Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду від 27 січня 2011року по справі за позовом ПАТ АК «Укргазбанк» в особі Другої Одеської філії до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

12 січня 2010року ПАТ «Укргазбанк» в особі Другої Одеської філії звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в обґрунтування якого послався на те, що 27 червня 2008року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір за № 100, згідно якого ОСОБА_1 був наданий кредит на суму 84800 доларів США строком до 26 червня 2030року із сплатою відсотків 13,8% річних. В цей же день між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки та між Банком і ОСОБА_2 - договір поруки. У звязку з неналежним виконанням умов договору виникла заборгованість. На підставі наведеного представник позивача просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу в розмірі 92963,63 доларів США, яка складаються з: простроченої заборгованості за кредитом - 3854,52 доларів США, заборгованості за кредитом -79339,29 доларів США, заборгованості по відсоткам - 9769,82доларів США та заборгованість по пені 13475грн.72коп. В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

04.02.2010року ОСОБА_1 надала суду зустрічну позовну заяву до ПАТ АБ «Укргазбанк» та доповнивши свої вимоги просила суд визнати недійсними кредитний договір за № 100 від 27.06.2008року, договір іпотеки від 27.06.2008р., договір поруки від 27.06.2008р., зобовязати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального кругу ОСОБА_3 виключити з реєстру іпотек та заборон відчудження запис про іпотеку та заборону відчудження нерухомого майна квартири АДРЕСА_2, зобовязати відповідача прийняти в ОСОБА_1 суму у розмірі 334948грн.34коп. з розстрочкою платежів на 60 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 5582грн.47коп. (а.с.56-70, 78-82).

Ухвалою суду від 01 липня 2010року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.111).

Ухвалою апеляційного суду від 12.10.2010року зазначена ухвала суду залишена без змін (а.с.168).

Справа розглянута у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

Рішенням суду від 27.01.2011року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі другої Одеської філії задоволено (а.с.192-193).

Суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ акціонерного банку „Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 92963,63доларів США та пеню в розмірі 13475грн.72коп. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

В рахунок погашення зазначеної вище заборгованості за кредитним договором суд звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_1

Суд стягнув з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках на користь ПАТ АБ „Укргазбанк" понесені судові витрати в розмірі по 910 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, фактично справа була розглянута у заочному порядку, так як відповідачі не були належним чином повідомлені про слухання справи, але суд першої інстанції порушив процесуальні норми не розглянув дану справи у заочному порядку. При відкритті та при ухвалені рішення суд порушив правила підсудності, оскільки ОСОБА_1 мешкає у м.Миколаїві, а ОСОБА_2 у Росіїї. Позов поданий Другою Одеською філією ПАТ АБ «Укргазбанк», який є неналежним позивачем по справі. Суд не обєднав в одне провадження дану справі із справою про визнання недійсним кредитного договору, пославшись на те, що у разу задоволення позову про визнання кредитного договору недійсним, дана справа може бути переглянута за нововиявленими обставинами, чим порушив норми процесуального права. Суд не перевірив чи мав право Банк надавати кредит в іноземній валюті, чи відповідає кредитний договір вимогам чинного законодавства, не встановив вартість квартири, на яку звернення стягнення, та інші важливі обставини. Крім того, розрахунки позивача є невірними. Суд не врахував, що кредитний договір та іпотечний договір є діючими та до закінчення строку договорів передчасно звернув стягнення на предмет іпотеки (а.с.197-200).

Судом апеляційної інстанції не задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_1 і її представника про відкладення слухання справи, яка була продовжена слуханням 20 грудня 2011р., оскільки судом апеляційної інстанції було надано достатньо часу для вирішення питання мирним шляхом, і в даному судовому за садінні представник банку не погодився вирішувати питання з відповідачами мирним шляхом.

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі допустили порушення умов договору і свої зобовязання за договором не виконують, що призвело до утворення заборгованості як по кредиту так і по відсотках та призвело до утворення пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до кредитного договору № 100 від 27.06.2008р. ОСОБА_1 отримала від ВАТ АБ „Укргазбанк", яке в наступному було перейменовано в публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк", кредит в розмірі 84800доларів США строком до 27.06.2030 року для придбання квартири АДРЕСА_3. Отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується квитанцією про видачу готівки № 1 від 27.06.2008р., та прийняла на себе зобов'язання повернути їх та відповідно до п. 1.1 кредитного договору сплати за їх користування 13,8% річних.

Пунктом 3.2.6. Кредитного договору встановлено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку (а.с.9-12).

Крім того, 27.06.2008р. між ВAT АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно якого даний договір забезпечує всі вимоги Банку, які випливають з кредитного договору №100 від 27.06.2008р. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4 (а.с.13-15).

На забезпечення виконання даного кредитного договору 27.06.2008р. між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання відповідати як поручитель по кредитним зобов'язанням ОСОБА_1 (а.с.25-26) Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що з боку ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином виконані не були, внаслідок чого перед банком за договором кредитування, станом на 24.12.2009р. виникла заборгованість в розмірі: простроченої заборгованості за кредитом - 3854,52 доларів США, заборгованості за кредитом - 79339,29 доларів США, заборгованості по відсоткам - 9769,82доларів США, заборгованості по пені 13475грн.72коп., а всього в розмірі в розмірі 92963,63 доларів США та 13 475грн.72коп.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.525 ЦПК України одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Згідно ч.І ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 цієї же статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частино 2 ст.533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.І ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов'язання, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 92963,63 доларів США та 13475,72 гривень. Стягнення боргу проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ст.217 ЦПК України можливо визначити порядок виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідачі не надали суду першої інстанції та апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх заперечень.

Доводи апелянтів, що судом порушена підсудність при розгляді даної справи є необґрунтованим з наступних підстав.

Ухвалою суду від 19.01.2010року по даній справі було відкрито провадження у Суворовському суді м. Одеси (а.с.33). Зазначена ухвала суду щодо недотримання правил підсудності не була оскаржена відповідачами до апеляційного суду, про що свідчать матеріали справи.

Згідно ч. 1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходження майна. Предметом іпотеки за даним спором є квартира, що знаходиться у Суворовському районі м. Одеси, тому спір був розглянутий у Суворовському районному суді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_5, про що він сам зазначав у своїй заяві на а.с.47, у зустрічній позовній заяві на а.с.50,78, що також вбачається з наданої суду довіреності від нього на ОСОБА_4 а.с.146 та особистого підпису на поштовому повідомлені на а.с.37.

Доводи апелянтів, про прошення судом норма процесуального права, оскільки судом фактично винесено заочне рішення суду, при неналежному повідомлені про слухання справи відповідачів, в той час як справа розглядалась в загальному порядку, а ні в заочному є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що судом була розглянута справа в загальному порядку, а ні в заочному у відповідності вимог ЦПК України, а відповідачі були неодноразово належним чином повідомлені про слухання справи та крім того, неодноразово приймали участь у справі, про що свідчать журнали судових засідань (а.с.37,40,46,47,52,100,102,106,113,120,134,150,173,181,190). Тому вони не були позбавлені можливості надати суду докази на підтвердження своїх заперечень.

Доводи апелянтів щодо неналежного позивача по справі є неспроможними, так як з матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана саме юридичною особою ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Другої Одеської філії, на що на а.с.30 є довіреність. Крім того, на а.с.31,97,108 також є довіреності від Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк».

Доводи апелянтів відносно того, що суд першої інстанції не перевірив чи мав право Банк надавати кредит в іноземній валюті є необґрунтованими.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1.3. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ № 49 від 08.02.2000 року, визначає, що використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Як визначає стаття 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія статей 192 та 533 Цивільного кодексу України на дані правовідносини банку та позичальника не розповсюджується.

Правомірність укладення кредитної угоди в іноземній валюті за наявності банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ вбачається з наступного.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) встановлено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

*неторговельні операції з валютними цінностями;

*операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

*ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

*залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

*залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

*інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то необхідно зазначити, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

До того ж, як визначає Верховний Суд України в узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 p.p.) від 07.10.2010 року, при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Дані умови відображаються зі статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою встановлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Слід зазначити, що ПАТ АБ «Укргазбанк» має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету КМУ «По систему валютного регулювання та валютного контролю», що вбачається з а.с.94,95,96.

Таким чином, ПАТ АБ «Укргазбанк» має достатні правові підстави для укладення кредитних угод в іноземній валюті з фізичними та юридичними особами.

Доводи апелянтів щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки при не розірвану кредитному договору та договору іпотеки є необґрунтованими, оскільки враховуючи Узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07 жовтня 2010 року звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором, у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, і ні в силу постановлення рішення суду.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянтів відносно того, що банком не вірно зроблений розрахунок заборгованості, оскільки вказані обставини викладені у письмової відповіді банку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду від 27 січня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Є.С.Сєвєрова

ОСОБА_5