Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової С.О., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 серпня 2009року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» про стягнення грошової суми, -

встановила:

18 листопада 2005року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» в особі директора ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що 15 жовтня 1999р. між нею та фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант" (далі -ТОВ "Гарант") був укладений договір позики, за умовами якого вона згідно з актом передачі від 15 жовтня 1999року надала товариству кошти в сумі 67200грн., що було еквівалентно 15000доларів США, а останнє зобов'язалося виплачувати їй щомісяця винагороду в розмірі 2% річних від суми позики та повернути позику до 15 квітня 2000р. Оскільки кошти товариство їй не повернуло, позивачка просила стягнути з ТОВ "Гарант" основний борг у розмірі 67200грн., індекс інфляції в сумі 41786грн.40коп., винагороду в сумі 12096грн.

У процесі розгляду справи позивачка уточнила свої вимоги та остаточно просила суд: - поновити строк на звернення до суду з вказаним позовом;

- визнати частково недійсним договір позики від 15 жовтня 1999р.;

- визнати дійсним договір позики, укладений 15 жовтня 1999р. між нею та ОСОБА_2, на суму 15000 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг у розмірі 67200грн., індекс інфляції в сумі 82518грн., винагороду в сумі 25536грн., моральну шкоду в сумі 50000грн. (а.с.244-247).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 серпня 2009р. в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.317).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2010р. вказане рішення суду першої інстанції було скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг у розмірі 67200грн., індекс інфляції за період з 1 травня 2000року до 16 квітня 2009року в сумі 82518грн. У задоволенні вимог про стягнення винагороди та відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.467).

Ухвалою Верховного Суду України від 08 грудня 2010р. частково задоволено касаційна скарга ОСОБА_2 Рішення апеляційного суду скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.525-527).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд необґрунтовано відмовив їй у задоволені позову, порушив при цьому норми матеріального та процесуального права (а.с.323-328).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її уточненні позовні вимоги та визнати дійсним договір позики, укладений 15 жовтня 1999р. між нею та ОСОБА_2, на суму 15000 доларів США; стягнути борг з ОСОБА_2, поновити строк на звернення до суду.

Судом апеляційної інстанції неодноразово були направлені повідомлення до ТОВ «Гарант» про слухання справи, однак, за вказаними адресами дане підприємство не зареєстровано. Тому справа розглянута у відсутності представника ТОВ «Гарант».

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1, її представника, ОСОБА_2 та його представника, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно договору позики від 15 жовтня 1999 року, за умовами якого ОСОБА_1 надала в позику кошти в сумі 67200 грн., зобов'язаною особою за цим договором є ТОВ «Гарант», а ОСОБА_2 підписав даний договір від імені ТОВ «Гарант» як директор цього товариства (а.с.5)..

Відповідно до акту від 15 жовтня 1999р., складеним ОСОБА_1 і директором ТОВ «Гарант» ОСОБА_2, співзасновником цього товариства ОСОБА_3 та в присутності головного бухгалтера вказаного товариства ОСОБА_4, кошти за зазначеним договором позики в сумі 67200грн. від ОСОБА_1 отримало ТОВ «Гарант» (а.с.6). За актом від 15 жовтня 1999року № 1/10/99 директор ТОВ «Гарант» ОСОБА_2 передав кошти в сумі 67200грн., з вказівкою видів та кількості купюр, головному бухгалтеру ОСОБА_4 для проведення зазначених грошових коштів по бухгалтерському обліку товариства. Згідно з показаннями ОСОБА_4, яка є сестрою покійного чоловіка позивачки, вона кошти для передачі до каси товариства не отримувала та прибуткових касових документів не складала, вказаний акт від 15 жовтня 1999 року № 1/10/99 не підписувала. Проте будь-яких доказів на підтвердження даних показів з боку свідка ОСОБА_4 суду надано не було.

На противагу показанням ОСОБА_4 щодо неотримання нею вказаних коштів, співзасновник ТОВ «Гарант» ОСОБА_3 зазначив, що кошти за договором позики були отримані директором товариства ОСОБА_2 та передані бухгалтеру для проведення по підприємству. На ці кошти ТОВ «Гарант» закупалися необхідні матеріали для виконання замовлення з виготовлення вікон.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_2

15 листопада 2000р. сторони уклали договір, яким вони фактично підтвердили передачу ОСОБА_1 у якості займу ТОВ «Гарант» - 67200грн., що еквівалентно 15000долларів США, та вказали строк повернення боргу 15 травня 2001року (а.с.205, 206). Сторони в ході розгляду справи підтвердили, що цей договір стосується тих же самих правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 і ТОВ «Гарант». Вказаний договір був укладений у звязку з тим, що у визначений сторонами строк за договором від 15 жовтня 1999року, кошти не були повернуті.

Відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання дійсним договору позики, укладеним 15 жовтня 1999року між нею та ОСОБА_2, суд першої інстанції вказав про відсутність підстав вважати, що договір позики укладався між фізичними особами.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду та вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про те, що оспарюваний договір позики, укладений саме між ОСОБА_1 та ТОВ «Гарант».

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову також вказав, що за витягом з державного реєстру, станом на 24 липня 2009р. ТОВ «Гарант» знаходиться у стадії припинення.

ОСОБА_1 надала суду апеляційної інстанції Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого станом на 16 березня 20011року фірма «Гарант» у формі товариства з обмеженою відповідальністю знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності (а.с.552-553).

У звязку з тим, що ОСОБА_1 наполягала на задоволенні уточненого позову про стягнення боргу саме з ОСОБА_2, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволені позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.301, 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 серпня 2009року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

ОСОБА_5

ОСОБА_6