Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-778/11
РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2011

Заводський районний суд м. Запоріжжя, в складі головуючого судді Забіяко Ю.Г., при секретарі Вінник Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, Відділ реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ГУМВД України в Запорізькій області про припинення права сумісної власності, про визнання права особистої власності на квартиру, яка знаходиться у спільній власності, про стягнення компенсації за припинення права власності у сумісному майні, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зобовязання зняти з реєстраційного обліку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 16.03.2011р. звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 (колишнє прізвище ОСОБА_2) В.І. про поділ майна, що було придбано під час спільного проживання у шлюбі, виділивши відповідачу квартиру АДРЕСА_1, а також техніку і меблі, та стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 133 300грн., уточнивши позовні вимоги в липні 2011р. в частині стягнення грошової компенсації в сумі 80 376,50грн. ОСОБА_2 в жовтні 2011р. подана до суду уточнена позовна заява, в якій він просив визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності. Ухвалами Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2011р. позовні всі позовні вимоги залишені без розгляду за його заявами.

В процесі розгляду справи, у травні 2011р., ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, в якій вона просила припинити право сумісної власності ОСОБА_2 у спільному майні на квартиру АДРЕСА_1, просила стягнути з неї на користь ОСОБА_2 частку вартості цієї квартири, яку вони виплатили з відповідачем при сумісному проживанні у розмірі 2 790грн., просила визнати за нею право особистої власності на ці квартиру, усунути перешкоди в користуванні особистою власністю шляхом виселення відповідача з квартири та зобовязати Відділ реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ГУМВД України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації за адресою АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що під час шлюбу та спільного проживання з відповідачем, вона особисто 24.05.2002р. уклала кредитну угоду з Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвуза №7 та отримала прямий цільовий кредит у сумі 42 619грн. терміном повернення на 30 років. 20.09.2005р. був складений акт приймання-передачі, згідно з яким, на підставі угоди про дольову участь у будівництві житла №6 від 24.05.2002р. ЗАТ МЖКВознесенівкапередав, а вона прийняла квартиру за адресою АДРЕСА_2. 13.02.2006р. ОСОБА_1 (колишнє прізвище ОСОБА_2) В.І. отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради №18/11 від 26.01.2006р. та 22.02.2006р. між Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвута нею укладений іпотечний договір, за умовами якого вона зобовязана повернути кредитні кошти в розмірі 41 404грн. в строк до 23.05.2032р. зі сплатою 3% річних за користування кредитом.

Для забезпечення укладення кредитної угоди та іпотечного договору ОСОБА_1 25.12.2001р. та 04.03.2005р. сплачені авансові внески у сумі 1 362грн. та 2 446грн., а також сплачена заборгованість по кредиту за період: у 2006р. 1 381грн., у 2007р. 1 572грн., у 2008р. 1 576грн., у 2009р. 1 577грн., у 2010р. 1711р., за 1 квартал 2011р. 647грн. Таким чином, за період сумісного проживання з відповідачем була погашена заборгованість за кредитом у сумі 5 579грн., та 1/2 частка цих коштів складає 2 790грн., що складає 6% від вартості спірної квартири, яка коштує 44 348грн.

На підставі того, що ця частка є незначною, посилаючись на ст.365 ЦК України просила припинити право сумісної власності ОСОБА_2 у спільному майні на квартиру АДРЕСА_1, стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 частку вартості цієї квартири, яку вони виплатили з відповідачем при сумісному проживанні у розмірі 2 790грн

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги на підставах, які викладені в позові.

ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що він має право на 1/2 частку цієї квартири, яка придбана в період шлюбу.

Треті особи не зявилися, заяв та клопотань не надходило.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши і оцінивши всі надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.11.2000р. між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради за актовим записом №277 (а.с.53).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис за №156 від 11.08.2009р., після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище Петренко(а.с.54).

24.05.2002р. позивач за зустрічним позовом уклала кредитну угоду з Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвуза №7 та отримала прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 42 619грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди (а.с.57-59). Цей кредит наданий на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 49,41кв.м., згідно з проектом за адресою м.Запоріжжя, вул.Гончара, 70.

20.09.2005р. був складений акт приймання-передачі, згідно з яким, на підставі угоди про дольову участь у будівництві житла №6 від 24.05.2002р. ЗАТ МЖКВознесенівкапередав, а позивач прийняла квартиру за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 47,96кв.м. (а.с.60).

13.02.2006р. ОСОБА_1 (колишнє прізвище ОСОБА_3) В.І. отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради №18/11 від 26.01.2006р. (а.с.61-62).

22.02.2006р. між Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвута позивачем укладений іпотечний договір, за умовами якого вона зобовязана повернути кредитні кошти в розмірі 41 404грн. в строк до 23.05.2032р. зі сплатою 3% річних за користування кредитом та предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка збудована за рахунок коштів кредиту (а.с.66-71). В п.2.8.6 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності.

Для забезпечення укладення кредитної угоди та іпотечного договору ОСОБА_1 25.12.2001р. та 04.03.2005р. сплачені авансові внески у сумі 1 362грн. та 2 446грн., а також сплачена заборгованість по кредиту за період: у 2006р. 1 381грн., у 2007р. 1 572грн., у 2008р. 1 576грн., у 2009р. 1 577грн., у 2010р. 1711р., за 1 квартал 2011р. 647грн.

ОСОБА_2 також сплачувалися кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту, 24.03.2010р. в сумі 395грн., 15.09.2011р. в сумі 395грн. (а.с.175-177).

За положеннями ст.ст.61, 70 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як розяснено в п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Це означає, що спільною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до ст.68 СК України, може бути лише майно, придбане подружжям у кредит, а не кошти, вже витрачені на придбання майна та погашення кредиту, враховуючи, що в силу ч.4 ст.65 СК України, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом.

Спірна квартира придбана у період шлюбу між сторонами, за час їх спільного проживання, за кредитні кошти, отже це майно вважається їх спільною сумісною власністю, і боргові зобовязання перед позикодавцем залишаються у кожної зі сторін, а не тільки у позивача, яка підписала кредитний договір.

Відповідно до вимог ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вимога позивача, як спосіб поділу наявного майна, про стягнення з неї на користь відповідача грошової компенсації витрачених на погашення кредитної заборгованості, із визнанням за нею правова особистої власності, не є способом, встановленим нормами цивільного та сімейного законодавства.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного із подружжя про отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. В разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Для припинення права співвласника на частку у майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, достатньо однієї з чотирьох передбачених у ч.1 ст.365 ЦК України підстав. Водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3 п.6 постанови Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Таким чином не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в повному обсязі, в тому числі як необґрунтовані і вимоги про усунення перешкод в користуванні особистою власністю шляхом виселення відповідача з квартири, оскільки відповідач після розірвання шлюбу проживає в цій квартирі і по цей час, а вимоги зобовязати відділ реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ГУМВД України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації взагалі не можуть бути задоволені, оскільки це суперечить встановленим обставинам по справі, суперечить вимогам діючого законодавства, та цивільним процесуальним законодавством не передбачено права предявлення позовних вимог до третіх осіб.

Так, згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За змістом ст.4 ЦПК України суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд.

Таким чином, позовні вимоги не обґрунтовані, суперечать діючому законодавству, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Повернути ОСОБА_1 кошти в розмірі 2790грн. внесених за квитанцією №П270/429889/1 від 24.10.2011р., отримувач ТУ ДСА в Запорізькій області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, без участі яких постановлено рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_4