Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 4055/ 11 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А. В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Краснокутської О.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2005 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на земельний пай, в якому зазначала, що наприкінці 2001 року вона уклала з відповідачем договір міни належного останній земельного паю у КСП «Уральський» розміром 10,01 га на зерно пшениці та олію.

У звязку з тим, що дану угоду неможливо оформити нотаріально, просила визнати угоду дійсною та визнати за нею право власності на зазначену земельну частку (пай).

Рішенням Вільнянського районного суду від 21.09.2005 року позов задоволено.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.05.2010 року зазначене рішення скасовано за нововиявленими обставинами.

У січні 2011 року ОСОБА_4 подала заяву про зміну предмету позову, та згодом її уточнила.

В обґрунтування позову зазначила, що в 2001-2002 роках між нею та відповідачем була укладена угода купівлі-продажу земельної ділянки паю у КСП «Уральський» розміром 10,01 га , і на виконання зазначеної угоди з кінця 2001 року по лютий 2006 року вона виплачувала відповідачу гроші, на підтвердження чого надала розписки, та натуроплату: 12 тонн зерна пшениці та 50 л соняшникової олії.

17.02.2010 року ОСОБА_3 оформила на своє імя державний акт на зазначену земельну ділянку, а згодом подала до неї позов про її витребування, відмовляючись добровільно повернути усе отримане від неї по усній угоді.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь у грошовому виразі по розпискам 44860 грн., вартість пшениці у сумі 23400 грн. , вартість олії в сумі 950 грн., індексацію цих сум в розмірі 110528 грн., річні проценти в сумі 18684 грн., вартість обробку земельної ділянки 3800 грн., а всього 202 222 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.05.2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 24350 ,50 грн., в задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 ухвалою судді апеляційного суду від 19 липня 2011 року визнана неподаною і повернута апелянту у звязку з невиконанням вимог щодо сплати судового збору.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3. ОСОБА_3 посилається на порушення процесуальних норм, зазначає, що висновок суду про наявність підстав для стягнення з неї 24359 грн.50 коп. не підтверджений доказами , тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову повністю відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом.

Умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Виходячи з вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду має містити чіткі вичерпні і безумовні висновки щодо доведеності чи недоведеності юридичних фактів, що мають значення для справи, на підставі оцінки доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Ухвалене по справі рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, оцінка доказів судом зроблена з порушенням норм процесуального права, тому рішення підлягає скасуванню за п.4 ст.309 ЦПК України.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та стягуючи 24350 грн.50 коп, що складає вартість 12 т пшениці та 50 л соняшникової олії, суд виходив з того, що відповідачка отримала від позивачки пшеницю та соняшникову олію на виконання умов домовленістю між ними про укладання угоди міни земельного паю, і оскільки така угода не відбулася ,ОСОБА_3 на підставі ст.1213 ЦК України повинна сплатити їх вартість.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

Згідно зі ст. 10,11,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.61 п.4 підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили.

Всупереч зазначеній нормі суд у підтвердження передачі позивачкою ОСОБА_3 12 т пшениці та 50 кг соняшникової олії на виконання умов домовленісті між ними про укладання угоди міни земельного паю, послався на те, що цей факт встановлений рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2005 року, хоча це рішення було скасовано ( а.с.34,35 )

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобовязує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що даний відповідач має відповідати за заявленими вимогами.

ОСОБА_4, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_5 вартості 12 т пшениці та 50 кг соняшникової олії , зобовязана була в силу ст.ст.10,11,60 ЦПК України довести факт передачі цієї продукції на виконання умов домовленісті між ними про укладання угоди міни земельного паю. Проте в матеріалах справи доказів, які б підтверджували цей факт , не має.

Таким чином, вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення вартості 12 т пшениці та 50 кг соняшникової олії не можуть бути задоволені через недоведеність.

Щодо відмови ОСОБА_4В у позові , то рішення суду не оскаржено, хоча для забезпечення засад рівності сторін у цивільному процесу приймалися заходи , щоб надати ОСОБА_4 можливість використати право на апеляційне оскарження судового рішення. За таких обставин у відповідності до ст.303 ЦПК України рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається .

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст.31,119 ЦПК України щодо прийняття заяви ОСОБА_4 про зміну позовних вимог з визнання угоди дійсною на стягнення коштів заслуговують на увагу. Проте діючим ЦПК України не передбачені процесуальні можливості апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на рішення суду реагувати на такі порушення .

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 травня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 24350 грн. скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості 12 т пшениці та 50 кг соняшникової олії.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: