АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Маміної О.В. Трішкової І.Ю.,

при секретарі Ашуровій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія ОСОБА_1 Гарант» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Страхова компанія «Велта» до ОСОБА_2, ТДВ СК «ОСОБА_1 Гарант», 3 тя особа ОСОБА_3 про стягнення у порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом .В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 квітня 2010 р. між АТЗТ СК «ВЕЛТА» (Страховик) і ОСОБА_3 (Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №31, серія TP. Відповідно до зазначеного договору АТЗТ СК «ВЕЛТА» застрахувало належний ОСОБА_3 легковий автомобіль моделі ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, від дорожньо-транспортних випадків та інших страхових ризиків, передбачених договором страхування. Період страхування визначений у договорі з 22.04.2010 р. по 21.04.2011 р. Розмір страхової суми становить 80000,00 грн. 09.05. 2010 р. сталося ДТП між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який керував автомобілем «Хонда Цивік» держномер АХ 3286 ВМ. Автомобіль ОСОБА_2 було застраховано в СК «Альфа Гарант» та йому завдано шкоди біля 60000 грн., яка була відшкодована СК «Альфа Гарант». Вважає, що ступінь вини обох водіїв становить по 50 %.

Відповідач ОСОБА_5 під час ухвалення рішення, як і 3-тя особа ОСОБА_3, що був залучений до участі, не з'явилися, повідомлялися про розгляд справи належним чином, в зв'язку з чим, суд розглянув справу на підставі наявних в ній, достатніх доказів,

Співвідповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант», проти позову заперечував. Вважав, що вина ОСОБА_3 становить в більшій мірі - 80 %, а ОСОБА_5 відповідно - 20 %. Тому в задоволенні позову просив відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 травня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Велта» задоволені . Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь Приватного акціонерного товариства страхової компанії «ВЕЛТА» у порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 8235,46 грн. (вісім тисяч двісті тридцять п'ять грн. 46 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства страхової компанії «ВЕЛТА» суму франшизи у розмірі 510,00 грн. (п'ятсот десять гривень 00 коп.), витрати на правову допомогу в розмірі 1000.00 грн., судовий збір в розмірі 87,46 грн. та витрат за інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «ОСОБА_1 Гарант» просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити ступінь вини ОСОБА_3О . 80%, ОСОБА_2 20% та відмовити в задоволенні позову ПАТ СК «Велта» до ТДВ СК «ОСОБА_1 Гарнт» про стягнення збитку в порядку регресу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ СК «Велта» просить апеляційну скаргу відхилити та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що 09.05.2010 р.. близько 16 год. в м. Харкові по вул. з пер. Новий Побут відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 0.0.

Оскільки між ОСОБА_3 та АТЗК СК «Велта» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №31, серія TP, відповідно до умов вищевказаного договору страхування, 11.05.2010 р. гр. ОСОБА_3 письмово повідомив АТЗТ СК «ВЕЛТА» про настання страхового випадку (повідомлення про страховий випадок № 479 від 11.05.2010 р.)

13.05.2010 р. представник АТЗТ СК «ВЕЛТА» ОСОБА_6 у присутності страхувальника ОСОБА_3 зробив огляд транспортного засобу, ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_1, ушкодженого при ДТП, в результаті якого були встановлені механічні ушкодження його деталей, вузлів і частин, про що складений відповідний акт огляду.

Згідно звіту № 107/2010 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 16.06.2010 р. матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження його при ДТП складає 19339,93 грн.

14.06.2010 р. ОСОБА_3 подав до АТЗТ СК «ВЕЛТА» заяву про виплату страхового відшкодування за заподіяний в результаті ДТП матеріальний збиток (вх. №633).

На підставі представлених документів, 18.06.2010 р. АТЗТ СК «ВЕЛТА» був складений і затверджений розрахунок суми страхового відшкодування, що склав 17490,93 грн., а 22.06.2010 р. АТЗТ СК «ВЕЛТА» був складений Страховий акт № 31 ТР. На підставі вказаного страхового акту, видатковим касовим ордером № 356 від 05.07.2010 р. Страхувальнику була зроблена виплата страхового відшкодування в розмірі 17490,93 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно п.п.З ч.1 ст. 1188 ЦК України при наявності вини всіх осіб, дією яких була завдана шкода, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому за наявності вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного з них.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що 09.05.2010 р. близько 16 год. в м. Харкові по вул. з пер. Новий Побут відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 0.0.

Матеріали справи свідчать, що у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Хонда-Цивік ОСОБА_5 виконував маневр лівого повороту на перехресті вул.. Новий Побут та перехрестя Новий Побут, не впевнившись в тому, що це не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, почав такий поворот на проїзній частині даного напрямку, в свою чергу водій автомобіля Шеврове-Авео виконував маневр обгону автомобіля Хонда-Цивік на цьому ж перехресті, в зв'язку з чим, відбулося зіткнення.

Ці обставини підтверджуються справою про адміністративне правопорушення, поясненнями сторін у справі, схемою дорожньо-транспортної пригоди, яку підписали сторони, експертизою.

Судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок, що доводи Представника ТДВ CK «Альфа-Гарант» ОСОБА_1 про те, що ступінь вини водія ОСОБА_5 є значно меншою ніж вина ОСОБА_3 0.0. не узгоджується з висновком судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи № 6941/7887 від 20.09.2010 року.

Так, для встановлення причин автоаварії було проведено експертизу, згідно з висновками якої, аварія сталася з вини обох водіїв автомашин.

Як убачається з матеріалів справи вина водія ОСОБА_5 полягає в тому, що він повинен був керуватися вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху, тобто водій приступивши до виконання маневру не впевнився, не переконавшись у тому, що це буде небезпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого водію попутного автомобіля Шеврове-Авео, ОСОБА_3 була завдана небезпека його руху.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, та його дії знаходилися в причинному зв'язку з виникненням події даної пригоди, був об'єктивно спроможний виявити виникнення небезпеки руху.

Вина водія ОСОБА_3 0.0. в тому, що він не повинен був здійснювати обгін на перехресті, якщо швидкість руху автомобіля перед ДТП складала 100 км/год., то водій повинен був не перевищувати допустиму швидкість руху в населеному пункті 60 км/год.

Таким чином, ОСОБА_3 0.0. не вжив заходів для зменшення швидкості, а повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.4 та 14.6 а), в останньому з яких зазначається, що обгін заборонено на перехресті.

Проте, дії водія автомобіля Шеврове-Авео не відповідали вимогам п.п.12.4, однак не знаходились, з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки цільова направленість перешкоджання даної ДТП з'ясовувалася відмовою водія ОСОБА_3 0.0. від обгону на перехресті, а не дотримуванням швидкісного режиму.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 27.03.92 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особи, вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов'язаними сукупними діями, або діями поєднаними одним наміром.

Як правило, таке завдання шкоди має місце при завданні шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, конкретні дії ОСОБА_3, як учасника дорожнього руху не узгоджувалися з Правилами дорожнього руху лише (п.14.6 а), тобто водій грубо порушив ПДР, почав робити обгін на перехресті, що заборонено Правилами, не переконався в безпеці свого маневру та відсутності перешкод технічного характеру.

Відповідно до п.1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила, чого водієм автомобіля Хонда-Цивік ОСОБА_5 також виконано не було, тобто його дії не узгоджуються з п. 10.1 ПДР, оскільки він приступив до виконання маневру не переконавшись у тому, що це буде небезпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху.

У даному випадку, зважаючи на викладене, районний суд обґрунтовано зазначив, у чому конкретно полягає вина кожної особи, визначив конкретні дії учасників дорожнього руху, як вони повинні були діяти в цій пригоді.

Згідно Постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 19.10.2010 p., дорожньо-транспортна подія, яка мала місце 09.05.2010 р. за участі страхувальника АТЗТ СК «ВЕЛТА» ОСОБА_3 0.0. та Відповідача, сталася за обопільною виною водіїв ОСОБА_3 0.0. та ОСОБА_5, яких визнано винними у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення осіб до відповідальності, /а.с.52/

В зв»язку з наведеним оцінивши зібрані докази, перевіривши доводи сторін та їх пояснення у справі про адміністративне правопорушення, з'ясувавши питання правомірності дій обох водіїв у момент ДТП, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, суд першої інстанції обґрунтовано встановив ступінь вини учасників у процентному відношенні і правильно зазначив, що вина ОСОБА_3 0.0. та ОСОБА_5 становить у кожного 50 %, виходячи з того, що характер дій останніх в однаковій мірі сприяв скоєнню цієї пригоди.

Згідно до ст..1190 ЦК України суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їх вини.

В зв»язку з наведеним районний суд, відповідно до обставин, обґрунтовано прийняв до уваги дії ОСОБА_5 та ОСОБА_3, їх конкретні порушення вимог Правил дорожнього руху України, що знаходилися у причинному зв'язку з виникненням ДТП, а такими є порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_5 та п. 14.6 а) ПДР ОСОБА_3, тобто кількість порушень є рівною, зважаючи на причинно-наслідковий зв'язок, а винність водіїв однакова, та становить 50 % причини зіткнення транспортних засобів, якими вони керували.

За таких обставин судова колегія знаходить, що суд першої інстанції правильно та відповідно до вимог закону визнав, що ПАТ СК «Велта» набуло право регресної вимоги саме у 50 % розмірі, що становить 8235,46 грн., оскільки ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити суму франшизи, що не відшкодовується страховиком./а.с.83/

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката витрати, понесені особою в зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справи у порядку цивільного судочинства, законом віднесено до судових витрат, які документально підтверджені та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вони фактично повторюють доводи викладені відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції та висновки районного суду не спростовують.

З огляду на вказане судова колегія знаходить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, його рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія ОСОБА_1 Гарант» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: