Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 -4780 / 2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Приватне підприємство «Лаура», ОСОБА_3, ОП «ЗМБТІ», про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вточнивши у червні 2011 року позов, предявили його до ОСОБА_2, треті особи: ПП «Лаура», ОСОБА_3, ОП «ЗМБТІ», про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки (майнової поруки) № РСМL-200/004/2006 року, укладеного між позивачем та ПП „Лаура в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ОСОБА_4 та АКБ "Райффайзенбанк Україна"(правонаступник ЗАТ „ОТП Банк) був укладений кредитний договір № СМ-200/004/2006 від 19.01.2006 року.

За умовами кредитного договору та за додатковими договорами до нього, а також на підставі кредитних заявок, банк надав ОСОБА_4 кредит на загальну суму 738 000 дол. США, який позичальник зобов'язався сплатити не пізніше 19.01.2013 року разом з відповідною платнею за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не було дотримано умов кредитного договору та додаткових договорів до нього, позивачем було здійснено вимогу щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Вимога № 22-2/357078 від 20.05.2010 року була направлена 25.10.2010 року на адресу ОСОБА_4, але станом на дату подання позовної заяви останнім не виконана та відповідні суми Банку не сплачені.

Станом на 26.01.2011 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором складала 5 353 492, 31 грн., а саме: сума основного боргу - 4 101 862, 93 грн.; проценти за користування кредитними коштами за період з 22.03.2010 року по 25.01.2011 року - 423 859, 28 грн.; пеня за період з 20.01.2009 року по 28.07.2010 року - 827 770, 1 грн.

19.01.2006 року між банком та ПП "Лаура" було укладено договір іпотеки (майнової поруки) №РСМL-200/004/2006, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 115, в забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором.

Відповідно до умов договору іпотеки (з урахуванням внесених змін щодо предмету іпотеки від 22.05.2007 року), в іпотеку банку передано нерухоме майно: будівля готелю літ. А-2, гараж літ. Ж, контрольно - пропускний пункт літ.З, загальною площею 1187,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мокрянська, буд.101а.

Банком на адресу ПП "Лаура" 25.10.2010 року була направлена вимога №22-2/357079 від 20.05.2010 року про погашення заборгованості за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором, однак виконана вона не була та відповідні суми банку не сплачені.

Право власності на нерухоме майно, що було предметом договору іпотеки, на час укладання договору належало ПП "Лаура", однак на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 17.03.2010 року перейшло до ОСОБА_2 та було зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13.04.2010 року.

Посилаючись на пп. 6.1, 6.2 договору іпотеки, ст.ст. 7, 12, 23, 33, 39 Закону України "Про іпотеку", позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: будівлю готелю (літ. А-2, загальна площа 987,2 кв.м.), гараж (літ. Ж, загальна площа 195,8 кв.м.), контрольно - пропускний пункт (літ.З, загальна площа 4,8 кв.м.), що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Садівництва, 6уд. 13, та належить на праві власності ОСОБА_2, для погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ "ОТП Банк" за кредитним договором № СМ-200/004/2006 від 19.01.2006 року у розмірі 5 353 492гр. 31 коп., застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки, передбачений ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а саме, шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та АКБ "Райффайзенбанк Україна"(правонаступник ЗАТ „ОТП Банк) був укладений кредитний договір № СМ-200/004/2006 від 19.01.2006 року.

За умовами кредитного договору та за додатковими договорами до нього, а також на підставі кредитних заявок, банк надав ОСОБА_4 кредит на загальну суму 738 000 дол. США, який позичальник зобов'язався сплатити не пізніше 19.01.2013 року разом з відповідною платнею за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі(а.с.8-34).

Для забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором 19.01.2006 року між Банком та ПП "Лаура" в особі директора ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки (майнової поруки) №РСМL-200/004/2006, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 115(а.с.35-38), договір зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 19.01.2006 року за № 2803443(а.с.47-48).

Відповідно до умов договору іпотеки (з урахуванням внесених змін щодо предмету іпотеки від 22.05.2007 року(а.с.40), в іпотеку банку було передано нерухоме майно: будівля готелю літ. А-2, гараж літ. Ж, контрольно - пропускний пункт літ.З, загальною площею 1187,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мокрянська, буд.101а, зареєстровані у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно за № 15360134.

Згідно ст.ст. 11, 303 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межіх заявлених в суді першої інстанції вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах цих позовних вимог.

Виходячи з вказаних норм процесуального права, суд, розглянувши заявлені до ОСОБА_2 вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки: будівлю готелю літ.А-2, загальною площею 987,2 кв.м; гараж літ.Ж, загальна площа 195,8 кв.м; контрольно-пропускний пункт літ.З, загальна площа 4,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Садівництва, 13, прийшов до висновку, що вони не узгоджені з вимогами законодавця щодо рішення суду в справах даної категорії і є передчасними.

Як передбачено ст. 39 Закону України „Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В обґрунтування заявлених до ОСОБА_2 вимог позивач послався на ч.ч.1,2 ст.23 Закону України „Про іпотеку, відповідно до якої у разі переходу права власності( права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 17.03.2010 року про затвердження мирової угоди між приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_2 до останнього перейшло у приватну власність нерухоме майно у складі: будівля готелю літ.А-2, гараж-готель літера „Ж, котрольно-перепускний пункт літ.З, будівля готелю літ.В, гараж-готель літ.Г, будівля мийки літ.О, будівля шиномонтажу літ. „Д, компресорна літ.П, навіс літ.Р, склад літ.Г, що знаходяться в будинку № 13 по вул. Садівництво в м. Запоріжжі, розташованого на земельній ділянці площею 4610 кв.м (а.с.132-134), і зазначений обєкт зареєстрований у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно за № 29259957(а.с.135), отже має іншу адресу та інший реєстраційний номер, ніж обєкти нерухомості, що були передані в іпотеку ПП „Лаура відповідно до договору від 19.012006 року зі змінами від 22.05.2007 року.

За даними ОП „ЗМБТІ, ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2008 року була визнана мирова угода, що без відома банку, як іпотекодержателя, була укладена між ПП „Лаура та ОСОБА_4, і відповідно до якої земельні ділянки з розташованими на них будівлями за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мокрянська, 101а та м. Запоріжжя, вул. Садівництво, 13 були обєднані в єдину ділянку площею 4555 кв.м з адресою: м. Запоріжжя, вул. Мокрянська, 101а, за приватним підприємством „Лаура визнано право власності на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки, а також на будівлю готелю літ. В, гараж-готелю літ. Ж, будівлю мийки О, будівлю шиномонтажу літ. Д, компресорну літ.П. При цьому державна реєстрація за ПП „Лаура права власності на гараж літ.Ж площею 195, 8 кв.м, який був предметом договору іпотеки, була взагалі скасована та визнано право власності на гараж-готель літ.Ж загальною площею 226 кв.м(а.с.93-94).

Ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2008 року не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідні записи були внесені до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно вимог ч.3 ст. 22 Закону України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень у редакції, що діяла до внесення змін Законом від 11.02.2010 року, у разі обєднання обєктів нерухомого майна відповідні розділи Державного реєстру прав закриваються, кадастрові номери цих обєктів скасовуються.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2009 року по справі за позовом ТОВ „Вайнона до ПП „Лаура про скасування держаної реєстрації та визнання права власності визначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2008 року обєкти нерухомості, як належні на праві власності ПП „Лаура, у тому числі будівля готелю літ.А-2, контрольно-перепускний пункт літ.З, були, як єдиний майновий комплекс за адресою: м. Запоріжжя, вул. Садівництво, 13, визнані власністю ТОВ „Вайнона(а.с.53-55). За касаційною скаргою ПАТ „ОТП Банк вказане рішення було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2010 року з направленням справи на новий розгляд, при новому розгляді ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2010 року провадження по справі було припинено(а.с.59-60).

До скасування рішення господарського суду Запорізької області визнане власністю ТОВ „Вайнона майно, як єдиний обєкт нерухомості, за договором купівлі-продажу від 29.12.2009 року було продане ОСОБА_3О.(а.с.50-51), а на підставі його мирової угоди з ОСОБА_2, затвердженої ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.03.2010 року, яка також ніким оспорена не була та набрала законної сили, перейшло у власність відповідача по справі, також як єдиний обєкт нерухомості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 26 Закону України від 01.07.2004 року у редакції від 11.02.2010 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, записи Державного реєстру прав скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Згідно ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між тим, записи про виключення з Державного реєстру гаражу (літ. Ж, загальна площа 195,8 кв.м.)по вул. Мокрянська, 101а у м. Запоріжжі, який був визначений в якості предмету іпотеки за договором від 19.01.2006 року зі змінами від 22.05.2007 року, а також про обєднаннябудівлі готелю літ.А-2, загальною площею 987,2 кв.м, та контрольно - пропускного пункту літ.З з іншими будівлями в єдиний майновий комплекс по вул. Садівництво, 13 у м. Запоріжжі, у встановленому законом порядку не скасовані.

За вказаних обставин суд першої інстанції був позбавлений можливості задовольнити заявлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на обєкти, які визначені предметами іпотеки за договором від 19.01.2006 року зі змінами від 22.05.2007 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначене в укладеному між банком та ПП "Лаура" договорі іпотеки (майнової поруки) №РСМL-200/004/2006 від 19.01.2006 року (з урахуванням внесених змін щодо предмету іпотеки від 22.05.2007 року), нерухоме майно: будівля готелю літ. А-2, гараж літ. Ж, контрольно - пропускний пункт літ.З, загальною площею 1187,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мокрянська, буд.101а, фактично входить до складу єдиного майнового комплексу по вул.Садівництво, 13 у м. Запоріжжі, право на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2, однак, як окремі будівлі, можуть бути предметами стягнення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, зважаючи на внесені на підставі судових рішень та не скасованих записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не погоджуються з вимогам ч.3 ст. 5 Закону України „Про іпотеку, відповідно до якої частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після виділення її в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі у разі, якщо вона була приєднана до предмета іпотеки після укладання іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2011 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: