Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/517/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кашапової Л.М.

суддів Зарицької Г.В..

ОСОБА_1

при секретарі Ганько Ю.І

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк про захист прав споживачів (визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії)

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2010 року , -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ЗАТ КБ „ПриватБанк, в якому просила визнати незаконними дії відповідача відносно зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору №ZRJOАЕ00000016 від 07.11.2006 року щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом з 01.11.2008 року до 17,04% річних та з 01.02.2009 року до 27,48% річних; зобовязати банк відновити відсоткову ставку в розмірі 14,04% річних відповідно до умов кредитного договору №ZRJOАЕ00000016 від 07.11.2006 року та зробити перерахунок по вказаному кредитному договору і зарахувати отриману відповідачем суму різниці по відсотках від одностороннього збільшення щомісячного платежу за кредитом в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту.

Посилалась на те, що банк в порушення вимог закону та умов договору попередньо не повідомив її про збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом.

В процесі розгляду справи до участі в ній допущено правонаступника відповідача ЗАТ КБ „ПриватБанк - ПАТ КБ „Приватбанк.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20.10.2010 року позов задоволено.

Визнано незаконними дії публічногго акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору №ZRJOАЕ00000016 від 06.11.2006 року щодо підвищення процентної ставки.

Зобовязано публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк відновити відсоткову ставку у розмірі 14,4% річних відповідно до умов кредитного договору № №ZRJOАЕ00000016 від 06.11.2006 року, укладеного з позивачем, та зарахувати отриману банком суму різниці по відсотках від одностороннього збільшення щомісячного платежу за кредитом в сумі 6123грн. 74коп. в рахунок погашення заборгованості позивача за основною сумою кредиту.

Стягнуто з ПАТ КБ „Приватбанк на користь позивача 30грн. судових витрат та в дохід держави судовий збір у розмірі 61грн. 24коп.

Ухвалою Житомирського районного суду від 04.01.2011 року заява банку про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми матеріального закону, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.ст.627, 651 ч.1,652 ч.1 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому зміни до кредитних договорів допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ч.ч.2,3 ст.1056-1 ЦК України, яка набула чинності з 09.01.2009 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ст.55 Закону України „Про банк і банківську діяльність зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку від 12.12.2008 року, яка набула чинності з 09.01.2009 року, банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати їх розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 06.11.2006 року ОСОБА_2 уклала з ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого являється ПАТ КБ „Приватбанк, договір кредиту № ZRJOАЕ00000016 на отримання кредитних коштів в сумі 56560грн. для придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% річних (1,17% в місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.11.2011 року.

Пунктом 2.3.1 вказаного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банку в України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому передбачено, що банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно п.5.2 вищевказаного договору сторони дійшли згоди, що всі зміни та доповнення до цього договору викладаються у письмовій формі та набувають чинності з моменту їх підписання уповноваженими на те представниками сторін.

Банк посилається на те, що 02 жовтня 2008 року направив ОСОБА_2 письмове повідомлення про збільшення з 01 листопада 2008 року в односторонньому порядку відсоткової ставки до 17,04% річних та 07 січня 2009 року письмове повідомлення про збільшення з 01 лютого 2009 року в односторонньому порядку відсоткової ставки до 27,48% річних. В цих повідомленнях банк пропонував, що в разі незгоди з такими змінами умов договору позичальник може звернутися у відділення банку не пізніше, відповідно, 10.10.2008 року та 20.01.2009 року, надати письмове повідомлення про свою незгоду та погасити заборгованість в повному обсязі. Однак документальних доказів про те, що вказані повідомлення були отримані позивачем, суду не надано (поштові повідомлення про вручення адресату рекомендованого листа).

Крім того, звертає на себе увагу невідповідність дати реєстрації вихідної кореспонденції даті її відправлення, посвідченої відтиском поштового штемпеля на реєстрах: повідомлення, датоване 02.10.2008 року, було відправлене 15.10.2008 року, а повідомлення, датоване 25.12.2008 року було відправлене на адресу позичальника лише 08.01.2009 року.

З вищенаведеного вбачається, що позивач не отримувала повідомлення банку, і навіть при отриманні була позбавлена можливості відреагувати на них вчасно, а отже не погоджувалася на зміну умов договору в односторонньому порядку, а тому і звернулася в суд з вказаним позовом.

Зі змісту п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, вбачається, що банкам надано право змінювати процентну ставку за кредитом лише у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Відповідно до ч.5 п.п.3,4 вищезазначених Правил, банки зобовязані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо за договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках, а тому банк повинен навести математичну залежність між запропонованим розміром ставки до розміру ставки Національного банку України, а також обгрунтувати збільшення процентної ставки.

Однак у повідомленнях, направлених на адресу позичальника, не було наведено математичної залежності між запропонованим розміром ставки до розміру облікової ставки Національного банку України та обгрунтування збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Не було надано суду першої інстанції і доказів того, що кредит надано позичальнику під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які на той час брав сам банк, та процентної ставки, що виплачується банком по депозитах.

Крім того, пропозиція банку щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитом із наданням позивальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження, рівнозначна переукладенню кредитної угоди, а тому банк зобовязаний був разом з листами від 02.10.2008 року та від 25.12.2008 року надати позивачу розрахунки нової реальної вартості кредиту згідно вимог зазначених Правил, а також додаткову угоду, однак цього не зробив.

З врахуванням вищенаведеного, банк не міг в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку за користування кредитом, обмежившись лише формальним попередженням.

Разом з тим, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку від 12.12.2009 року були внесені зміни до ст.55 Закону України „Про банки і банківську діяльність та доповнено Цивільний кодекс України ст.1056-1.

Вказані зміни набули чинності з 09.01.2009 року, а отже з вказаної дати п.2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору втратив чинність внаслідок своєї нікчемності.

Вищенаведені обставини вказують на те, що дії банку по підвищенню процентної ставки за користування кредитом з 01.11.2008 року та з 01.02.2009 року є неправомірними, оскільки в першому випадку банком не було дотримано передбаченого договором порядку врегулювання питань, повязаних зі зміною умов кредитного договору, а в другому випадку вони не відповідали вимогам ст.1056-1 ЦК України, ст.55 Закону України „Про банки і банківську діяльність, так як були вчинені фактично після 09.01.2009 року.

З врахуванням того факту, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами діяла відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 14,04%, яка була введена з моменту укладення договору, суд правомірно зобовязав банк здійснити перерахування коштів за користування кредитом згідно цієї процентної ставки.

За даних обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 є обгрунтованим і відповідає нормам матеріального права.

Посилання апелянта на те, що позивач погодився на зміну спірних умов договору, оскільки добровільно сплачував кошти по збільшених відсотках, є необгрунтованим, так як у платіжних квитанціях не зазначається категорія платежу. Крім того, в порушення вимог п.п.3.1,3.2,3.3,3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБК № 168 від 10.05.2007 року, яка зареєстрована Міністерством юстиції України за №541/13808 від 25.05.2007 року, відповідач, підвищуючи в односторонньому порядку відсоткову ставку за користування кредитом, не надав позивачу розрахунок значення цієї процентної ставки, новий графік платежів за договором, не повідомив про новий розмір щомісячного платежу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального закону чи порушення норм процесуального закону, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції допущена описка в абзаці третьому резолютивної частини рішення при зазначенні розміру відсоткової ставки відповідно до умов кредитного договору: вказано „14,4% річних замість належного „14,04% річних, яку слід виправити згідно вимог ст.219 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді