. обмін українських карбованців на гривню проводився у співвідношенні: 100 000 українських карбованців - 1 гривня (т.1 а.с.52).

Отже, в перерахунку на гривню спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за 35 460 грн.

Судова колегія не бере до уваги посилання представника ОСОБА_3 про застосування до спірних правовідносин п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки предметом спору є не захист права власності на кошти, витрачені на придбання квартири, а визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 21 березня 1996 року. Тому, повертаючи сторони в первісний стан, що існував на час укладення угоди, районний суд правильно вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 35 460 грн.

Водночас, районний суд правильно врахував, що з моменту укладення угоди пройшов значний час (понад 14 років) та внаслідок об»єктивних економічних процесів, що існували у суспільстві, грошові кошти були знецінені.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 року № 1282-Х11 із змінами і доповненнями, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

В даному випадку, обчислення індексації за період з квітня 1996 року по вересень 2010 року провадиться наростаючим підсумком та індексація становить 69 217,92 грн. (1996 рік (з квітня по грудень включно): 5071,11 грн.; 1997 рік: 3581,46 грн.; 1998 рік: 7092 грн.; 1999 рік: 6808 грн.; 2000 рік-9148,68 грн.; 2001 рік: 2163,06 грн.; 2003 рік: 2907,72 грн.; 2004 рік: 4361,58 грн.; 2005 рік: 3652,38 грн.; 2006 рік: 4113,36 грн.; 2007 рік: 5886,36 грн.; 2008 рік: 7907,58 грн.; 2009 рік: 4361,58 грн.; 2010 рік (з січня по вересень включно): 2163,06 грн.).

З урахуванням наведеного, районний суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти з урахуванням індексу інфляції, що складає 104 677 грн. 92 коп. (35 460 грн. + 69 217,92 грн.).

Крім того, судом першої інстанції достовірно встановлено та не заперечувалося сторонами, що продавцями спірної квартири були позивач ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_10, яка померла 01.10.2000 р.

З матеріалів справи убачається, що після смерті ОСОБА_6, до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась (т.1 а.с.56, т.2 а.с.45-46). Зазначене підтвердив також позивач ОСОБА_2 Він є сином ОСОБА_6 (т.1 а.с.57), спадкоємцем першої черги згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.). До смерті матері проживав разом з нею в спірній квартирі, де знаходились її речі, був зареєстрований в цій квартирі й залишився проживати в ній після смерті матері, фактично прийнявши спадщину.

Другий син ОСОБА_6 - ОСОБА_9, помер 08.02.2008 р. (т. 1 а.с. 126), із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не звертався, будь-яких дій, що свідчили б про прийняття спадщини не вчинив.

Згідно ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у керування або володіння спадкоємним майном.

Таким чином, спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, є позивач ОСОБА_2, який у відповідності до ст. 556 ЦК України відповідає по боргам спадкодавця.

З огляду на вказане суд першої інстанції обґрунтовано зазначив , що в зв'язку з визнанням недійсним договору від 21.03.1996 р. купівлі-продажу спірної квартири , сторони підлягають поверненню в первісний стан: право власності на спірну квартиру повинно перейти до позивача ОСОБА_2, який як спадкоємець після смерті його матері ОСОБА_6, грошові кошти, отримані за продаж квартири в сумі 35 460 грн.( з урахуванням індексу інфляції в сумі 104677,92 грн.), повинен повернути відповідачу ОСОБА_3

Крім того, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта ОСОБА_3 та його представника на те, що позивач ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності, оскільки в 1996 році ОСОБА_2 звертався за захистом порушеного права. Згідно довідки № 07-03/Г-8 Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2009 р. з 1996 року по 2002 рік в провадженні Київського районного суду м Харкова знаходилась цивільна справа № 2-1218/7 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, яку в 2002 році залишено без розгляду.

Також судова колегія вважає безпідставними посилання ОСОБА_2, що він не отримував гроші за продану квартиру. З договору купівлі- продажу вказаної квартири вбачається, що сума вартості квартири, зазначена в п. 4 Договору сплачується покупцем до засвідчення угоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вони фактично повторюють доводи, викладені ними в судовому засіданні суду першої інстанції та не спростовують висновків районного суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до ст. 308 ЦПК України з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ в 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: