Справа № 2-802/11
РІШЕННЯ

іменем України

"30" листопада 2011 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчак А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

представника ОСОБА_1,

предствника органу опіки і піклування ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Тиврів справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька , -

встановив :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому вказує, що з відповідачем по даній справі перебувала в шлюбі із 31.01.2004 Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.09.2011 року шлюб був розірваний, рішення суду набуло законної сили 27.09.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає зі нею і знаходиться на її утриманні.

Відразу після народження сина їхня сім'я проживала в Російській Федерації, в м. Серпухово, Московської області, де вони з чоловіком та дитиною проживали, і вона працювала і продовжує працювати до даного часу. В м.Серпухов син відвідував дитячий садочок, мав друзів в садочку і в дворі, йому були забезпечені всі умови для гармонійного розвитку.

На початку літа 2011 року вона з чоловіком та сином приїхали на літній відпочинок та провідати своїх батьків в Україну. Однак, їхні взаємовідносини погіршали, вони припинили подружні стосунки, і вищезазначеним рішенням суду їхній шлюб був розірваний.

В даний час їй необхідно повернутись за місцем роботи в м. Серпухово. Однак, для виїзду з нею неповнолітнього сина необхідна нотаріально посвідчена згода його батька, яку той безпідставно відмовився надавати, хоча під час перебування в шлюбі надавав аналогічну згоду, коли вона виїжджала в Росію вдвох з сином.

Вважає, що безпідставна відмова відповідача ґрунтується лише на мотивах помсти їй за розірвання шлюбу, і суперечить інтересам дитини, яка не може повернутись у звичне для неї середовище. Крім того, в м. Серпухово вона має роботу, де заробляє кошти, достатні для утримання дитини і забезпечення їй комфортного існування, які в Україні не має можливості заробити. В той же час батько дитини не працював в Росії, не працює і в даний час, отже, матеріально дитину він не забезпечував і не забезпечує, а розраховує виключно на кошти своїх батьків-пенсіонерів. Відповідач своєю незаконною відмовою у дачі згоди на виїзд сина з матірюза кордон діє не в інтересах дитини, а переслідує лише задоволення своїх амбіцій, навпаки створює перешкоди для розвитку дитини.

ЇЇ контракт на роботу в м. Серпухово укладений до 01.06.2013 року, а її батьки проживають в Україні, і в м. Вінниці вона має у власності нерухоме майно - квартиру. Тому я з сином повинна буде неодноразово за цей період приїжджати в Україну та повертатись назад в Росію, в зв'язку з чим вимушена ставити перед судом питання про надання дозволу виїжджати з сином за кордон України на протязі наступних 2-х років без обмеження строків. Просить дозволити її неповнолітньому сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на протязі 2-х років з дня винесення рішення суду виїжджати за кордон України без згоди його батька ОСОБА_4, на необмежений термін.Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги змінили, просять надати дозвіл позивачці на тимчасове вивезення за межі України до Російської Федерації її сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на протязі 2-х років без згоди його батька ОСОБА_4.

Позивачка пояснила, що вона із відповідачем ОСОБА_4 поїхали в Росію на роботу і проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 8 років. На тринадцятий день після народження сина вони також забрали його із собою і він постійно проживав з ними. Вона працювала постійно, а відповідач епізодично. Протягом останього року спільного проживання чоловік взагалі не працював і сімя проживали за рахунок її заробітку. Із 2008 року син регулярно відвідував дитячий садок в м. Серпухово і лише на один два місяці, в літній період привозили його разом із собою на Україну де він спілкувався із родичами. Так вони привезли сина і влітку 2011 року, а вже після розлучення з чоловіком у вересні місяці він не дає згоди на те, щоб вона взяла сина із собою в м. Серпухово, де вона продовжує проживати і працювати. Вона орендує там двокімнатну квартиру, має контракт на постійну роботу до 01.06.2013 року, стабільний заробіток в розмірі 30000 рублів, що дорівнює 8000 грн., за дитиною зберігається місце в дитячому садку, в тій самій групі, де він займався, йому там все знайоме і вона, на відміну від відповідача, має кращі умови для нормального проживання і розвитку дитини. Тому в інтересах їхнього сина проживати разом із матірю в Росії.

Вона зареєстрована і має квартиру у м. Вінниці періодично приїжджає додому, привозитиме сина, не чинить і не буде чинити ніяких перешкод відповідачу у спілкуванні та в прийнятті участі у вихованні сина. Відповідач в смт. Тиврові власного житла немає, проживає з її сином в будинку своїх батьків, де ще проживає його брат. Із 01.10.2011 року відповідач віддав їхнього сина в Тиврівський дитячий садок, однак це не значить, що зараз батько взмозі забезпечити для нього кращі умови. Відповідач із почуття помсти до неї створює перешкоди, щоб не дати можливості сину проживати із мамою за межами України. Просить позов задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_1 пояснив, що в позивачки укладено контракт на постійну роботу, стабільний заробіток, забезпечена житлом, а за дитиною до цього часу зберігається місце в дитячому садку. Позивачка позитивна особистість і відповідач нічим це не може спростувати. У відповідача ні доказів власного житла, ні стабільного заробітку немає, йому позивачка створює сприятливі умови для спілкування із сином, він без поважних причин не дає дозволу на виїзд дитини разом з матірю в Росію, де вони раніше проживали разом, хоча цілком очевидно, що проживання дитини із матірю буде тільки на користь дитині. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав і пояснив, що він із бувшою дружиною позивачкою по справі проживали в Росії у м. Серпухово протягом восьми років, спочатку їм допомагали його родичі, там їм було добре, вони орендували квартиру, син відвідував дитячий садок, кожного літа привозили його на Україну - до діда і бабусі. Вони і надалі би там проживали, але розлучилися із дружиною і він тепер залишився проживати в Тиврові. Власного житла немає, проживає із сином в будинку батьків, із 01.09.2011 року він став на облік як приватний підприємець і займається перевезенням товару по Вінницькій області. Інформації про свої доходи поки що надати не може. Із 01.10.2011 року віддав сина в дитячий садок в смт. Тиврові, коли його немає то сина забирають із дитячого садка його батьки чи знайомі. Вважає, що дитині біля діда і бабусі буде краще і спокійніше ніж в Росії, оскільки там інший спосіб життя і він там нічому доброму не навчиться. Крім того, позивачка багато зароблених грошей змушена витрачати на оплату житла. Вважає це достатньою підставою для того, щоб не дозволити позивачці взяти сина із собою в Росію. Жінка відноситься до сина добре, він до неї також дуже добре відноситься, але вона приїздить до нього лише два дні в місяць, він не чинить їй перешкод у спілкуванні із сином, а вона в свою чергу також не створює йому ніяких перешкод у спілкуванні із сином. Останній рік спільного проживання із позивачкою він не працював, а працювала позивачука сама, вона займалась реалізацією жіночих речей, тому він вважав, що вона більше на цьому розуміється. Він більше часу доглядав за сином, хоч той і відвідував дитячий садок, однак були випадки, що він хворів і тому залишався вдома.

Представник органу опіки і піклування ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позову, про що надав письмовий висновок Тиврівської РДА про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_5 з матірю ОСОБА_3 та виїзду з нею за кордон.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ( змінені позовні вимоги) підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.09.2011 року шлюб шлюб між сторонами у справі розірваний, рішення суду набрало законної сили 27.09.2011 року (а.с.16). Від даного шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.20), який на даний час проживає із батьком в смт.Тиврів .

Між позивачкою і ТОВ Удача01.06.2011 року укладено контракт на роботу в м. Серпухово до 01.06.2013 року, що стверджується примірником даного контракту (а.с.8-9).

Згідно договору оренди (а.с.10-12) від 01.06.2011 року позивачка взяла в оренду на двох річний термін двокімнатну квартиру плошею в 44 м.кв. у м. Серпухово Московської області для себе і сина.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ Удача від 07.10.2011 року, ОСОБА_3 працює менеджером і її середньомісячна зарплата складає 30000 рублів (а.с.13).

До розірвання шлюбу сторонами, вони протягом восьми років постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, там їх син постійно відвідував дитячий садок, що не заперечується сторонами та стверджується договорм від 07.08.2008 року укладеним між ОСОБА_3 та завідуючою дитячим садком № 27 м. Серпухово, про прийняття ОСОБА_5 в групу денного перебування в дитячому садку (а.с.14). Відповідно до довідки від 16.11.2011 року за ОСОБА_5 зберігається місце у вказаному дошкільному закладі (а.с.30, 40).

Позивачка є громадянкою України зареєстрована у власній квартирі у м.Вінниці вул Київська 60/ 64, що стверджується ксерокопією її паспорта (а.с.19) та не заперечується сторонами.

ОСОБА_5 на даний час проживає із батьком ОСОБА_4 в будинку його батьків. Відповідач власного житла немає, доказів отримання будь-яких доходів суду не надав. Позивачка два рази на місяць приїжджає із Росії та забирає у відповідача сина на день - два після чого повертає йому, перешкод в спілкуванні з дитиною не чинять.

В даний час позивачці необхідно повернутись за місцем роботи в м. Серпухово. Однак, для виїзду з нею неповнолітнього сина необхідна нотаріально посвідчена згода його батька, яку той відмовився надавати, мотивуючи тим, що дитині біля діда і бабусі буде краще і спокійніше, ніж в Росії, оскільки там інший спосіб життя і він там нічому доброму не навчиться. Крім того, позивачка багато зароблених грошей змушена витрачати на оплату житла. Вважає це достатньою підставою для того, щоб не дозволити позивачці взяти сина із собою в Росію. Спочатку позов не визнавав, а в ході розгляду справи змінені вимоги визнав, але вважає, що дитині біля дідуся і бабусі буде краще.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обовязків батьків відносно дитини.

В ст. 12 Закону України Про охорону дитинствазазначено, що Виховання дитини в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Орган опіки і піклування в своєму висновку вказує , що з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини вважає за доцільне проживання ОСОБА_5 разом із матір'ю ОСОБА_3 та виїзд з нею в м. Серпухів терміном на два роки.

Виходячи із вище викладеного, суд вважає позов доведеним і не вбачає поважних підстав для відмови у наданні дозволу ОСОБА_3 у вивезенні за межі України малолітнього сина ОСОБА_5 без згоди батька, оскільки доводи відповідача не спростовують позову і не доводять його спроможності створити для дитини кращі умови для розвитку природніх здібностей, навчання, відпочинку і виховання. а надання дозволу позивачці на тимчасове вивезення за межі України малолітнього сина не ставить за мету обмежити батька у прийнятті участі в його вихованні.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 154, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України ст.ст. 1, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. ЦПК України,-

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Надати дозвіл ОСОБА_3 на вивезення за межі України сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди батька ОСОБА_4 протягом двох років на необмежений термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 128 (сто двадцять вісім) грн. 50 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський райсуд протягом десяти днів .

Суддя: ОСОБА_6