АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого Ремеза В.А.

Суддів Можелянської З.М., Єлізаренко І.А.

при секретарі Косенко І.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011р. та додаткове рішення суду від 28.09.2011р. за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_6 (ОСОБА_7) ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, зустрічному позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11 про визнання договору дарування житлового будинку частково недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.05.2011р. визнано договір дарування домоволодіння 24, по вул. Родіонова в м. Нікополі, укладений між ОСОБА_12 з однієї сторони і ОСОБА_10 з іншої сторони 29.11.1994р. в 2 Нікопольській державній нотаріальній конторі, реєстраційний № 2-3634 частково недійсним. Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_9 право власності на 1/14 частину домоволодіння 24, по вул. Родіонова в м. Нікополі в порядку спадкування за законом, за кожним, після смерті матері, ОСОБА_13

Продовжено ОСОБА_11 строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13 і визнано за нею право власності 1/14 частина домоволодіння 24, по вул. Родіонова в м. Нікополі в порядку спадкування за законом.

В іншій частині в позові ОСОБА_5 та ОСОБА_11 відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 28.09.2011р. стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір по 51грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 120грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог, визнавши договір дарування спірного житлового будинку недійсним, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, визнавши договір дарування житлового будинку недійсним, та визнати за ним право власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване. Також ОСОБА_3 просить скасувати і додаткове рішення суду від 28.09.2011р., посилаючись на те, що його вимоги не були розглянуті у судовому засіданні, а тому витрати стягнуті незаконно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у 1985р. було здано в експлуатацію домоволодіння 24, по вул. Радіонова, у м. Нікополі, і правовстановлюючі документи на домоволодіння були оформлені на ОСОБА_12 14.09.1988р. померла ОСОБА_13, і після її смерті відкрилась спадщина на ? частину вказаного домоволодіння.

Згідно вимог ст. 529 ЦК України (в редакції 1963р.) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя й батьки померлого. Онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо вчасно відкриття спадщини немає в живих того з батьків, який був би спадкоємцем; вони успадковують нарівно в тій частці, яка належала б при спадкуванні за законом їх померлому батькові.

Після смерті ОСОБА_13 спадкоємцями першої черги були її чоловік ОСОБА_12, її діти ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2, а також внучка ОСОБА_7, оскільки її батько ОСОБА_14 помер раніше своєї матері ОСОБА_13

Також судом встановлено, що всі спадкоємці, за винятком ОСОБА_7 прийняли спадщину у відповідності зі ст. 549 ЦК України, і оскільки в судовому засіданні сторони не заперечували проти продовження ОСОБА_7 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13 і дали згоду на визнання за нею права власності на частину спадкоємного майна, а тому суд на підставі ст. 550 ЦК України (в редакції 1963р.) обґрунтовано визнав причину пропуску ОСОБА_7 строку на прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_13 поважною, і з урахуванням кола спадкоємців суд встановив, що частка кожного спадкоємця в спадковому майні після смерті ОСОБА_13 складала 1/14 частину (1/2 частина домоволодіння: 7 спадкоємців = 1/14), а тому суд правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13 по 1/14 частині спірного домоволодіння за кожним з вказаних осіб.

Крім того судом першої інстанції було встановлено, що частка ОСОБА_12 у домоволодінні після смерті дружини ОСОБА_13 складає 8/14 (або 4/7).

Згідно зі ст. 113 ЦК України (в редакції 1963р.) кожний учасник загальної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Разом з цим ОСОБА_12 29.11.1994р. подарував ОСОБА_10 все спірне домоволодіння, тоді як він мав право розпорядитись лише належною йому часткою 8/14, а тому встановивши, що матеріали справи не містять будь яких доказів про укладення ОСОБА_12 договору дарування на вкрай невигідних для себе умовах в наслідок збігу важких обставин, тобто не містять підстав для визнання вказаної угоди недійсною з підстав, передбачених ст. 57 ЦК України, суд з урахуванням дійсної частки ОСОБА_12 у спірному домоволодінні, та на підставі положень ст. 60 ЦК України обґрунтовано прийшов до висновку про часткове визнання укладеного договору дарування недійсним, відмовивши позивачам у задоволені позовних вимог про визнання вказаного договору дарування недійсним в цілому, і колегія суддів вважає, що рішення суду а також і додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про незаконність рішення суду з посиланням на порушення судом при розгляді справи процесуальних норм, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки фактично суд вирішив спір між усіма спадкоємцями після смерті ОСОБА_13, та щодо обставин укладеного ОСОБА_12 договору дарування від 29.11.1994р., однак не зазначив про це в резолютивній частині судового рішення, що не перешкоджає суду вирішити вказане питання шляхом ухвалення додаткового рішення.

Інші доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про незаконність рішення суду безпідставні, та зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Доводи ОСОБА_3 про незаконність додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат необґрунтовані, оскільки суд вирішив питання про судові витрати з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

Посилання ж у додатковому рішенні на неправильний строк його оскарження може бути вирішено судом шляхом винесення ухвали в порядку ст. 219 ЦПК України, і не є підставою для його скасування.

Таким чином рішення суду та додаткове рішення суду підлягають залишенню без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303,304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011р. та додаткове рішення суду від 28 вересня 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з моменту проголошення.

Судді: