АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності. доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.., ОСОБА_1,

при секретарі Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмський міськрайонний суд Харківської області від 20 липня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання права власності на 3/4 житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2011 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на 3/4 житлового будинку, зазначивши в позовні заяві, що з 15.12.2006 року вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. 29.12.2006 року, за договором купівлі-продажу позивач ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 придбали по 1/2 частині будинку № 23, по вул. Крупської, м. Ізюм, Харківської області. Будинок придбаний у шлюбі, однак фактично 6/7 частки вартості будинку оплачені позивачкою за особисті кошти набуті до шлюбу. Крім цього, 09.06.2010 року, шлюб між сторонами розірваний згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. Після розірвання шлюбу, дитина ОСОБА_4 мешкає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач просить відійти від засад рівності часток подружжя. Визнати за нею право власності на 3/4 частини цього житлового будинку з надвірними будівлями.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі Зазначили що подружжя ОСОБА_4 перебуваючи на момент укладення спірного договору у зареєстрованому шлюбі не здійснили юридичного оформлення прав власності на нерухомість на когось одного з подружжя, а у двох передбачливо у договорі купівлі-продажу будинку спільно визначили кожному зі сторони покупця його особисту частину у придбаній будівлі - по ? частині . Тобто, вже на час придбання житла вони домовились і дійшли згоди, що частка кожного з них у придбаному будинку складає 1/2. Вказана обставина є свідченням того, що кожен з подружжя сплативши в рівних частках кошти за придбання будинку відразу в договорі визначив свою частку у спільно придбаному будинку.

Крім цього, представник відповідача просив суд застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 строки позовної давності, передбачені чинним цивільним законодавством. Дані вимоги обгрунтовані тим, що зі змісту позовної заяви позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тими обставинами, що спірний будинок було придбано подружжям ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі. При цьому позивачка стверджує, що під час перебування у шлюбі нібито більша частина будинку була придбана за кошти, які належали їй особисто. Тобто, фактично в пред'явленому позивачкою позові заявлено позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя. Тому вважає, щопочаток позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК) чи с дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК). Так, трирічний строк позовної давності передбачений цивільним законодавством для звернення до суду за захистом свого права сплив ще 30.12.2009 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2011 року вирішено вказаний позов задовольнити.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 3/4 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

Покладено обов»язок на ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації внести відповідні зміни до технічної документації на вказаний житловий будинок

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані з розглядом справи: судовий збір в сумі 187 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4150 грн.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж докази, що і в суді першої інстанції. Також зазначає, що в резолютивній частині рішення покладено обов»язок на ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації внести відповідні зміни до технічної документації на житловий будинок по вул. Крупської 23. м. Ізюм, Харківської області. ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації не залучено до участі у справі ні в якості сторони ні 3- ої особи. Тобто фактично суд вирішив питання про обов»язок особи, яка взагалі не залучалася та не була учасником розгляду даної справи, що є порушенням норм процесуального права. Крім того, вважає, що суд безпідставно стягнув витрати на правову допомогу в сумі 4150 грн.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання права власності на 3/4 спірного житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що частка майна дружини може бути збільшена якщо з нею проживають діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того судом також враховано, що позивачка 6/7 частин вартості будинку оплатила за особисті кошти, набуті до шлюбу.

Однак з такими висновками не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального права й процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2006 року, який був розірваний 09.06.2010 року згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області (а.с.6,10).

В період шлюбу народилась дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час розгляду справи мешкає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні (а.с.20-22).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2006 року, позивачем та відповідачем придбаний по ? частки житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Крупської, буд. 23 (а.с.7). Згідно з цим договором позивачка та відповідач є власниками рівних часток у придбаному ними будинку по ? частці. З позовом про визнання вказаного договору недійсним сторони до суду не зверталися.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на зазначену норму закону в даному випадку в силу положень ч.3 ст. 368 ЦК України правовий статус придбаного будинку визначається умовами укладеного та діючого на цей час договору купівлі - продажу будинку як спільна часткова власність позивача та відповідача.

Суд першої інстанції у рішенні, визнаючи за позивачкою право власності на ? частки будинку, фактично припинив право власності відповідача на його частку у спільному частковому майні без врахування необхідних вимог для прийняття такого рішення передбачених ст.. 365 ЦК України. При цьому районний суд залишив поза увагою наявність діючого договору купівлі- продажу будинку у якому визначено розмір часток власників по ?.

Крім того, судова колегія вважає безпідставним посилання в рішенні, що позивачка 6/7 частин вартості будинку оплатила за особисті кошти, набуті до шлюбу. Зазначене підтверджується тільки поясненнями позивачки та іі представника та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Крім того, в резолютивній частині рішення суд першої інстанції зобов»язав ОСОБА_5 БТІ внести відповідні зміни до технічної документації на вказаний житловий будинок . При цьому районний суд не врахував, що ОСОБА_5 БТІ не було залучено до участі у справі та не було учасником розгляду даної справи, що є порушенням норм процесуального права.

Також судова колегія вважає, що суд першої інстанції безпідставно в супереч ст.. 84 ЦПК України стягнув з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4150 грн.

В зв»зку з наведеним судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню., рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини спірного житлового будинку у повному обсязі. .

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2011 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини житлового будинку , розташованого Харківська область м. Ізюм вул. Крупської № 23 у повному обсязі. .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: