АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1
Доповідач: Яцина В.Б.
Рішення іменем України

02 листопада 2011 року м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - судді - Яцини В.Б., судців - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі: Коршун І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Перший Український ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з із зазначеним позовом, в якому після його уточнення просила визнати виконавчий напис від 12 липня 2010 року, реєстраційний номер 1787 про звернення стягнення на автомобіль Джі Ві Ем Ховер (GWM Hover), реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер Y7CHG2M, що належить ОСОБА_2, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позову послалася на те, що згідно до ч. 1 ст. 24, ст.. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на забезпечувальне рухоме майно за виконавчим написом нотаріуса не передбачено. Таке стягнення можливо лише за рішенням суду. Окрім того, всупереч положенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту України № 20/3 від 03.03.2004р., нотаріус не переконався в тому, що боржник отримав від стягувача вимоги про усунення порушень в основному, кредитному зобовязанні, а сам виконавчий напис на порушення ст.. 287 вказаної Інструкції, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою КМ України від 29.06.1999р. № 1172, - не містить посилання на документ, підтверджуючий наявність та суму безспірної заборгованості.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі поставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції з посиланням на ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», п. 6.2 Договору застави, ст. 6 ЦК України виходив з того, що банк мав право вирішувати питання про звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Однак при цьому суд першої інстанції порушив норми цивільного процесуального права, помилково витлумачив вказану норму Закону України «Про заставу», безпідставно не застосував положення ч. 1 ст. 24, ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; не з'ясував обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Так всупереч вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд повно і всебічно не з'ясував обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, не встановив, якими доказами вони підтверджуються, і не зазначив у рішенні результати вирішення цих питань.

Так за договором споживчого кредиту від 08 вересня 2008 року № 6862064 ЗАТ „Перший Український ОСОБА_4 (нині - публічне акціонерне товариство) надав ОСОБА_2 22 191 долар США для придбання автомобіля марки Джі Ві Ем Ховер, номер кузова У7СН02М, під 7,77 відсотків річних, зі строком повернення до 08 вересня 2015 року. Згідно до п.п. 3.5.7, 3.5.8 вказаного договору споживчого кредиту банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або його частини разом із розрахованими процентами, а позичальник відповідно зобовязаний виконати таку вимогу банку при затриманні сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами цього договору на 1 (один) календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, несплати позичальником більше однієї виплати за цим договором, яка перевищує п'ять відсотків від суми кредиту. Зазначену вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом позивальник зобов'язаний виконати в строк, не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання. Якщо протягом вказаного строку Позичальник не усуне порушення умов договору споживчого кредиту, зі спливом цього строку виконання вимоги банку, останній набуває право розпочати стягнення суми заборгованості за цим договором в судовому порядку та звернути стягнення на майно, передане банку в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором в порядку, визначеному відповідними договорами забезпечення та чинним законодавством, з метою задоволення вимоги банку про дострокове повернення кредиту разом із нарахованими процентами та пенею. За п. 6.6 договору споживчого кредиту будь-які повідомлення та документи, які надаються заставодержателем заставодавцю згідно умов цього договору, викладаються у письмовій формі, та надсилаються рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання позичальника, або надані йому особисто. Сторони погодилися, що повідомлення та (або) документи вважаються отриманими позичальником на сьомий день з дня реєстрації банком рекомендованого листа або телеграми у відділенні поштового зв'язку/телеграфі. При цьому позичальник несе ризик отримання таких листів та телеграм у строк, що перевищує 7 календарних днів. (а.с. 7-13). У забезпечення виконання цього договору сторони в той же день уклали договір № 6871507 застави вказаного транспортного засобу, згідно п. 2.1 цього договору предмет застави залишається у володінні і користуванні заставодавця протягом всього строку дії цього договору. Відповідно до п.п. 5.2.3, 6.1 вказаного договору застави у разі порушення боржником обов'язків за кредитним договором, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання згідно з умовами кредитного договору (як в цілому, так і в тій чи іншій його частині), а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися на вибір заставодавця: на підставі виконавчого напису нотаріуса; за рішенням суду; шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України. (а.с. 17-22).

Згідно до вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виконавчого напису від 12 липня 2010 року, реєстраційний номер 1787, звернуто стягнення на автомобіль Джі Ві Ем Ховер (GWM Hover), реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер Y7CHG2M, що належить ОСОБА_2 (а.с. 53). Вказаний автомобіль переданий у заставу ОСОБА_2 в забезпечення виконання своїх зобовязань, згідно до умов кредитного договору № 6862064 від 08.09.2008 року, укладеного із ЗАТ «Перший український міжнародний банк», - відповідно до нотаріально посвідченого договору застави № 6871507 від 08.09.2008 року. При цьому на підставі заяви про вчинення виконавчого напису, вих. № 2056/119 від 12.07.2010 року та нотаріально посвідченого договору застави № 6871507 від 08.09.2008 року, нотаріус дійшов висновку, що ОСОБА_2В, було порушено умови вказаного кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, про що її було повідомлено 15.02.2010 року, а оскільки вказані порушення умов договору не були ліквідовані з цих причин було звернено стягнення на вказаний автомобіль. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у розмірі 173 356, 65 грн., у тому Числі залишок заборгованості з кредиту в розмірі 145 233,39 грн., прострочена заборгованість з кредиту в розмірі 11 452,74 грн, строкові відсотки у сумі 1532,55 грн., прострочені відсотки в сумі 11103,64 грн., нарахована пеня 1534,33 грн., а також - 2500 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с. 82).

Згідно до надісланою банком вимоги боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом від 17 грудня 2009 року, яке згідно до зворотної розписки отримала ОСОБА_2 15 лютого 2010 року, - за вказаним договором споживчого кредиту, з наступною додатковою угодою від 21 липня 2009 року № 7845142, ОСОБА_2 банком було надано кредит у розмірі 158 167,70 грн., а станом на 17 грудня 2009 року позивачка заборгувала банку 3131,87 грн. по сплаті процентів за користування кредитом, на підставі чого банк вимагав з неї достроково повернути всю суму отриманого кредиту, 156 686,13 грн. та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 3131,87 грн. (а.с. 85, 86).

Однак заява банку від 12.07.2010 року до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ґрунтується на тому, що ОСОБА_2В, не виконала своїх обов'язків щодо повернення кредиту та сплаті відсотків за його користування за інший період, з 21.10.2009 по 20.06.2010 року, у зв'язку з чим утворилася прострочена заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 11 452,74 грн. та сплати відсотків у розмірі 11 103,64 грн., відповідно до п. 5.2 кредитного договору банком була нарахована пеня за порушення боржником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом на загальну суму 1 534,33 грн., тобто до нотаріуса банк звернувся про стягнення з боржника більшої суми простроченої заборгованості, ніж до цього він вимагав від боржника. При цьому банк послався на умови п. 5.2.3 Договору застави, які надають йому право у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання вимагати дострокового виконання основного зобов'язання згідно з умовами кредитного договору, а у разі його невиконання - звернути стягнення на предмет застави. Банк у своїй заяві послався на те, що відповідно до умов кредитного договору 17.12.2009 року він направив боржнику письмову вимогу № 359 про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування, згідно з якою запропонував боржнику здійснити дострокове повернення наданого кредиту, нарахованих відсотків та пені в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання, яка була отримана боржником 15 лютого 2010 року, про що свідчить його підпис на поштовому повідомленні. Оскільки станом на день звернення банку із заявою про вчинення виконавчого напису боржник на повернув кредит та відсотки, до суду чи до банку із заявами про оспорювання суми заборгованості за кредитним договором, яка становить 170 856,65 грн, не звертався, банк просив задовольнити його заяву. На обґрунтування суми заборгованості банк надав свій розрахунок (а.с. 83-84).

Нотаріус у своїх запереченнях проти позову вказала, що виконавчий напис був нею вчинений на підставі: вимоги банку про вчинення виконавчого напису від 12.07.2010 року, відповідно до нотаріально посвідченому договору застави № 681507 від 08.09.2008 року зі зміною від 21.07.2009 року та письмової вимоги банку про погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 6862064 від 08.09.2008 року, яка згідно зворотної розписки була отримана боржником 15.02.2010 року, однак не була нею виконана чи оспорена, що свідчить про безспірність заявлених вимог (а.с. 71).

Відповідно до ст. 18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а згідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак, оскільки банк звернувся до державного виконавця із заявою про звернення стягнення на заставне майно, і при цьому заявив про наявність претензій до божника у більшій сумі (170 856,65 грн.), ніж він згідно до положень договору про кредит до цього вимагав від боржника погасити (156 686,13 + 3131,87 = 159818 грн.), - наведене говорить про спірний характер заборгованості, на підставі якої було вчинено нотаріусом виконавчий напис, що відповідно до наведеної норми права свідчить про його незаконність і з них причин - про неможливість виконання.

Окрім того, оскільки предметом застави у даному випадку є рухоме майно, то в контексті наведених вимог ст.. 18 ЦК України до спірних правовідносин з підстав, передбачених ст. 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав осіб стосовно рухомого майна, - підлягає застосуванню спеціальна по відношенню до загальної норми, ст.. 20 Закону України «Про заставу», за своїм змістом диспозиція ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, до внесення змін згідно із Законом N 3795-УІ від 22.09.2011р.), що передбачала та той час звернення на предмет забезпечувального обтяження на підставі рішення суду, або у позасудовому порядку, згідно із цим Законом, який не містив можливості стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Положення ч. 1 ст. 590 ЦК України про те, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, не свідчить про можливість звернення стягнення на заставне рухоме майно за виконавчим надписом нотаріуса відповідно до укладеному між сторонами договору про заставу, оскільки згідно до ч. З ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень вищевказаних актів цивільного законодавства, в яких прямо вказано про неможливість такого позасудового звернення стягнення на рухоме заставне майно, при цьому обов'язковість для сторін цих положень актів цивільного законодавства напряму випливає з їх змісту.

Таким чином, оскільки районним судом всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості було застосовано закон, який не підлягає застосуванню та не застосовано закон, який підлягає застосуванню, постановлене по справі рішення підлягає скасуванню, із ухваленням рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України підлягають розподілу понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року скасувати.

ОСОБА_6 Володимирівни задовольнити. Визнати виконавчий напис від 12 липня 2010 року, реєстраційний номер 1787 про звернення стягнення на автомобіль Джі Ві Ем Ховер (GWM Hover), реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер Y7CHG2M, що належить ОСОБА_2, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з публічного акціонерного товариства „Перший Український ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати - 8,50 гри. судового збору та 37 грн. - витрат на ІТЗ.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: