№ 2- 8245
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу міська поліклініка № 2 скасування наказів в частині і про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 травня 2011 року звернулася з позовом до відповідача КЗ «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська про скасування наказів в частині та поновлення на роботі. Позивач в своєму позові та зі своїм представником в ході судового засідання посилалися на те, що з 2000 року позивач працює в КЗ «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська акушером-гінекологом. Наказом від 06 травня 2011 року її було звільнено за скороченням штатів по ч. 1 ст 40 КЗпП України. Вважає вказане не законним і протиправним, оскільки це фактично було не скорочення і накази про це не відповідають дійсності, позивачу завдана значна моральна шкода. Вважаючи незаконним не тільки саме звільнення, а і той порядок, який при цьому відповідачем був застосований, просили визнати частково незаконними накази (що стосуються позивача) про реорганізацію та скорочення штатів і про звільнення і скасувати їх, поновити позивачку на тій же роботі, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача КЗ «Міська поліклініка № 2»в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач працював в цій поліклініці акушером-гінекологом, трудові відносини з позивачем було розірвано на підставі наказів МОЗ України та управління охорони здоров`я міськради, звільнення позивача з роботи проведено відповідачем з дотриманням всіх вимог закону згідно з чинним законодавством, накази видавалися вірно, були враховані всі вимоги закону при прийнятті позивача на роботу і при звільненні, заробітна плата нараховувалась, ніякої шкоди не завдавали, порушень з їх боку допущено не було, всю належну позивачу інформацію надавали йому своєчасно і у відповідності до закону, вважає позовні вимоги не обгрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і її представника та представника відповідача, дослідивши добуті та надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 18 грудня 2000 року була прийнята на посаду лікаря акушера-гінеколога в кабінет профілактики міської поліклініки № 2 тимчасово. Наказом № 106-к від 05 лютого 2001 року позивачка була остаточно прийнята на посаду акушера-гінеколога у вказаному лікувальному закладі. На посаді акушера-гінеколога вона пропрацювала 10 років, свої обов`язки виконувала сумлінно, відповідно до всіх встановлених норм Міністерства охорони здоров`я України. Відповідна посада була актуальною, адже за місяць в середньому, згідно звіту по кабінету онкоогляду, на прийомі у акушера-гінеколога було присутніми близько700 жінок, а за рік було здійснено 7991 кількість прийомів. Крім того, з 27 квітня 2005 року, позивачка займає посаду голови профспілки поліклініки, 30 червня 2010 року її було повторно обрано головою профспілки міської поліклініки № 2. Наказом від 06 травня 2011 року позивачку було звільнено з посади лікаря акушера-гінеколога кабінету профілактики по ст. 40. п. 1 КЗпП України, скорочення штатів. З вищенаведеним звільненням ОСОБА_1 не погодилася, вважаючи дії головного лікаря ОСОБА_2 неправомірними, процедура скорочення та звільнення її з посади, була з грубими порушеннями законодавства України, профспілковий комітет в порядку, передбаченому ст. ст. 43, 252 КЗпП України, не дав згоду на таке звільнення позивача, таким чином не погодившись зі звільненням.

Виник спір, в добровільному порядку який не вирішено, вважаючи вказане звільнення незаконним, ОСОБА_1 в травні 2011 року звернулася до суду з вимогами про незаконне звільнення з роботи.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованим, виходячи і з наступного.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом встановлено, що реформування галузі здоров`я стосовно відповідача відбувається з врахуванням думки і пропозицій його головного лікаря. Так у зверненні головного лікаря міської поліклініки №2 до директора департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської міської ради, були вказані наступні підстави скорочення: «в зв`язку з реформуванням в галузі здоров`я та в зв`язку зі зменшенням чисельності населення прикріпленого на обслуговування до КЗ «Міська поліклініка №2»адміністрація переглянула розрахунок посад медичного та немедичного персоналу згідно наказу МОЗ України від 23 лютого 2000 року № 33, додатку 29 «тимчасові нормативи медичного, педагогічного персоналу поліклініки, розташованих у містах з населенням понад 25 тис. чол.». З метою приведення штатного розпису відповідно з нормами та планомірного розподілення навантаження, вносимо зміни в штатний розпис з 01 січня 2011 року». Але відповідно до п. 4.1 IV розділу Колективного договору КЗ «Міська поліклініка № 2», рішення про зміни в організації, перепрофілювання установи, скорочення чисельності або штату працівників прийняти тільки після попереднього не менше ніж за три місяці проведення переговорів з профспілкою згідно законодавства, чого зроблено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В порушенні вищенаведених норм, головний лікар КЗ «Міська поліклініка № 2»Разумовська О.В. не повідомила у встановлені законом строки профспілку міської поліклініки №2 про скорочення штату. Позивачка, як голова профспілки, дізналась про наміри головного лікаря тільки при ознайомленні з розпорядженням Дніпропетровської міської ради департаменту охорони здоров`я від 03 лютого 2011 року, а безпосередньо профком дізнався про передбачення скорочення посад 07 лютого 2011 року. Підставою для скорочення штату було упорядкування штатного розпису до вимог наказу МОЗ України №33 від 23 лютого 2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я, та розпорядження ДОЗ Дніпропетровської міської ради № 89 від 01 лютого 2011 року «Про зміни у штатному розписі КЗ «Міська поліклініка № 2»». При цьому, наказ було складено з порушенням вимог чинного законодавства щодо пропозиції вакантних посад або посад відповідної кваліфікації, які міська поліклініка не надала. Наказ № 123 - П від 04 березня 2011 року виданий КЗ «Міська поліклініка №2»про зміни у штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги не був підписаний позивачем з підстав недодержання його нормам чинного законодавства. Новий наказ № 124 - П від 09 березня 2011 року було складено вже з урахуванням пропозицій щодо відкритих вакансій. До наказу № 124 - П було додано повідомлення, яке було підписано позивачкою та пропозиція. У вищенаведеному повідомленні були представлені такі посади: лікар терапевт дільничний, лікар ультразвукової діагностики, лікар ендокринолог, лікар методист. Ознайомившись з пропозиціями вакантних посад, позивач погодилась на посаду лікаря терапевта дільничного, повідомивши при цьому, що у зв`язку зі зміною кваліфікації вона повинна пройти відповідні курси перекваліфікації і пізніше надам відповідну путівку, проти переведення її на нову посаду, головний лікар ОСОБА_2 не заперечувала. 11 квітня 2011 року позивач подала письмову згоду на переведення її на посаду лікаря терапевта дільничного. 28 квітня 2011 року до позивачки надійшов запит від головного лікаря, з проханням надати документи які засвідчують кваліфікацію необхідну для займання посади лікаря терапевта. У той же день позивач надала до адміністрації поліклініки копію диплома та копію путівки на курси сімейного лікаря. Відмову в переведені позивача на нову посаду адміністрація поліклініки не давала, видавши наказ про звільнення від 06 травня 2011 року.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Постановою № 4 від 11 квітня 2011 року Дніпропетровська міська професійна спілка працівників охорони здоров`я України не згодна зі звільненням. В своїй обґрунтованій відмові Дніпропетровська міська професійна спілка працівників охорони здоров`я вказує на те, що посилання на реформування в галузі охорони здоров`я є безпідставними, так як законодавча база реформування відсутня. Згідно декларованої мети реформування є мета - наближення медичної допомоги населенню, а не скорочення штатів у первинній ланці надання медичної допомоги. За період з 2009 по березень 2011 року зменшення чисельності населення, прикріпленого на обслуговуванні до КЗ «міська поліклініка №2»не відбулося. Згідно наказу ДОЗ № 331 від 03 серпня 2009 року та № 464 від 18 серпня 2010 року чисельність складає 57600 чоловік, як у 2009 році, так і у 2010 - 2011 роках. Крім того, посада лікаря акушер-гінеколога кабінету профілактики, яку обіймає голова ППО Мокренко О.Г. було винесено по відомості перепрофілювання у зв`язку з виробничою необхідністю по забезпеченню якісних оглядів та метою раннього виявлення онкологічного захворювання та іншої гінекологічної патології у жінок, згідно клопотання адміністрації міської поліклініки № 2 до управління охорони здоров`я лист № 1/9 від 30 січня 2001 року, що відповідає вимогам наказу МОЗ України № 33 від 23 лютого 2001 року.

Виходячи з вищенаведеного, підстави для скорочення штату і посади акушер-гінеколога ніяк не сприяють наближенні медичної допомоги населенню. З метою довести це адміністрації поліклініки, за власною ініціативою відвідувачі поліклініки зібрала понад 300 підписів. Але і це не змінило наміри головного лікаря скоротити посаду позивача.

У п. 2 наказу № 33 від 23 лютого 2000 року зазначено надати право керівникам закладів охорони здоров`я у разі виробничої необхідності змінювати штати окремих структурних підрозділів або вводити посади, не передбачені штатними нормативами для даного закладу, за рахунок посад інших структурних підрозділів в межах фонду оплати праці, доведеного лімітними довідками на відповідний період. Пунктом 5.3 наказу МОЗ № 33 від 23 лютого 2000 року вказано, що вищестоящі організації на підставі штатних нормативів, затверджених цим наказом, затверджують штати підвідомчих закладів охорони здоров`я в межах штатної чисельності працівників, що склалась на початок планового року на відповідній території. При цьому при проведенні її мережі з метою раціонального використання кадрового потенціалу надавати пріоритетність первинній медико-профілактичній допомозі, особливо у сільській місцевості, службі екстреної та швидкої медичної допомоги, у тому числі мешканцям сільських населених пунктів, медичній допомозі дітям і матерям, туберкульозній, психіатричній, онкологічній, серцево-судинній, тощо. Тобто, у вищенаведеному наказі МОЗ № 33 про скорочення штату мови не йдеться взагалі, більш того скорочено було посаду акушер-гінеколога кабінету онкоогляду відділення профілактики, що в суперечить п. 5.3 Наказу № 33. Коштів у поліклініки було достатньо для виплати заробітної плати усім скороченим робітникам, крім того у міській поліклініці було відкрито 8 вакантних посад, тому скрутне фінансове становище, на яке посилається відповідач як на підставу скорочення, не відповідає дійсності.

В повідомленні до наказу № 124-п позивача повідомили про скорочення, яке відбудеться 09 травня 2011 року, але безпосередньо сам наказ про звільнення був датований 06 травня 2011 року. На підставі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. КЗ «міська поліклініка №2»розрахунок в день звільнення не провів (це відбулося пізніше).

Крім того, своїми діями та втручаннями в профспілковий процес, головний лікар ОСОБА_2 зривала звітно-виборчі збори чим змусила позивача звернутись до юриста обласної профспілкової організації працівників охорони здоров`я за допомогою, адже дії головного лікаря порушують ст. 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», в якій встановлено, що професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань. З 31 жовтня 2010 року позивачку обирають депутатом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, відповідно Закону України «Про статус депутатів місцевих рад`депутати виконують свої обов`язки у зазначені депутатські години, крім того керівники підприємств згідно із п. 6 ст. 30 вищезазначеного Закону України зобов`язані сприяти депутатам місцевої ради у здійсненні їх депутатських повноважень. Але ОСОБА_2 не давала змоги позивачці належним чином виконувати обов`язки депутата, забороняючи залишати робоче місце у депутатські години. ОСОБА_1 була змушена звернутись до голови Жовтневої у м. Дніпропетровську ради, з проханням роз`яснити повноваження депутатів із зазначенням коли саме відбуваються скликання. У свої відповіді ОСОБА_2 зазначила, що з метою недопущення погіршення обслуговування жіночого населення мікрорайону, вважаю за доцільне в депутатській день встановити ОСОБА_1 першу зміну роботи. Таким чином, головний лікар власноруч зазначила, що посада позивачки актуальна, крім того не допускається погіршення обслуговування жіночого населення мікрорайону. При цьому, при перевірки фінансово-господарчого стану профспілки, порушень не виявлено. Крім того, з 2004 року позивач вдова, на її утриманні знаходиться неповнолітня дочка ОСОБА_3 1996 року народження, яка отримує допомогу за втратою годувальника.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч. З ст. 41 Закону України «Про профспілки`звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до п.1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито`звільнюються від сплати державного мита позивачі - робітники та службовці - за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Згідно з цивільним процесуальним кодексом України, позивачам, у встановленому порядку звільненим від сплати державного мита, сплачувати інформаційно-технічні послуги не потрібно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 КЗпП України встановлено 15-денний строк для розгляду виборним органом профспілкової організації письмового подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Судом встановлено, що такого письмового подання не було і відповідач не має наміру його вносити.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Проте відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі та своїй родині на життя (він є єдиним годувальником у родині). Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань позивача: втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані та інш.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги пояснення представника відповідача в заперечення проти позову, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і об`єктивно нічим не підтверджуються. Суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про визнання наказів частково незаконними і їх скасування та поновлення на роботі, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні: порушення законодавства з боку відповідача стосовно порядку (термін дії правовідносин, порядок їх продовження, погодження, перевірка та ін..) та підстав (норми закону) звільнення, не надання чи недостовірності інформації, неправомірності дій чи бездіяльності встановлені.

При таких обставинах суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючу задоволенню в повному обсязі: тобто слід скасувати частково: наказ № 124-п головного лікаря КЗ «Міська поліклініка № 2»від 09 березня 2011 року «Про зміни в штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги», наказ № 123-п головного лікаря КЗ «Міська поліклініка № 2»від 04 березня 2011 року «Про зміни в штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги`та наказ № 161-п головного лікаря КЗ «Міська поліклініка № 2»від 29 квітня 2011 року «Про зміни в штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги»- у частині скорочення посади лікаря акушера-гінеколога кабінету профілактики КЗ «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська, яку займає Мокренко О.Г., поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря акушера-гінеколога кабінету профілактики комунального закладу «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська, стягнути з КЗ «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська на користь держави судовий збір в сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 37 грн. та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 21, 23, 41, 42, 43, 116, 221, 232, 233, 235, 252 КЗпП України, ст. ст. 3, 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати частково: наказ № 124-п головного лікаря КЗ «Міська поліклініка № 2»від 09 березня 2011 року «Про зміни в штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги», наказ № 123-п головного лікаря КЗ «Міська поліклініка № 2»від 04 березня 2011 року «Про зміни в штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги`та наказ № 161-п головного лікаря КЗ «Міська поліклініка № 2»від 29 квітня 2011 року «Про зміни в штатному розписі та переформувань первинної системи медико-санітарної допомоги»- у частині скорочення посади лікаря акушера-гінеколога кабінету профілактики КЗ «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська, яку займає ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря акушера-гінеколога кабінету профілактики комунального закладу «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська.

Стягнути з КЗ «Міська поліклініка № 2»м. Дніпропетровська на користь держави судовий збір в сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 37 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -