АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 5 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представників - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання приватизації частково недійсною, виключення з числа приватизації, покладення зобовязання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання розпорядження неправомірним, свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2007 року недійсним, посилаючись на те, що приватизація квартири АДРЕСА_1 була проведена з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині набуття нею 1/3 її частини у спільну власність, оскільки відповідачка вже використала своє право на приватизацію раніше.

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, в якому просила визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 частково недійсною; виключити з приватизації ОСОБА_4, так як вона раніше приймала участь у приватизації; зобовязати орган приватизації переоформити право власності на склад сімї на дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 кожному, визнав розпорядження № С-557 від 14.03.2007 року неправомірним та частково недійсним свідоцтво про право власності на житло № С708а від 30.03.2007 року, видане УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради.

Обидва позови обєднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 20.04.2011 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання розпорядження неправомірним, свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2007 року недійсним.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Приватизацію квартири АДРЕСА_1 визнано недійсною в частині приватизації на користь ОСОБА_4

Виключено ОСОБА_4 з числа осіб, які здійснили приватизацію квартири АДРЕСА_2.

Розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради №С-557 від 14 березня 2007 року визнано частково недійсним - в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4

Свідоцтво про право власності на житло №С-708 а, видане Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської 30 березня 2007 року визнано частково недійсним - в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4

Зобов'язано Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що квартира АДРЕСА_2 передана у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - по ? частині квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Зобов'язано Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - по 1/2 частині квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 судові витрати: по оплаті державного мита в сумі - 8 грн. 50 коп.: по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 37 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про часткове задоволення позову про визнання приватизації та розпорядження про приватизацію недійсними та відновлення становища, яке існувало до приватизації, посилаючись на порушення судом її житлових прав, оскільки приватизоване житло є єдиним місцем її проживання й вона ніколи б не надала згоди на приватизацію спірної квартири, якби знала, що її право на частку в ній буде оспорюватися.

Судом встановлено, що 30 березня 2007 року УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської ради на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 згідно з розпорядженням від 14.03.2007 року № С-557 видано свідоцтво № С708а про те, що квартира АДРЕСА_1 в рівних долях належить вказаним особам на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки кожній.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що особа може приймати участь у приватизації тільки один раз, а відповідачка вже реалізувала своє право раніше, а тому її учать у приватизації спірної квартири є незаконною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу наявності права у відповідача на отримання у спільну часткову власність житла 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в спосіб набуття його у власність шляхом приватизації.

Одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов'язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (ч.ч.1, 2 ст. 47 Конституції України).

Правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII зі змінами та доповненнями (надалі Закон) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства» від 15.09.1992 року зі змінами (надалі Положення).

Згідно преамбули Закону метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст. 5, ст. 8 Закону наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передачі їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ч. 1 ст. 1, ч.1 ст. 3 Закону).

При цьому, Закон та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян встановлюють одноразовість права громадянина на здійснення приватизації займаного ним державного житлового приміщення (п. 5 ст. 5 Закону, п.12 Положення).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону умовою безоплатної передачі наймачеві та членам його сім'ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири (будинку) нормі, передбаченій абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (п. 2 ч.1 ст. 5 Закону).

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима (п. 3 ч.1 ст. 5 Закону).

З аналізу вказаної норми Закону витікає, що безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім'ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду (ст. 4 Закону України).

Отже, право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.

Це вбачається зі змісту п. 5 ст. 5 Закону, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Тобто одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 надане офіційне тлумачення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, й розяснено, що вказане положення Закону необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося в суді відповідачкою, ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) К.Л. (а.с. 72) разом зі своїми батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приймала участь у приватизації квартири АДРЕСА_3 й є її співвласником в розмірі 1/3 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.2001 року (а.с. 87).

Відповідно до даних вказаного свідоцтва, загальна площа приватизованої квартири становить 75,6 кв.м. й перевищує Законом вставлену норму з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю (21 кв.м. х 3 + 10 кв.м. =73 кв.м.).

Отже, загальна площа квартири (будинку), яка отримана ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_9 (ОСОБА_7 після укладення шлюбу) К.Л. у спільну часткову власність в порядку безоплатної її передачі наймачеві та членам його сім'ї в спосіб приватизації, відповідає нормі, передбаченій абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, а тому прийнявши участь у приватизації квартири АДРЕСА_3 відповідачка ОСОБА_4 в повному обсязі реалізувала своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду.

З викладеного вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 використала своє одноразове право на набуття житла у власність в спосіб його приватизації, а тому не мала права набути 1/3 частину житла у спільну власність в порядку повторної приватизації квартири АДРЕСА_2, в якій вона проживала як член сім'ї наймача позивача по справі.

Врахувавши вищенаведені обставини, суд першої інстанції вірно встановив характер спірних правовідносин та застосував до їх врегулювання п.5 ст. 5 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність у відповідачки права на приватизацію спірного житлового приміщення в момент реалізації нею цього права, та наявності у звязку з цим передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України підстав для визнання недійсним вчиненого органом приватизації правочину та задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача правильності висновків суду в цій частині не спростовують.

Крім того, колегія суддів не вбачає жодного порушення оскаржуваним нею рішення суду першої інстанції житлових прав відповідачки, й вважає, що натомість при приватизації спірної квартири мало місце порушення житлових прав позивача, зокрема й щодо розміру отримання частки квартири у власність.

Посилання ж відповідачки в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира є єдиним місцем її проживання не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову та виникнення у звязку з цим підстав набуття її частини нею у власність в спосіб повторної приватизації.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін згідно ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: