Справа № 2 - 441 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2011 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальової С.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_4, (далі ПАТ «ОТП ОСОБА_4) про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2010 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ЗАТ ОТП «Банк» про визнання кредитного договору недійсним. (ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» було змінено на ПАТ «ОТП ОСОБА_4»).

Позивачка вказує на те, що 23 вересня 2008 р. між нею та ПАТ «ОТП ОСОБА_5 укладено кредитний договір № СМ-SME 400/131/2008. Згідно договору ОСОБА_4 надав їй кредит у розмірі 115000,00 дол. США строком до 22 вересня 2023 року. За умовами п.2 частини 1 договору кредит надавався двома траншами: перший 81542,00 дол. США, другий - 33458,00 дол. США. Крім того, з метою забезпечення виконання договору 23 вересня 2008 року укладено договір поруки та договір застави.

Посилаючись на те, що визначення зобовязань за договором про надання кредиту в іноземній валюті суперечить валютному законодавству України, до того ж банком не надано споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в тому числі щодо валютних ризиків, просила суд визнати недійсним кредитний договір та зобовязати відповідача прийняти від неї суму кредиту у розмірі 480818,48 грн. з розстрочкою платежів на 144 місяців з місячним платежем 3339 грн. 01 коп.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов, просив про його задоволення. Представник відповідача, вказуючи на необґрунтованість вимог позивачки, просила в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2008 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП ОСОБА_4» укладено кредитний договір № СМ-SME 400/131/2008. Згідно договору ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 115000,00 дол. США строком до 22 вересня 2023 року. За умовами п.2 частини 1 договору кредит надавався двома траншами: перший 81542,00 дол. США, другий - 33458,00 дол. США.

Крім того, з метою забезпечення виконання договору 23 вересня 2008 року укладено договір поруки та договір застави.

Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_6 держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_6 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі-Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_4 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_4 банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню.

У ОСОБА_5 - відповідача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані ОСОБА_4 банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству.

Крім того, підпунктом «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. В той же час на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_4 видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції за валютними цінностями). Таким чином, у звязку з відсутністю нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, при укладенні кредитного договору позивачці було надано відповідачем інформацію щодо умов кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с.59).

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_4» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська