Справа №22-ц-3140/11 08.12.2011 08.12.2011 08.12.2011
Провадження №22-ц/1490/3508/11
Справа №22ц-2961/11 Суддя першої інстанції Агєєва Л.І.
Категорія 30 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Колосовій О.М.,

за участю: відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2010 р. за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Приватне підприємство ,,Шалгіс (далі ПП ,,Шалгіс), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2009 р. ОСОБА_6 подала в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі.

Позивачка зазначала, що є власницею квартири АДРЕСА_1. В ніч на 26 вересня 2009 р. в літній кухні квартири №5, належній відповідачці ОСОБА_2, внаслідок електричного замикання сталася пожежа, яка не була виявлена одразу. Тому вогонь перекинувся на квартиру позивачки де знищів стіну, стелі, меблі та речі домашнього вжитку.

Вважаючи, що пожежа сталась через несправність електроприладів у належній відповідачам літній кухні квартири №5, позивачка в уточнених позовних вимогах просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як власників указаної квартири, а з ОСОБА_7 - як користувача літньої кухні, 90029 грн. збитків та 3000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2010 р. позов задоволено частково. З усіх відповідачів солідарно стягнуто на користь позивачки 90029 грн. на відшкодування збитків та 2000 грн. моральної шкоди. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посилаючись на відсутність їх вини в заподіянні шкоди, просили вказане рішення суду першої інстанції скасувати, а по справі ухвалити нове рішення.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 листопада 2010 р. указане рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_6 задоволено частково. З ОСОБА_7 на її користь стягнуто 90029 грн. матеріальних збитків, 2000 грн. моральної шкоди та 1037 грн. судових витрат. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - відмовлено.

Однак ухвалою судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 р. зазначене рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених і уточнених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що всі відповідачі повинні солідарно відповідати за збитків, завдані пожежею, оскільки свої права власності та користування здійснювали неналежним чином.

Однак, в повній мірі з таким висновком місцевого суду погодитись не можна, оскільки він не повністю відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, скасовуючи вказане рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в своїй ухвалі від 14 вересня 2011 р. звернув увагу на положення нормативних актів, які регулюють відповідальність власників майна за спричинену шкоду та відповідальність споживачів електроенергії, передбачену ,,Правилами користування електричною енергію для населення, затвердженими Постановою КМ України від 26 липня 1999 р. (з наступними змінами) (далі - Правила), а тому вказав, що звільнення власників квартири АДРЕСА_2 від відповідальності за наслідки пожежі можливе лише при наявності достатніх правових підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви , з яких скасовані рішення є обовязковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує, тому власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам, свободам та гідності інших громадян, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 2 Закону України ,,Про пожежну безпеку" від 17 грудня 1993 р. (з наступними змінами) забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках (квартирах) приватного житлового фонду та інших спорудах покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

До того ж пунктом 42 указаних Правил на споживача електричної енергії покладено обов'язок забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2008 р. квартира АДРЕСА_3 належить позивачці ОСОБА_6

За свідоцтвом про право власності на житло від 12 березня 2000 р. квартира №5 в тому ж будинку належить на праві спільної сумісної власності відповідачці ОСОБА_2, її донькам ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та матері відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8, яка померла 26 березня 2001 р.

У користуванні співвласників квартири №5 перебуває також сарайлітня кухня, яка знаходиться у дворі вказаного житлового будинку, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м. Миколаєва від 28 червня 1974 р. про зняття з балансу вказаного приміщення як житлової квартири, в звязку з аварійністю, та передачею її, як підсобного приміщення, мешканці квартири №5 ОСОБА_9 (а.с. 117,118).

В подальшому вказане приміщення використовувалось як сарайлітня кухня наступними мешканцями квартири №5, а саме ОСОБА_8 на підставі рішення того ж виконавчого комітету від 15 листопада 1985 р. В цьому приміщенні були встановлені газові прилади, які підключені до відповідного лічильника в квартирі №5. Крім того в цьому ж допоміжному приміщенні встановлено електролічильник і ВАТ ЕК ,,Миколаївобленерго відкрило окремий особовий рахунок на імя ОСОБА_8 (а.с. 189-190).

Після смерті ОСОБА_8 приміщення сараю-літньої кухні перейшло у володіння та користування інших власників квартири №5, що підтверджується актом заміни електролічильника від 10 червня 2009 р. та копією розрахункової книжки, по якій ОСОБА_2 сплачувала спожиту електроенергію за окремим особовим рахунком відкритим на це приміщення (а.с. 86, 89).

Затим, з дозволу ОСОБА_2, цим приміщенням став користуватись її батько, ОСОБА_7, що він підтвердив в своїх поясненнях, які містяться в матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи по факту пожежі (а.с. 195).

З пояснень ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_7 проживав в квартирі №5, а літню кухню використовував додатково для ремонтних робіт з використанням електричної енергії. Опалювалась літня-кухня електричним обігрівачем електроживленням потужністю 220 Вт.

Відповідачки визнали, що не укладали з ОСОБА_7 договір найму, яким би обумовлювалась його відповідальність, передбачена ст. 2 Закону України ,,Про пожежну безпеку".

Отже, викладені вище обставин спростовують доводи апелянток про те, що вони не користувались зазначеної літньою кухнею, як власники квартири №5.

Та обставина, що на згарищі проводиться самочинне будівництво, теж не може бути підставою для звільнення відповідачок від обовязку відшкодувати збитки, завдані пожежею, яка виникла внаслідок порушення ними зазначених Правил.

Суд правильно встановив, що вночі 26 вересня 2009 р. в літній кухні квартири АДРЕСА_4 сталась пожежа, від якої загорілась і квартира № 6-а, що належить ОСОБА_6 Згідно акту Заводського РВ м. Миколаєва ГУМНС від 26 вересня 2009 р. джерело запалювання і пожежа були електричного походження, які виникли в указаній літній кухні (а.с. 104).

З матеріалів технічного висновку №39/В-09 щодо дослідження вказаної пожежі слідує, що ймовірною причиною виникнення пожежі є аварійний режим роботи електромережі, в звязку з чим могло відбутися коротке замикання. Таке могло статися, в тому числі і, в наслідок перевантаження електромереж. Загальна площа пожежі склала 100 кв. м і нею знищено: внутрішнє оздоблення приміщень літньої кухні квартири №5 та кімнати квартири №6-а; покрівлі цих же приміщень і деревяні меблі, які в них знаходились; внутрішня електромережа; телевізор, обладнання, устаткування та особисті речі позивачки. Крім того в квартирі позивачки пошкоджено зовнішнє і внутрішнє опорядження, устаткування, стіни та стеля (а.с. 201-213).

Таким чином, виходячи із зазначених обставин справи та викладених вище норм матеріального права, які регулюють правовідносини, повязані з відповідальністю за шкоду, завдану майну фізичної особи, в даному випадку відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 повинні відшкодувати позивачці завдані збитки та моральну шкоду. Водночас, підстави для покладення такої відповідальності на ОСОБА_7 відсутні.

Хоча ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину (1/4 частку квартири №5) після смерті матері (ОСОБА_8П.), однак в силу положень ст. 549 ЦК України 1963 р., який був чинним на час відкриття спадщини, вона зареєстрована в цій квартирі та вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини, а тому ступінь її відповідальності вдвічі більший ніж кожної з її дочок, яким належить по ? частці вказаної квартири.

Визначаючи розмір збитків завданих пожежею, місцевий суд вірно врахував вартість відновлюваного ремонту квартири позивачки, яка відповідно до висновків спеціалістів будівельників-товарознавців складає 78365 грн., та вартість знищених пожежею меблів і побутової техніки на суму 11764 грн., виходячи з наданих суду оригіналів квитанцій про оплату вартості цих предметів, показів свідків та акту про пожежу.

Внаслідок пожежі та порушення майнових прав позивачки, останній з вини відповідачок завдано моральну шкоду. Згідно ст. 1167 ЦК України та розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року ,,Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами) розмір відшкодування зазначеної шкоди визначається залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. Тому, виходячи з указаних засад цивільного законодавства, та враховуючи характер і обсяг моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок пошкодження і знищення майна, місцевий суд вірно визначив, що достатнім розміром такого відшкодування буде 2000 грн.

Враховуючи, що висновки суду, щодо кола осіб, на яких покладається матеріальна цивільно-правова відповідальність, не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права, то відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення завданих матеріальних збитків та моральної шкоди лише з відповідачок пропорційно їх часткам у праві власності на квартиру №5.

Наслідком ухвалення нового рішення, відповідно до ст. 88 ЦПК України, є пропорційне присудження з відповідачок на користь позивачки понесених нею судових витрат, які складаються з 917 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього 1037 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2010 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_6: з ОСОБА_2 45064 грн. 50 коп. на відшкодування збитків, 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 518 грн. 50 коп. судових витрат; а з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з кожної по 22532 грн. 25 коп. матеріальних збитків, по 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та по 259 грн. 25 коп. судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: