Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 931 / 11 Головуючий у 1 інстанції:Тютюник М.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

«10» березня 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенко Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від «18» листопада 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» м. Запоріжжя, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору , -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк» м. Запоріжжя, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору.

В позовній заяві, уточненій в ході судового розгляду, зазначав, що 19 грудня 2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено договір про надання кредитної лінії № СМ-SME204/308/2007 року, за яким банк надав йому кредитні кошти на суму 450 000,00 доларів США до 18.12.2014 року на рефінансування заборгованості на придбання нерухомого майна на території України та на споживчі цілі під заставу нерухомого майна. Посилаючись на неправомірність укладення такого договору в іноземній валюті, оскільки це суперечить чинному законодавству просив суд визнати недійсним договір про надання кредитної лінії № СМ-SME204/308/2007 року від 19.12.2007 року. В правове обґрунтування позивач послався на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом, законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет кабінету міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.. 2 Закону України « Про банки і банківську діяльність» кошти- це гроші у національній або іноземній валюті.

Стаття 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.. 5 Декрету кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вимоги щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями встановлені п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією, виданою ЗАТ « ОТБ Банк» Національним банком України від 02.03.1998 року за № 191 та дозволом № 191-1 від 08.11.2006 року ПАТ « ОТБ Банк» має право здійснювати банківські операції, в тому й числі надавати кредити в іноземній валюті (а.с. 51-54).

Суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону та фактичні обставини справи і обґрунтовано визнав, що вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до вимог п. 3 ст. 3 та ст.. 627 ЦК України , сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи оспорюваний договір про надання кредиту підписаний обома сторонами. Сторонами була погоджена валюта, в якій видано кредит, сторони виконували обовязки по договору банк надав суму кредиту, а позивач певний час виконував графік погашення кредиту. Тобто, своїми діями сторони підтвердили свій намір на укладення зазначеного договору на визначених та погоджених умовах.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права є неспроможними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2010 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: