Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2011 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Григор А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління пенсійного фонду України Орджонікідзевського району міста Маріуполя про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник посилаючись на обставини, які викладені в експертному висновку, рішеннях суду та інших документах вважає, що його професійне захворювання сталося в результаті нещасного випадку на виробництві під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав обставини викладені у заяві та вимоги визнати факт що має юридичне значення. Вважає, що рішенням суду по адміністративній справі №2а-6/10 за його позовом до Управління пенсійного фонду України Орджонікідзевського району міста Маріуполя Донецької області не вірно зроблено висновок, що його захворювання пов'язане з виконанням обов'язків військової служби, а не в наслідок нещасного випадку на виробництві, враховуючи обставини, що містяться в експертному висновку від 05 лютого 1993 року №8868/27-2 та в акті №2 про нещасний випадок за формою Н-1 від 30 серпня 2004 року просив суд встановити факт саме професійного захворювання, що сталося в результаті нещасного випадку на виробництві.

Представник зацікавленої особи Управління пенсійного фонду України Орджонікідзевського району міста Маріуполя Донецької області будучи належним чином повідомлений про день, місце та час слухання справи до судового засідання не з'явився.

Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися, суд перевіривши матеріали справи та дослідивши надані заявником докази, вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягаються обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнанні судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, відповідно до статей 10, 11, 60, 61, 119 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає зміст обставин, якими обґрунтовуються вимоги та зазначає докази на підтвердження цих обставин.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області по адміністративній справі 2а-6/10 від 11 листопада 2010 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду по справі №2а-6/10/0538 від 14 березня 2011 року, якою постанова районного суду залишена без змін, та які набрали законної сили було встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інвалідом 2 групи внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією Чорнобильської АЕС. Знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, як одержувач пенсії по інвалідності 2 групи захворювання пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС в розмірі фактичних збитків.

Рішенням суду першої інстанції по адміністративній справі 2а-6/10 від 11 листопада 2010 року встановлено, що захворювання, яке має ОСОБА_1, пов'язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС та з виконанням обов'язків воїнської служби, а не в наслідок нещасного випадку на виробництві (а.с.12-16).

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду погодилась з таким висновком суду першої інстанції стосовного того, що приведений ОСОБА_1 розрахунок пенсії відповідно до закону У;країни «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань», може бути застосований тільки до розрахунку пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві та профзахворювань, а причини інвалідності позивача це захворювання повязане з військовою службою з ліквідацією аварії на ЧАЕС (а.с.17-20).

Таким чином, судовими рішеннями по адміністративних справах №а-6/10 від 11 листопада 2010 року та №2а-6/10/0538 від 14 березня 2011 року було встановлено що причиною інвалідності ОСОБА_1 Є є захворювання пов'язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС та з виконанням обов'язків військової служби.

Посилання заявника ОСОБА_1 на невизнання ним обставин, що встановлені вказаними рішеннями суду, не створюють окремих доказів, які надавали б суду можливість ґрунтуючись на них встановити факт, що має юридичне значення професійне захворювання ОСОБА_1 пов'язане з нещасним випадком на виробництві.

Так само, послання заявника ОСОБА_1 на записи, що містяться в експертному висновку від 05 лютого 1993 року №8868/27-2 (а.с.5), та в акті №2 про нещасний випадок за формою Н-1 від 30 серпня 2004 року (а.с.4), в яких на думку заявника визначено, що ним під час ліквідації наслідків на ЧАЕС виконувались роботи за трудовим угодою тобто захворювання пов'язане саме з нещасним випадком на виробництві не можуть бути враховані судом, оскільки використані у зазначених документах терміни не створюють за своєю правовою природою взаємовідносин, які б регулювались Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійних захворювань, що призвели втрату працездатності, крім того, такі самі обставини встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили у адміністративних справах №а-6/10 від 11 листопада 2010 року та №2а-6/10/0538 від 14 березня 2011 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління пенсійного фонду України Орджонікідзевського району міста Маріуполя про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя