Справа № 2-1774/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.04.2011 року. Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Наборозняка М.І.

за участю секретаря Слепець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Центр Дитячого та спортивного обладнання до ОСОБА_1 про стягнення майнової, немайнової шкоди ,

встановив:

Позивач звернувся19.11.2010 року до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та до відповідача ПП Думна. Його вимоги до ПП Думна ухвалою судді від 24.11.2010 року були виділені в окреме провадження.

Просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 20 тис грн, моральну в сумі 1 тис грн.. Вимог мотивував тим, що 26.11.2007 року між позивачем та Приватним підприємством Думна (надалі ПП) було укладено договір №26-27, предметом якого було виконання ПП для замовника (позивача) робіт по монтажу обладнання на спортивних майданчиках, а позивач зобов*язався прийняти роботу сплатити її вартість.

ОСОБА_1 підписав вказаний договір від імені позивача (ТОВ), не маючи на те відповідних повноважень, оскільки договір відповідно до статуту ТОВ підписується директором товариства, або іншою особою за довіреністю. Довіреність для ОСОБА_1 не видавалась; на час укладання договору він працював у ТОВ начальником відділу продаж.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 18.02.2009 року із ТОВ на користь ПП стягнуто 44 727 грн боргу, а також інші пов*язані з цим платежі, а всього на суму 61661 грн.

Вважає дії ОСОБА_1 неправомірними, тому на підставі ст. 1166 ЦК України просить стягнути з нього 20 тис грн у якості частково відшкодувати заподіяну ТОВ шкоду , посилаючись на відсутність коштів для сплати судового збору для заявлення позовних вимог на всю суму заподіяної шкоди. Також просить стягнути моральну шкоду, заподіяну товариству на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, а також ст. 1167 ЦК України. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що ТОВ, внаслідок арешту його коштів на рахунку у банку органами державної виконавчої служби при виконанні згаданого судового рішення Господарського суду про стягнення зазначеної суми на користь ПП, не мало змоги проводити розрахунки із своїми контрагентами, що призвело до створення поганої репутаціїпозивача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини.

На запитання суду з приводу позовних вимог спочатку пояснив, що ПП Думнавиконувало роботи, про які вказано у договорі №26-27 від 26.11.2007 року, потім пояснив, що роботи за вказаним договором виконані не були; рішення Господарського суду м.Києва від 18.02.2009 року (а.с. 37-40) набрало чинності; Договір між ТОВ та ПП №26-27 від 26.11.2007 року не визнавався недійсним та не розривався, потім пояснив, що вказаний договір ТОВ не укладало зовсім; ОСОБА_1 підписував вказаний договір як працівник ТОВ, потім пояснив, що він підписував його не як працівник ТОВ; визнав, що ОСОБА_1 на період підписання договору був працівником ТОВ. З приводу наявності (чи відсутності) печатки ТОВ на вказаному договорі чіткої відповіді не надав. Також пояснив, що ТОВ наполягає на тому, щоб правовідносини суд розглядав на підставі цивільного, а не трудового законодавства. Пояснив, що у ТОВ є наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за те, що він з перевищенням повноважень підписав договір, потім зазначив, що точно не знає: чи є такий наказ. Також відповів, що точно не знає: чи є наказ про стягнення із ОСОБА_1 одномісячного заробітку для відшкодування заподіяної ним товариству шкоди. Вважає, що доказом про вчинення неправомірних дій є акт службового розслідування від 12.11.2010 року, складений працівниками ТОВ (а.с. 32-33) та пояснення ОСОБА_1 (а.с.34).

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату та час слухання справи повідомлений двічі належним чином, тому суд проводить заочний розгляд справи, проти чого не заперечує представник позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за такими підставами.

Суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.ст. 10, 11,60 ЦПК України, про що в судовому засіданні було роз*яснено.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України моральна шкода, завдана юридичній особі, неправомірними діями, рішеннями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для покладання такої відповідальності необхідно (відповідно до загальної теорії права) наявність шкоди, неправомірних дій особи? котра заподіяла шкода, вина вказаної особи, причинний зв*язок між її неправомірними діями та їх результатом шкодою.

Суд не вважає, що позивач надав достовірні переконливі докази про вчинення неправомірних дій відповідачем ОСОБА_1

Так, із акту службового розслідування (а.с. 32-33) видно, що працівники ТОВ 12.11.2010 року при перевірці з*ясували, що договір

№26-27 від 26.11.2007 року між ТОВ та ПП не укладався, роботи за вказаним договором ПП не виконувало. Із пояснень (як вказує представник позивача, а.с. 34) ОСОБА_1 на ім*я директора ТОВ від 11.11.2010 року вбачається, що він вказаний договір не готував, можливо ним помилково було поставлено візу на Договорі; роботи по вказаному договору ПП не виконувало.

Суд не вважає вказані документи належними доказами, оскільки відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень не давав. Суду незрозуміло його вислів поставив візу на договорі. Його поясненняналежним чином не посвідчені, тому суд не може вважати їх достовірними доказами.

Суд приходить до висновку про те, що договір між ТОВ та ПП був укладений лише із врахуванням того, що ОСОБА_1 виконував трудові обов*язки, працюючи у ТОВ.

На думку суду, достовірним доказом вчинення неправомірних дій працівника в ході виконання його обов*язків може бути наказ керівника підприємства, в якому працює працівник.

Крім того, відповідно до судового рішення (а.с.37-40) , яке набрало чинності вказаний договір дійсно був укладений, роботи виконувались, за їх виконання стягнено певні кошти.

Суд приймає рішення суду за достовірний документ, який дає змогу суду встановити певні об*єктивні обставини справи. Оскільки акт розслідування, копія пояснень ОСОБА_1 певним чином суперечать судовому рішенню, то суд приймає за достовірне судове рішення (обставини, викладені у ньому). В судовому рішенні немає висновків про те, що договір підписаний не уповноваженою особою. Навпаки, в ньому вказано, що виконані за договором роботи були прийняті ТОВ.

Суд вважає, що позивач не надав доказів про те, що дії ОСОБА_1 щодо підписання договору знаходяться у причинному зв*язку із настанням для ТОВ наслідків у вигляді обов*язку оплатити роботи, які, як вказано у судовому рішенні фактично виконані.

Крім того, суд вважає, що правовідносини сторін при вирішенні спору регулюються трудовим законодавством, зокрема ст.ст. 130 -138 КЗпП України.

Така відповідальність може бути покладена у вигляді середньомісячного заробітку. Оскільки представник позивача на запитання суду відповів, що точно не знає: чи є наказ про стягнення із ОСОБА_1 одномісячного заробітку для відшкодування заподіяної ним товариству шкоди, то суд не може ухвалити рішення про стягнення із відповідача шкоди в такому розмірі. Крім того, суд враховує, що позивач не надав розміру середньомісячного заробітку відповідача, а його представник в судовому засіданні всіляким чином ухилився від відповіді на запитання суду з приводу вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 в порядку, визначеному трудовим законодавством, наполягаючи при цьому, що суд повинен вирішувати питання про відповідальність відповідача в порядку ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. За таких обставин суд, дотримуючись норм щодо диспозитивності судового розгляду справи, не може вирішити питання про стягнення середньої зарплати із відповідача, що не позбавляє позивача самостійно видати наказ про таке стягнення у випадку, якщо ОСОБА_1 є працівником ТОВ, у випадку, якщо він не є таким працівником позивач має право звернутись до суду на інших правових підставах, надавши суду відповідні докази.

Суд вважає, що позивач не надав достовірних доказів про неправомірні дії відповідача, причинний зв*язок між його діями та накладенням виконавчою службою арешту на грошові кошти на банківському рахунку ТОВ.

Суд враховує, що представник позивача на запитання суду не надав чітких пояснень щодо причинного зв*язку між діями відповідача та настанням шкоди у товаристві, яке повинно сплачувати кошти ПП за рішенням суду.

Тому, на думку суду ТОВ могло уникнути поганої репутаціїу випадку добровільного виконання судового рішення, яке відповідно до закону є обов*язковим для виконання, тобто, без накладення арешту державною виконавчою службою на його грошові кошти у банку.

Таким чином, суд вважає, що вини відповідача у виникненні поганої репутаціїу ТОВ в ході судового розгляду справи не доведено. За таких обставин суд відмовляє позивачеві у вимогах щодо стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 212-214, 225-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов залишити без задоволення.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана до районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення на адресу Апеляційного суду м.Києва через Святошинський районний суд, відповідачем - лише після розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: