Справа № 22-ц-1022/11 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Категорія справи 45 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

21 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Курій Н.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Панчуку І.С.,

за участю ОСОБА_3 представника ОСОБА_4,

та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

17.07.2007 року до суду звернулися ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_9, треті особи - Львівський міськвиконком, ОСОБА_13 і ОСОБА_14, про „встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, „яку було виділено для обслуговування будинку та господарських будівель за адресою м. Львів, вул. Івана Франка, 114.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що сторони по справі та треті особи ОСОБА_13 і ОСОБА_14 є співвласниками будинку № 141 на вул. Ів. Франка у м. Львові (з відповідними частками від 7/50 до 15/50) і у їхньому „спільному користуванні знаходиться неприватизована земельна ділянка площею 1 350 кв.м., яку (їм) було виділено для обслуговування будинку та господарських будівель, однак з приводу користування згаданою земельною ділянкою у них постійно виникають спори та конфлікти.

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено та „встановлено роздільний порядок користування земельною ділянкою на якій розташована прибудинкова територія, закріплена для обслуговування будинку № 141 на вул. Ів. Франка у м. Львові, і виділено у користування позивачів „частини земельної ділянки, яка припадає на частку у праві власності на будинок відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 291 від 29.12.2009 року, проведеної по даній справі (у подальшому „Висновок експертизи), з відповідними розмірами по периметру з загальною площею 2-х ділянок 626 кв.м., що менше від ідеальної частини на 22,3 кв.м.

„В спільному користуванні залишено земельні ділянки:

- „співвласнику 7/50 ідеальних частин (ОСОБА_7АДРЕСА_1) з відповідними розмірами по периметру (згідно синього кольору додатку № 1 до Висновку експертизи) загальною площею 308 кв.м., що більше від ідеальної частини на 67 кв.м.;

- „співвласнику 15/50 ідеальних частин (квартира № 4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, і ОСОБА_9С.) з відповідними розмірами по периметру (згідно рожевого кольору додатку № 1 до Висновку експертизи) загальною площею 626 кв.м., що менше від ідеальної частини на 22,3 кв.м.;

- „співвласнику 13/50 ідеальних частин (квартира № 5, ОСОБА_13, ОСОБА_14П.) з відповідними розмірами по периметру (згідно рожевого кольору додатку № 1 до Висновку експертизи) загальною площею 524,4 кв.м., що менше від ідеальної частини на 22,3 кв.м..

У задоволенні решти позовних відмовлено.

Дане рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_9

Апелянти просять рішення суду скасувати і „закрити провадження у справі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджують, що позивачі по справі категорично відмовились приймати участь у приватизації закріпленої за будинком земельної ділянки, що стверджується актом ЛКП „Новий Львів.

Посилаються на те, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова аналогічну позовну заяву було залишено без розгляду, оскільки спірна земельна ділянка за будинком не закріплялася, міською радою рішення з цього приводу не приймалося, Державний акт на право користування і право власності не видавався, а відтак ця земельна ділянка не могла бути предметом аналогічного спору.

Вважають, що судом проігноровано той факт, що позивачі не представили жодного документу на право власності чи користування земельною ділянкою.

Звертають увагу на те, що незважаючи на призначення судом по справі комплексної судово-технічної експертизи (за відсутності усіх відповідачів), судова будівельно-технічна експертиза по справі експертом була проведена одноосібно та, крім цього, частина висновків і цієї експертизи судом була проігнорована зокрема, про те, що відсутні будь-які перешкоди в користуванні земельною ділянкою, про що стверджують позивачі.

Вважають, що судом не дано оцінки їхнім зауваженням на висновок проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи: зокрема тому, що план земельної ділянки з розподілом, який вони вимагали у 2007 році, дуже подібний до розподілу, який було запропоновано експертом у його висновку від 29.12.2009 року № 291.

Вважають неправомірним посилання на рішення Львівського міськвиконкому від 15.12.1953 року № 1932, оскільки „цей документ ... втратив юридичну чинність від 15 травня 1992 року з дня набрання чинності Земельним кодексом України.

Вважають безпідставним посилання судом на ч. 3 ст. 358 ЦК України, оскільки у позивачів немає майна у спільній власності чи у спільному користуванні, а прибудинкова територія, як нерухоме майно, на даний час знаходиться в комунальній власності.

Вважають, що судом порушено вимоги Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України у справах містобудування і архітектури, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству і Фонду державного майна від 05.04.1996 року № 31/30/53/396, згідно якого виділення земельної ділянки власникам квартир в натурі та їх окреме відчуження не допускається і що право власності чи користування на прибудинкову земельну ділянку кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частку будинку у вигляді відповідної частини.

В ході апеляційного провадження у справі до суду заяву про приєднання до апеляційної скарги подав відповідач ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Земельним кодексом України (в редакції, чинній на час ухвалення судом оскаржуваного рішення) встановлено, що:

- земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування обєднанню власників (ст. 42);

- громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст. 116);

- надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які (у разі надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості) приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, дозвіл на розробку якого також дають вище зазначені органи за клопотанням особи, зацікавленої в одержанні у користування земельної ділянки, з долученими до нього графічними матеріалами (ст. 123);

- право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125);

- право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (ч.3 ст. 126).

Як вбачається з матеріалів справи, обєднання власників квартир в будинку № 141 на вул. Ів. Франка у м. Львові не створювалось і, відповідно, земельна ділянка, на якій розташований згаданий будинок, з користування підприємства, яке раніше здійснювало управління цим будинком, нікому у власність не передавалась чи у користування не надавалась - у сторін по справі відсутній державний акт на право користування спірною земельною ділянкою і органом місцевого самоврядування рішення про надання цієї земельної ділянки їм у користування не приймалося.

Посилання позивачів, а в подальшому - і суду, на рішення Львівського міськвиконкому від 15.12.1953 року № 1932 до уваги прийматись не може, оскільки це рішення приймалось про залишення земельної ділянки площею 3 150 кв.м. „в користуванні ... за будинкоуправлінням № 143 Червоноармійського району; проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки не розроблявся і її межі в натурі (на місцевості) не встановлювались, про що прямо свідчать розбіжності у площах земельних ділянок: в згаданому рішенні Львівського міськвиконкому від 15.12.1953 року № 1932 - 3 150 кв.м.; в позовній заяві 1 350 кв.м.; у Висновку експертизи 2 541 кв.м. („загальна площа земельної ділянки по вул. Ів. Франка, 141 у м. Львові, яка на час проведення дослідження знаходиться в користуванні співвласників житлового будинку - а.с. 29), а за оскаржуваним рішенням суду між співвласниками будинку поділено 2 084,4 кв.м. (626 + 308 + 626 + 524,4).

За вище наведених обставин, у суду не було правових підстав для виділення на підставі ст.ст. 42 і 120 Земельного кодексу України у користування співвласникам будинку № 141 на вул. Ів. Франка у м. Львові певних частин земельної ділянки, на яку відсутні будь-які правовстановлюючі документи, або для „встановлення роздільного порядку користування цією земельною ділянкою, а відтак оскаржуване рішення, з підстав неправильного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 частково задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: