АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 57 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Соколан Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2011 року по справі за позовом Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за несплату щорічних платежів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року Товариство закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за несплату щорічних платежів посилаючись на те, що ОСОБА_2, будучи власником гаража № 216 й відповідно членом позивача, не здійснює оплату щорічних членських внесків на користь позивача, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 01.01.2011 року в сумі 496 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється погасити розмір заборгованості, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 633,15 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 44,59 грн., а також 3000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2011 року позов Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» заборгованість по річним внескам за 2008, 2009, 2010 роки у розмірі 458 грн., 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на ненадання позивачем доказів його членства товариства та обовязку у звязку з цим сплачувати на користь позивача щорічні внески. Крім того, суд не врахував, що ним було придбано гараж у фізичної особи в 1992 році, а позивач неодноразово пропонував йому стати членом товариства.

В запереченнях позивач вважає рішення законним та обґрунтованим та просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що гараж № 216 розміром 3,88 х 5,30, розташований на території ГСК «Автмобліст», правонаступником якого є позивач, належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на гараж від 07.06.1992 року.

Починаючи з 2007 року відповідач не сплачує членські внески на користь позивача, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 01.09.2010 року в сумі 496 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є членом Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст», а тому зобовязаний сплачувати щорічні членські внески в розмірі та в порядку, встановленому Статутом цього товариства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.4.2 Статуту ТЗСТЗ «Автомобіліст», затвердженого Зборами уповноважених товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст»/ рішення №3 від 10.06.2005 року/ зазначено, що громадянин, якому надано земельну ділянку під будівництво гаражу, або який придбав його у індивідуального власника цього Товариства зобов*язаний бути членом цього Товариства (а.с.59 т.1).

Відповідно до п. 5.4, 5.4.2.,4.6 Статуту відповідач зобов*язаний своєчасно і в строк вносити платежі, передбачені Статутом. Розмір та порядок внесення вступних та членських внесків встановлюється і змінюється загальними зборами членів Товариства, або уповноваженими.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач, споживаючи послуги, які надаються позивачем (сплата податку на землю, воду, електроенергію, вивіз сміття, заробітна плата голови, бухгалтера, збиральника, електромонтера), належним чином не сплачує їх вартість, у зв*язку з чим утворилася заборгованість за 2007-2010 роки в розмірі 496,00 грн.

Суд першої інстанції вірно стягнув заборгованість за період 2008-2010 роки, відмовляючи в позовних вимогах про стягнення заборгованості з відповідача за несплату ним щорічних платежів, яка утворилася до 01.01.2008 року, оскільки такий висновок суду відповідає вимогам ст.267 ЦК України.

Погоджується колегія суддів також і з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки судом не встановлено наявності прострочення виконання відповідного грошового зобов*язання, яке зумовлює відповідні наслідки у вигляді нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних, тому такі вимоги позивача є неправомірними.

Відмовляючи позивачу в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позову в цій частині і колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем доказів в цій частині позовних вимог не надано, тому і немає підстав стягувати з відповідача моральну шкоду.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що він взагалі не є членом ТЗСТЗ «Автомобіліст», а тому і ніяких немає зобов*язань у нього по сплаті щорічних внесків за надання послуг позивачем та ніяких вимог до нього і не може бути заявлено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позовні вимоги щодо членства в ТЗСТЗ «Автомобіліст» ОСОБА_2 не заявлялись і судом не розглядалися.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов*язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: