АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1078/11 Справа № 22ц-9303/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 березня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми надміру сплачених аліментів та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат», Заводського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції про стягнення суми надміру сплачених аліментів. Позивач вказував на те, що за рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 березня 1991 року він був зобовязаний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини на утримання двох неповнолітніх дітей. Виконавчий лист знаходиться на виконанні в розрахунковому бюро ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат».

04 вересня 2002 року старший син досяг повноліття. ОСОБА_3 до суду з позовом про зміну розміру аліментів не зверталася, але розрахункове бюро самовільно змінило частку аліментів, які відраховувались з його заробітної плати на 1/4 частину заробітку. Внаслідок таких дій сума надміру сплачених аліментів станом на 1 жовтня 2008 року складає 6 328,91 грн.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив зобовязати ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» зазначену суму надмірно сплачених ним аліментів врахувати в рахунок сплати поточних аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 подав позов про стягнення з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2011 року позов задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь позивача 6328, 28 грн. надмірно сплачених ним аліментів та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» ставить питання про скасування рішення суду, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про закриття провадження у справі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» знаходився виконавчий лист №13-54 від 10 березня 1995 року, виданий Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з позивача аліментів у розмірі 1/3 частини на користь третьої особи на утримання синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та Олега ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 вересня 2002 року старший син позивача досяг повноліття, стягнення аліментів на його утримання було припинено, а на утримання молодшого сина стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку позивача, що відповідало вимогам діючого на той час Кодексу про шлюб та сімю України.

1 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, частиною 3 статті 183 якого визначено правовий наслідок досягнення повноліття найстаршою дитиною, а саме: якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів і стягнуто з останнього на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі у розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.

Таким чином, в період з 1 січня 2004 року по 28 травня 2009 року відповідач мав стягувати з позивача аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку. Проте, як вбачається з довідки відповідача №018/3646 від 16 грудня 2009 року (а.с.39) в період з жовтня 2004 року по липень 2008 року стягнення аліментів проводилось у розмірі 1/4 частини заробітку позивача.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.205 п.3 того ж Кодексу суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь позивача 6328, 28 грн. надмірно сплачених ним аліментів, суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2, котрий таких вимог не заявляв, що є підставою для скасування рішення в цій частині.

Так, з позовної заяви вбачається (а.с.5-6), що ОСОБА_2 просив зобовязати ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат» суму надмірно сплачених ним аліментів врахувати в рахунок сплати поточних аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В ході розгляду справи позивач не змінював своїх позовних вимог і не відмовлявся від них, оскільки в матеріалах справи відсутня така його заява, а також ухвала суду про прийняття відмови від позову про врахування суми надмірно сплачених аліментів в рахунок сплати поточних аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Стягуючи на користь позивача суму надмірно сплачених аліментів з ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат», суд не звернув уваги на те, що ця сума не залишися на підприємстві, а була виплачена третій особі, а також не врахував положення ст.179 СК України про те, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на імя якого вони виплачуються. Проте таких вимог до ОСОБА_3 позивач не заявляв.

З урахуванням викладеного, а також того, що виплата позивачем аліментів на утримання сина ОСОБА_4 припинена у звязку з досягненням ним повноліття, в задоволенні даної частини позову слід відмовити.

Не можна погодитись і з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У статті 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно зясовувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вказав тільки на те, що внаслідок порушення прав позивача йому були завдані фізичні та душевні страждання.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Під час розгляду справи позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказував на те, що моральна шкода завдана йому тим, що в результаті неправомірних дій відповідача йому прийшлось звертатися до суду за захистом своїх прав і тривалий час судитися, що негативно вплинуло на його здоровя. Проте даний факт не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, допустив порушення процесуального права, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 березня 2011 року скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: