Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-148/11
Номер рядка звіту 36
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

31.05.2011 смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в

особі головуючого судді Кривка В. П

при секретарі Гажук Н.В.,

без участі сторін,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської державної нотаріальної контори про визнання незаконною відмову державного нотаріуса Міжгірської держнотконтори у вчиненні нотаріальної дії і зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку пл. 0,6038 га за померлим ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

29.03.2011 р. завідуюча Міжгірською держнотконторою ОСОБА_3 винесла постанову, якою відмовлено ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,6038 га в цілій частині без пред'явлення або встановлення факту задокументованої відмови ОСОБА_5 про її не бажання визнавати в судовому порядку право власності на частину зазначеної земельної ділянки, яка б належала її померлій 05.02.2007 р. матері ОСОБА_6 чи судового рішення про відмову ОСОБА_5 про визнання за нею права власності , на частину зазначеної земельної ділянки.

04.04.2011 р. подано в суд указаний позов, який умотивовано так. 04.11.2009 р. помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим 27.07.2007 р. на все майно, яке належало заповідачу на час його смерті, а саме на житловий будинок № 25 у с. Пилипець Міжгірського району та земельні ділянки загальною площею 0,6038 га, за яким спадкоємцем призначено позивача. Заява про прийняття спадщини подана в строк, установлений законом.

Після відкриття спадщини між позивачем і ОСОБА_5 (рідною сестрою позивача) виник спір про визнання права власності на ј частку домоволодіння № 25 в с.Пилипець Міжгірського району і ј частку земельної ділянки, що обслуговує це домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (матері позивача і ОСОБА_5Ф.), яка померла 05.02.2007 р. Рішенням Міжгірського районного суду від 21.06.2010 р. у справі № 2-849/2010 р. визнано за ОСОБА_5 право власності на ј частину вказаного житлового будинку, а вимоги про визнання права власності на земельну ділянку ОСОБА_5 зняла. Позивач вважає, що нотаріус порушила вимоги ст. 49 закону Про нотаріат, бо винесена нею постанова не містить посилання на підстави, передбачені цією нормою.

Відповідач позов заперечила повністю і пояснила, що постанова відповідає вимогам ст. 49 закону Про нотаріат, зокрема п. 1 і 2 цієї статті, оскільки ст. 61 ч. 1 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільним, якщо інше не встановлено договором сторін або законом. ОСОБА_2 оформив право власності на земельну ділянку (одержав державний акт) у червні 2003 р., тобто в період перебування в шлюбі з ОСОБА_6 Окрім цього, оскаржувана постанова носить відкладальний характер , оскільки позивач на час її винесення пред'явив рішення Міжгірського районного суду від 21.06.2010 р. Нотаріус також вважає, що ОСОБА_2 як спадкодавець виступає титульним власником земельної ділянки як спільного сумісного майна, набутого спільно з дружиною під час шлюбу.

Оцінивши позиції сторін, їх доводи в судовому засіданні, подані ними докази , суд дійшов такого висновку.

ОСОБА_2 перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_7, 10.06.2003 р. одержав у власність безоплатно земельну ділянку загальною площею 0,6038 га, в т.ч. 0,1458 га в ур. Біля хати для обслуговування житлового будинку № 25 в с.Пилипець Міжгірського району, решта площі для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом серії ІІ-ЗК № 009708 на підставі рішення Пилипецької сільської ради від 12.08.2001 р. ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_2 і мати позивача) померла 05.02.2007 р. і заповітів не залишала. Право власності на земельні ділянки за ОСОБА_7 не зареєстровано. ОСОБА_2 залишив заповіт, зареєстрований і посвідчений 27.02.2007 р., який не змінювався і не скасовувався, за яким розпорядився після його смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, на яке за законом він матиме право на день смерті, передати ОСОБА_1 , тобто позивачу (своєму синові). Спадкодавець спадщину прийняв своєчасно згідно із законом, подавши заяву нотаріусу в шестимісячний строк після смерті спадкодавця.

Суд вважає, що нотаріус помилково відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну спадкодавцеві згідно з державним актом на право приватної власності, виданим Пилипецькою сільською радою 10.06.2003 р. на підставі рішення цієї ж ради. Ст. 49 закону Про нотаріат передбачає випадки відмови у вчиненні нотаріальної дії. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка оскаржується не містить посилання на підставу відмови (відповідний пункт ч. 1 ст. 49 Закону).

Суд відхиляє позицію нотаріуса, за якою земельна ділянка, яка є об'єктом спадщини є спільною сумісною власністю померлого подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6, оскільки ст. 61 ч. 5 СК України набрала чинності 02.02.2011 р. згідно із законом № 2913-VІ від 11.01.2011 р. Натомість приватизація земельної ділянки мала місце в 2003 р., а рішення про це в 2001 р. Окрім цього, чинність державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця підтверджено і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.03.2011 р. в справі за позовом ОСОБА_8 до Пилипецької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання частково недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідач не з'ясував чи одержував спадкодавець земельну ділянку у власність шляхом приватизації безоплатно чи в іншому порядку.

Приватизація земельної ділянки є правом кожної людини. Згідно з ст.ст. 78-81 ЗК України кожен громадянин (у т.ч. й один з подружжя) має право набути у власність земельну ділянкку, у т.ч. шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності чи приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

У справу не подано доказів того, що земельна ділянка , що визнана об'єктом спадщини, була набута у власність подружжям.

Отже, відмова у вчиненні нотаріальної дії є неправомірною, бо посягає на цивільне право позивача набути власність на землю на підставі прийняття спадщини, (ст. 81 ч. 1 п. п ЗК України, ст. ст. 373, 374 ЦК України).

Судових витрат до стягнення не має, до повернення не заявлено.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову завідуючої Міжгірською державною нотаріальною конторою від 29.03.2011 р. про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,6038 га в цілій частині, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 згідно державного акту серії ІІ ЗК № 009708, виданого 10.06.2003 р. Пилипецькою сільською радою на підставі рішення сесії цієї ради від 12.08.2001 р.

Зобов'язати Міжгірську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку спадкоємцю ОСОБА_1

Копію рішення надіслати сторонам.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_9