Справа № 22-ц-1935/2011 Головуючий у I інстанції Рахманкулова І.П.
Категорія цивільна Доповідач - Лазоренко М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:відповідача ОСОБА_5, прокурора Кравченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора м.Чернігова на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, моральної шкоди

в с т а н о в и в:

В березні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди, обгрутовуючи свої вимоги тим, що 09.11.2006 року позичив ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 13000 грн., про що останній склав розписку, в якій зобовязувався повернути кошти за першою вимогою. Також, в розписці ОСОБА_7 зазначив, що в разі виникнення непередбачуваних обставин, зобовязання по поверненню боргу бере на себе його дружина ОСОБА_5., яка також підписала боргову розписку. 06.09.2007 року ОСОБА_7 помер. 22.02.2008 року позивач звернувся з письмовою вимогою до ОСОБА_5 та просив повернути борг в сумі 13000 грн. в строк до 01.03.2008 року, але остання кошти не повернула. Зазначене змусило позивача звернутись до суду та просити стягнути з відповідачки на його користь 13000 грн. боргу, відсотки за користування коштами за період з 09.10.2006 року по 31.03.2011 року в сумі 6777 грн. 14 коп., індекс інфляції в сумі 12655 грн. 36 коп. та 3 % річних за невиконання грошового зобовязання в сумі 2568 грн. 36 коп., а також стягнути моральну шкоду в розмірі 7000 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 травня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора м. Чернігова просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення боргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, судом проігноровані положення ст.ст. 509, 510, 526-527, 530 ЦК України, якими передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а також, що кредитор має право вимагати виконання боржником зобовязання у будь-який час, якщо строк виконання такого обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Тобто, ОСОБА_6, у визначеному законом порядку та за домовленістю з позичальником ОСОБА_7, був визначений порядок повернення коштів за договором позики, що знайшло своє відображення у борговій розписці від 09.10.2006 року. Тому, ОСОБА_5 як другий боржник у зобовязанні повинна виконати вимоги позикодавця та повернути кошти. Зазначених обставин суд не взяв до уваги, в звязку з чим, ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заявив вимогу про стягнення боргу до спадкоємця ОСОБА_5 з пропуском встановленого ч.2 ст. 1281 ЦК України строку, а отже, підстави для стягнення суми за борговою розпискою відсутні.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.10.2006 року ОСОБА_7 отримав у борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 13000 грн., які зобовязувався повернути за першою вимогою. Також, у борговій розписці зазначено, що у разі настання непередбачуваних обставин, борг повертатиме дружина позичальника ОСОБА_5. На розписці є підпис ОСОБА_5. Наведене підтверджується розпискою (а.с. 35). 06.09.2007 року ОСОБА_7 помер. Про настання таких непередбачуваних наслідків, ОСОБА_6, як він сам пояснив, дізнався в день його смерті. але з вимогою про повернення боргу звернувся до відповідачки 22.02.2008 року, надавши копію листа, адресованого відповідачці (а.с. 14).

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 528 ЦК виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо за умов договору, вимог цього Кодексу або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто.

Також, статтею 530 Кодексу передбачено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Таким чином, беручи до уваги зазначені положення закону, а також те, що в наданій позивачу розписці ОСОБА_7 чітко зазначив, що грошові кошти він поверне за першою вимогою ОСОБА_6, а також передбачив, що у випадку настання непередбачуваних обставин, обовязок по поверненню боргу бере на себе його дружина ОСОБА_5, яка також, як і ОСОБА_7, підписала цю розписку, а отже погодилась з умовами договору, апеляційний суд приходить до висновку, що сторони на час укладання такої угоди (договору позики) передбачили та обговорили всі її істотні умови, а отже, позивач набув всі підстави вимагати повернення боргу від ОСОБА_5, без обмеження будь-яким строком.

Виходячи з зазначеного, висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк для звернення з вимогою про повернення боргу до спадкоємця відповідача, передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України, є помилковим та невірним. В даному випадку, між сторонами склалися зобовязальні правовідносини, а не спадкові, а тому, вимоги позивача в частині повернення боргу в сумі 13000 грн. є правомірними.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що апелянт в апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 лише суму основного боргу.

Згідно ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального закону, та постановити нове рішення по суті позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_5 на користь позивача 13000 грн. боргу.

Керуючись ст.ст. 526, 528, 1046 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора м.Чернігова задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 травня 2011 року в частині відмови у стягненні суми боргу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 борг в сумі 13000 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: