АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Соколан Н.О., Михайлів Л.В.

при секретарі - Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2010 року по за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», яке в наступному змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізорудком») і відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», ке також змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Євраз ОСОБА_2» (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_2») про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що працюючи тривалий час на підприємствах відповідачів отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 17.02.2010р. йому встановлено 30% втрати професійної працездатності.

Посилаючись на ці обставини просив стягнути у відшкодування моральної шкоди з кожного з відповідачів по 133200грн., у частці до ступеня їх вини, у звязку зі стійкою втратою професійної працездатності у розмірі 30%, внаслідок професійного захворювання на виробництві.

Рішенням суду від 13 грудня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 грн., з ПАТ «Єраз ОСОБА_2» - 2000грн., судовий збір у сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 37 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровсько/ї області від 29 березня 2011 року ОСОБА_1 і ПАТ «Кривбасзалізорудком» відмовлено у визнанні мирової угоди.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2011 року апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізорудком» задоволена частково, виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на ст.. 1167 ЦК України, в іншій частині рішення суду від 13.12.2010р. залишено без змін.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз ОСОБА_2» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому належним відповідачем по справі повинен бути Фонд соціального страхування; позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди. При укладанні трудового договору відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу; суд безпідставно стягнув моральну шкоду посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України та ч. 1 ст. 23, п.1 ст. 1167 ЦК України, і розглянув позов поданий з порушенням трьохмісячного строку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Євраз ОСОБА_2» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах на ПАТ «Кривбасзалізорудком, ПАТ «ЄвразСуха Балка» у шкідливих та підземних умовах праці.

Актом розслідування професійного захворювання №2 від 02.02.2010 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Тернівського району м. Кривого Рогу встановлена причина професійного захворювання робота в продовж 26 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, 21 року 6 місяців в умовах шуму та 6 років 3 місці в умовах шкідливих речовин, рівні яких перевищували нормативні, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, а саме - ВКБ РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда», ШБУ- тресту «КШБ», ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізорудком», де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 17.02.2010р. первинно ОСОБА_1. встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30%, з яких - 25% - по ХОЗЛ і 5% - по туговухості (а.с. 19).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим нею професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №2 розслідування хронічного професійного захворювання від 02.02.2010 року (а.с. 13-14) встановлена причина професійного захворювання - робота впродовж 26 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, 21 рік 6 місяців впливу шуму та 6 років 3 міс. - шкідливих речовин, рівні яких перевищували нормативні.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ «Євраз ОСОБА_2» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням позивачу було встановлено 17.02.2010 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 19), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку із професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач постійно відчуває біль у грудях, при невеликих навантаженням його турбує задишка, в нього знизився слух, він недочуває, вимушений постійно вживати лікарські засоби, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З вище вказаних підстав колегія суддів погоджується і з розрахунком суми стягнутої з відповідача моральної шкоди на користь позивача, оскільки судом враховано, що позивач на ПАТ «Євраз ОСОБА_2» працював лише з 26.03.1991р. по 04.12.1992р., тобто не тривалий час, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11, 12).

Інші доводи ВАТ «Суха Балка», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: