АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (Ш) Грищенко Н.М.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондарі Ю.А.

за участю: представника відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - Лутоніної Надії Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці на шахті «Саксагань», отримала професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 12.07.2006 року їй первинно та безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 20%.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь 184400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Відділення Фонду на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 32000 грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто з Відділення Фонду на користь держави 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неврахування судом того, що дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку зупинено на 2006, 2007 роки, а з 01.01.2008 року взагалі припинено, а тому відповідальне за спричинення моральної шкоди є підприємство, де працювала хвора, у зв'язку з чим Фонд є неналежним відповідачем. В матеріалах справи відсутні докази заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі немає висновку МСЕК про встановлення факту її заподіяння. Крім того, судом не враховано, що підприємством не передавалися кошти на відшкодування моральної шкоди потерпілим, розмір моральної шкоди, який стягнуто судом на корись позивача, є завищеним, а також те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом. Також, відповідач вважає, що дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділення Фонду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом 8 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, працювала на різних посадах в підземних умовах на шахті «Саксагань» ВО «Кривбасруда», де й отримала професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1ст) ЛН 1-2 ст.

Висновком МСЕК від 12.07.2006р. первинно ОСОБА_4 встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 20% безстроково, починаючи з 10.07.2006 року. 22.09.2009 року при черговому огляді у МСЕК їй встановлено 40% втрати профпрацездатності безстроково, починаючи з 22.09.2009 року, а також третю групу інвалідності.

25.12.2000 року Державне підприємство шахта «Саксагань» ліквідовано без правонаступників.

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки підприємство, яке зобов'язано відшкодувати моральну шкоду позивачці у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, ліквідовано без правонаступників, то таку шкоду повинен відшкодувати відповідач в порядку компенсації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, виникло у позивача з 12.07.2006 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати профпрацездатності висновком МСЕК (а.с. 9). А тому, виходячи з норм діючого законодавства, яке регулює умови та порядок відшкодування моральної шкоди, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати у відповідності до норм КЗпП України.

Так, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України покладає обов'язок з відшкодування моральної шкоди працівнику на власника або уповноваженого органу підприємства у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя .

Порушення прав працівника зафіксовано актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.06.2006 року, винним в порушенні яких визнано керівництво шахти «Саксагань», де працював хворий (а.с. 9).

Факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим позивачкою професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивачка час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Разом з тим, обов'язок з відшкодування моральної шкоди не можна покласти на підприємство - ДП шахту «Саксагань», з вини якого її й заподіяно позивачці, оскільки останнє є ліквідованим без правонаступників. Вказане враховано судом першої інстанції при вирішенні спору й покладено зобов'язання з відшкодування такої шкоди на Відділення Фонду.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами, організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Аналогічне роз'яснення міститься й в п.1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями, відповідно до якого особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом.

З викладеного вбачається, що обов'язок з виплати шкоди, в тому числі й моральної, потерпілому на виробництві у разі ліквідації підприємства, де потерпілим було ушкоджене здоров'я, без створення правонаступника, покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не тільки у разі наявності заборгованості підприємства із відшкодування такої шкоди потерпілому, а й за умови доведеності заявлених позовних вимог - в даному випадку факту заподіяння моральної шкоди.

Крім того, районний суд правильно врахував й те, що при ліквідації ДП шахти «Саксагань» капіталізувалися кошти в розмірі 1732029 грн. для відшкодування шкоди, спричиненої працівникам підприємства, які в наступному були передані відповідачу за актом прийому-передачі від 03.07.2011 року (а.с. 38, 39). Зазначене спростовує доводи відповідача стосовно того, що підприємством не передавалися кошти на відшкодування моральної шкоди потерпілим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов'язок з виплати моральної шкоди позивачці як на належного відповідача, й доводи апеляційної скарги останнього щодо необґрунтованості висновків суду в цій частині безпідставні.

Необґрунтованими є й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці у зв'язку з відсутністю висновку ЛКК щодо наявності у нього моральних страждань й необхідності в такому випадку обов'язкового проведення МСЕК для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди є необґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, так як такий висновок відповідного медичного органу є необхідним тільки для тих працівників, яким не спричинено стійкої втрати професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів й доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Безпідставними є й доводи відповідача щодо розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено розгляд справ з відшкодування моральної шкоди в порядку адміністративного судочинства.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачкою професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також пов'язані з отриманим професійним захворюванням фізичні і моральні страждання позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачки з 32000 грн. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2011 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_4, з 32000 грн. до 25000 грн. (двадцяти п'яти тисяч грн.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: