АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1920/11 Номер провадження 22-ц/503/11Головуючий у 1-й інстанції Сьора Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гальонкіна С.А.

Суддів: Абрамова П.С., Корнієнка В.І.

при секретарі : Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання недійсним пункту договору страхування, стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача Апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання недійсним пункту договору страхування, стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу.

Вважає що суд винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «УПСК» задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 недоплачену суму страхового відшкодування за договором страхування № 109971 від 03.06.2009 року в розмірі 60 975 грн.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

ОСОБА_3 ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно встановлено, що 03 червня 2009 року між ОСОБА_2 та Кременчуцьким відділенням Полтавського обласного управління AT «УПСК» укладено договір страхування наземного транспортного засобу № 109971.

Предметом договору страхування є належний позивачу автомобіль «Ssang Yong», днз ВІ 0400 ВВ.

Автомобіль застрахований на суму 150 000 грн., страховий тариф складає - 4.02 % від страхової суми.

В відповідності до умов договору 03.06.2009 року та 17.08.2009 року за проведення страхування автомобіля ним було зроблено дві проплати - по 3015 грн. кожна.

19.10.2009 року о 22 годині 23 хвилини у дворі будинку №3 по вул. Г. Жадова в м. Кременчуці автомобіль НОМЕР_1 пошкоджено шляхом підпалу невстановленою особою.

О 23 годині 10 хвили пожежу ліквідовано, комісією складено акт про пожежу.

13.12.2009 року дізнавачем Автозаводського РВ КМУ ГУМВС України в Полтавській області по вказаному факту порушено кримінальну справу за ознаками злочину, що передбачений ч.2 ст.194 КК України.

Відповідно до п.4.2.6 договору страхування, укладеного між сторонами, страхувальник зобовязаний при настанні події, яка в подальшому може кваліфікуватись як страховий випадок, негайно, але не пізніше 30 хвилин з моменту її настання, повідомити про таку подію диспетчерську службу технічного асистансу страховика, а також письмово повідомити Страховика протягом 2 робочих днів з дня настання події (в разі надання письмової заяви обовязок по повідомленню диспетчерської служби технічного асистансу Страховика припиняється, з моменту подання такої заяви).

П.п. 5.1.2, 5.1.3 договору страхування передбачено, що страхувальник зобовязаний при настанні події протягом 30 хвилин повідомити диспетчерську службу технічного асистансу страховика про настання такого випадку та протягом 2 робочих днів з моменту настання події зобов»язаний надати страховику заяву із зазначенням обставин пригоди, характеру і розміру збитків.

Про факт займання автомобіля 19.10.2009 року ОСОБА_2 о 22 годині 45 хвилин повідомив СПД ОСОБА_4, яка відповідно до договору доручення (агентської угоди) від 01.07.2009 року здійснювала посередницьку діяльність на укладення договорів між страхувальниками та ВАТ «УПСК».

20.10.2009року позивачем разом з ОСОБА_4 о 9 годині до Кременчуцького відділення ВАТ «УПСК» подано заяву про настання події, яка була зареєстрована у книзі реєстрації вхідної кореспонденції.

ОСОБА_3 оглянутої в судовому засіданні книги вхідної кореспонденції Кременчуцького відділення ВАТ «УПСК», заяву позивача про настання події зареєстровано 20.10.2009 року, при цьому час реєстрації вказаної заяви у книзі не зазначено, однак вказаний запис є першим за 20.10.2009 року.

Враховуючи викладене, показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і пояснення позивача, судом вірно встановлено, що заява про настання події подана страховику 20.10.2009 року близько 9 години.

Також судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач особисто про настання вказаної події диспетчерську службу технічного асистансу страховика за телефонами, що вказані у договорі не повідомляв.

Вказане повідомлення здійснене ОСОБА_4 20.10.2009 року о 14 год. 50 хв., що підтверджується повідомленням ТОВ «Транспортний ассістанс»від 12.03.2011 року з якого вбачається, що 20.10.2009 року о 14 годині 50 хвилин в ТОВ «Транспортний ассістанс» звернулася ОСОБА_4 з повідомленням про те, що згорів автомобіль НОМЕР_1, який належить позивачу.

Твердження останнього про те, що ним було додержано умови договору щодо своєчасного повідомлення відповідача про настання події суд не прийняв до уваги, так як умовами укладеного договору передбачено обов»язок страхувальника негайно, але не пізніше 30 хвилин повідомити про настання події диспетчерську службу технічного аситансу страховика за номерами, що вказані у договорі, а не представника страховика чи страхового агента.

Відповідно до п.4.1.2 договору страхування страховик зобов»язаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 30 робочих днів після отримання всіх необхідних документів, передбачених п.5.2 договору.

17.02.2010року відповідачем позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 60 975 грн.

Пунктом 4.3.3 передбачено, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування розмірі 30% від суми страхового відшкодування в разі якщо страхувальник повідомив про страховий випадок диспетчерську службу технічного асистансу страховика з простроченням строку встановленого в п.4.2.6 цього договору на 30 хв., але не більше 12 годин включно; в розмірі 50 % від суми страхового відшкодування в разі якщо страхувальник повідомив про страховий випадок диспетчерську службу технічного асистансу страховика з простроченням строку встановленого в п.4.2.6 цього договору понад 12 годин, але не більше однієї доби.

Оскільки судом встановлено, що позивачем подано письмову заяву відповідачу про подію 20.10.2009 року близько 9 години, то згідно п.4.2.6 договору з цього часу у позивача припинився обов»язок по повідомленню про неї диспетчерської служби технічного асистансу страховика.

Враховуючи все вищевикладене, районний суд прийшов до вірного висновку наявність у відповідача підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у розмірі 30 % від суми страхового відшкодування, а не у розмірі 50 %.

Позивачем суду не надано нележних доказів того, що внаслідок настання 19.10.2009 року страхового випадку, в результаті якого було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль НОМЕР_1 йому завдано матеріальну шкоду в сумі 122 000 грн. та відповідно страхове відшкодування, яке йому повинен виплатити відповідач, згідно умов договору, з урахуванням залишкової вартості автомобіля, розміру франшизи та вартості послуг евакуатора складає 121 950 грн.

Разом з тим позивачем суду не надано належних доказів того, що сума у 60 975 грн., яка була йому виплачена відповідачем, складає 50 % від суми страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, суд правомірно прийшов до висновку про необґрунтованість та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 60 975 грн.

Також позивач просив визнати недійсним п.6.2 договору страхування.

Відповідно до даного пункту у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування з вини страховика, він виплачує страхувальнику пеню у розмірі 0,1 від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня та стягнути з відповідача пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, виходячи із розміру пені, що передбачена ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме у розмірі 3 % за кожен день прострочення, а всього в сумі 49 389 грн. 75 коп.

В обґрунтування цих позовних вимог позивач зазначив, що положення вказаного пункту договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», дія якого, на його думку, поширюється на правовідносини, що виникли між ним та відповідачем.

Статтею 10 вказаного Закону передбачено пеню у розмірі 3% вартості роботи послуги, в зв»язку з чим умови п.6.2. договору значно обмежують його права, що передбачені вказаною статтею, а тому відповідно до ст.21 Закону ці умови є недійсними.

Однак після укладення договору між сторонами виникають правовідносини з приводу виконання договору страхування, тому до спорів щодо виконання таких договорів Закон «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, застосуванню підлягає лише спеціальне законодавство в системі страхування.

Зокрема, спеціальним законодавством, що регулює вказані правовідносини є Закон України «Про страхування» та ЦК України.

Відповідно до ст.16 Закону України «По страхування», ст.979 ЦК України договір страхування повинен містити, зокрема положення про відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору

ОСОБА_3 ст.20 Закону України «Про страхування», 992 ЦК України передбачено майнову відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, договір страхування повинен містити положення про відповідальність страховика за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема положення про відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхової виплати, при цьому розмір пені повинен визначатися насамперед сторонами при укладенні договору.

Позивачем зазначено, що він із власної волі, без будь-якого примусу уклав із відповідачем договір страхування.

ОСОБА_3.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Також встановлено, договір страхування укладено у письмовій формі, підписано та виконано сторонами, тобто вказаний договір є укладеним. Сторони в належній формі досягай згоди про те, що у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування з вини страховика, він виплачує страхувальнику пеню у розмірі 0,1 від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня.

На момент укладення сторонами договору страхування, останніми було додержано вимоги ст.203 ЦК України, а тому підстав для визнання недійсною умови п.6.2 договору страхування не вбачається, в звязку з чим в задоволенні позову у цій частині суд вірно відмовив.

Також місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди за безпідставністю враховуючи наступне.

Позивач зазначив, що моральну шкоду йому спричинено внаслідок незаконних дій відповідача, які виразились у невиконанні умов договору страхування, а саме - відмові виплати 50% страхового відшкодування.

Пунктом 6.1 договору страхування передбачено, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов»язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Наслідки порушення страховиком зобов»язань за договором добровільного страхування майна щодо несплати страхувальнику страхової виплати встановлені ст.992 ЦК України, ст.20 Закону України «Про страхування», які не передбачають наслідків у вигляді відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами договір страхування також не передбачає таких наслідків, а передбачає відповідальність страховика за несвоєчасну виплату страхового відшкодування лише у вигляді пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстав для зміни чи скасування рішення районного суду не вбачається. Задоволенню апеляційна скарга не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1