АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Малінської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі: Колісник Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 09 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку забудови та в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначили, що на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міського ради Харківської області від 17 травня 1960 року та договору від 15 лютого 1961 року її чоловікові ОСОБА_4З для будівництва житлового будинку було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Санітарний 8А, на якій протягом 1961 - 1977 років під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було побудовано жилий будинок та господарські будівлі. Посилаючись на те, що право власності у встановленому законом порядку не оформлено, а ОСОБА_6 27 жовтня 2004 року помер, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та господарських будівель, як частку у спільному сумісному майні подружжя та на 1/6 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, а ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 1/6 частину спірного майна в порядку спадкування за законом після смерті батька.

У серпні 2010 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що також прийняла спадщину після смерті батька, просила визнати за нею право власності на 1/6 частину спадкового нерухомого майна, крім того, на прибудову літ. «Ж» (гараж) зазначивши, що вказана споруда побудована нею у період 1993 - 1996 роки за власні кошти, у звязку з чим не входить до спадкового майна.

У серпні 2010 року ОСОБА_7 також звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки на час смерті батька знаходився за межами України та не мав можливості подати відповідну заяву до нотаріальної контори, просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 09 серпня 2011 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння № 10 по пров. Санітарному в м. Люботин Харківської області як за забудовником та за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/6 частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_5 та у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на 1/8 частину жилого будинку № 10 з господарськими будівлями по пров. Санітарному в м. Люботин Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 В обґрунтування скарги зазначив, що на час відкриття спадщини він був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем за вказаною адресою, у звязку з чим є таким, що прийняв спадщину у встановлений законом строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3Г, ОСОБА_4 та ОСОБА_5Б, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі було побудовано жилий будинок, який є обєктом права спільного сумісного майна подружжя, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, яку позивачі прийняли, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом зі спадкодавцем, у звязку з чим за дружиною померлого має бути визнано право власності на Уі частину спільного сумісного майна подружися та частину цього майна в порядку спадкування за законом, а за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - право власності в порядку спадкування за законом.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міського ради Харківської області від 17 травня 1960 року та договору від 15 лютого 1961 року ОСОБА_4З було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. № 8А у пров. Санітарному в м. Люботин Харківського району Харківської області, на якій протягом 1961 - 1977 років ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було побудовано жилий будинок та господарські будівлі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок судам розяснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації.

Статтею 1216 ЦК встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зч. 1 ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що жилий будинок № 10 з господарськими будівлями по пров. Санітарному в м. Люботин Харківського району Харківської області до експлуатації не прийнятий, в установленому порядку не зареєстрований.

Встановивши, що ОСОБА_6 за життя права власності на вищевказане нерухоме майно не набув, у звязку з чим це майно після його смерті до складу спадщини не увійшло, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності на жилий будинок у порядку спадкування за законом..

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Встановлено та підтверджується викладеним ОСОБА_7 у своїй позовній заяві, що на час смерті спадкодавця у 2004 році він перебував за межами України, повернувся до України у 2009 році, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до чч. 1,3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому слід враховувати, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій із прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів, які свідчать про наявність для нього перешкод для подачі такої заяви.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позовів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовів, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 09 серпня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування за законом та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7. ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

В іншій частині рішення Люботинського міського суду Харківської області від 09 серпня 2011 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді