Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року

Лисичанський міський суд Лугансьої області у складі:

головуючої судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про зміну дати звільнення з роботи за власним бажанням, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди,

встановив:

позивавч звернувся до відповідача з позовом про зміну дати звільнення з роботи за власним бажанням, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 24.05.2008 року він працював у структурних підрозділах Луганської обласної дирекції НАС «Оранта». 12.03.2010 року подав заяву про звільнення за власним бажанням. 18.03.2010 року його було звільнено за власним бажанням. У день звільнення він працював, але відповідачем , у порушення ст.. 47 КЗпП України не була видана трудова книжка. 17.06.2010 року він надіслав відповідачу заяву з проханням видати наказ про новій день звільнення, яким вважати день передачі відповідачем його трудової книжки поштовому відділенню зв»язку для подальшого її пересилання та доставки за місце проживання, здійснити виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Листом від 25.06.2010 року відповідач задовольнив вимоги частково. Дата звільнення повинна бути вказана 25.06.2010 року, а не 01.04.2010 року, як зазначено у наказі № 94-к від 25.06.2010 року. 25.06.2010 року трудова книжка була передана поштовому відділенню тому період часу з 19.03.2010 року по 25.06.2010 року є часом вимушеного прогулу. Частково за період з 19.03.2010 року по 01.04.2010 року йому виплачено 599грн. Йому як пенсіонеру, людині похилого віку завдано моральну шкоду у вигляді несвоєчасної видачі зіпсованої трудової книжки, яка є одним з найважливіших документів його життєдіяльності, моральну шкоду оцінює на суму 3000грн. Просив змінити дату звільнення, стягнути середній заробіток за час вимушеної затримки видачі трудової книжки, моральну шкоді у сумі 3000грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві на підтвердження яких надав суду відповідні докази. Доповнив, що він працював у відповідача в Лисичанському відділені HACK «Оранта» з 24.06.2008 року. Звільнився з 12.03.2010 року, подавши про це письмову заяву. Дату звільнення з роботи в заяві не вказував. Йому сказали відпрацювати два тижні. 26-27 березня 2010 року він на роботу більше не виходив. Трудова книжка його знаходилась у відділі кадрів в офісі м. Луганська. 17.06.2010 року він направив лист в Луганськ про повернення йому трудової книжки. Раніше він по телефону, думаючи, що розмовляє з начальником відділу кадрів , просив повернути йому трудову книжку. З приводу повернення йому трудової книжки дзвонив майже 2 місяці, але книжку йому не повертали. З ким саме розмовляв з цього приводу не може сказати. Повернули книжку лише у червні 2010 року, при цьому зробили запис про звільнення з 25.06.2010 року. Він не згоден з таким записом, бо повинні були зробити запис та повернути трудову книжку саме після звільнення. На карточку йому перерахували грошові кошти 500грн. Відповідачем йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що в книжці зроблений запис про звільнення, а потім зробили запис , що він недійсний. Раніше він не перебував на обліку у лікарні, а 2 місяці тому стан здоров»я його погіршився. Він один раз приїздив до м. Луганська, але керівник дирекції був у відрядженні , а у відділі кадрів його не повідомили, що потрібна письмова заяву про видачу трудової книжки. За отримання трудової книжки він не розписувався, але трудову книжку отримав у поштовому відділення. З пошти його повідомили, що на його ім»я отримана цінна бандероль. Він з паспортом пішов на поштове відділення, де при ньому бандероль було відкрито , перевірено, вкладене відповідно опису. Це була його трудова книжка. У зворотному відправленні він не розписувався. В теперішній час не працює, намагався влаштуватися на роботу , але не має здоров»я працювати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 неодноразово уточнював позовні вимоги, і остаточно, в позовних вимогах від 17.12.2010 року, просив змінити дату звільнення позивача з 01.04.2010 року на 29.06.2010 року, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 19.03.2010 року по 29.06 2010 року в сумі 2337,03 грн.. стягнути моральну шкоду в сумі 3000грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000грн., кошти сплачені за нотаріальне посвідчення довіреностей від 18.10.2010 року на ім»я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в сумі 120грн. Змінені позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні усно та у письмових пояснення , наданих суду, пояснила, що пред»явлений позов не визнає, посилаючись на те, що 12.03.2010 року від позивача надійшла заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням без вказівки дати звільнення. Встановити дату звільнення ОСОБА_1 мав право як пенсіонер. Тому усно попросив завідуючого сектором по роботі з персоналом ЛОД НАС «Оранта» вважати дату його звільнення 18 березня 2010 року та відповідно видати наказ про його звільнення - 18.03.2010 року. При цьому обіцяв по приїзду до Дирекції за отриманням трудової книжки, дописати в заяві дату свого звільнення . За трудовою книжкою позивач не з»явився, спеціалістом відділу кадрі дирекції своєчасно йому не було направлено повідомлення про отримання ним трудової книжки, тому лише 01.04.2010 року йому було надіслано повідомлення про отримання ним своєї трудової книжки, яке він отримав 07.04.2010 року. Однак ОСОБА_1 і після цього за отриманням трудової книжки не приїхав і тільки 17.06.2010 року дав свою письмову згоду на її пересилку. 25.06.2010 року на адресу ОСОБА_1 була надіслана його трудова книжка цінним листом з повідомленням та описом вкладеного. 25.06.2010 року Луганською обласною дирекцією був виданий наказ про новий день звільнення позивача, а іменно з 01.04.2010 року, у зв»язку з чим, виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.03.2010 року по 01.04.2010 року включно в сумі 605грн.38коп., що підтверджується платіжним дорученням. Крім того позивачем на надано доказів про завдану йому моральну шкоду. Тому просила у задоволені позову відмовити у повному обсязі. У наданих суду письмових запереченнях на уточнений позов також просила відмовити.

Суд досліджує надані докази:

лист відповідача від 25.06.2010 року, копія зави про звільнення від 12.03.2010 року, копія трудової книжки ОСОБА_1С, копія пенсійного посвідчення позивача, копія паспорту позивача, письмові заперечення на позов, копія наказу № 94-к-від 25.06.2010 року, копія повідомлення , копія листа від 31.03.2010 року позивачу, копія наказу № 27-к від 18.03.2010 року про звільнення позивача, копія наказу № 63/2 -к від 24.06.2008 року про прийняття позивача на роботу, копія платіжного доручення № 2214 від 30.06.2010 року, копія розрахункового листка ОСОБА_1С, угода про надання правової допомоги, акт прийому - передачі наданих послуг, довідка про середню заробітну плату , письмові заперечення на уточнений позов від 08.12.2010 року, довідка нотконтори, довідка HACK «Оранта».

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна надати суду докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що наказом від 24.06.2008 року № 63/2-к ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника Лисичанського міні-відділу страхування Лисичанського міського відділу страхування Луганської обласної дирекції HACK «Оранта» ( а.с.27). 04.01.2010 року наказом № 1-к переведений на посаду спеціаліста Лисичанського міського відділення ( а.с.4). 12.03.2010 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням ( а.с.З). Наказом від 18.03.2010 року № 27-к звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України ( а.с.26). 31.03.2010 року на ім» ОСОБА_1 за адресою м. Лисичанськ, вул. С.Тюленіна, 23 був направлений лист вих. № 1-4/90 від 31.03.2010 року про звільнення його з роботи та повідомлено , що йому необхідно з»явитися за отриманням трудової книжки за адресою м. Луганськ, вул. М.Раскової, 3д. Лист був направлений з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.24-24 зворот) та 07.04.2010 року вручений особисто ОСОБА_1С, що підтверджено підписом працівника поштового зв»язку, хоч представник позивача ОСОБА_2 заперечує проти того, що це був саме той лист і позивач не розписувався у повідомленні про вручення поштового відправлення. У суду, надані докази, сумніву не викликають, а пояснення представника позивача ОСОБА_2 в цій частини суд оцінює критично.

Із листа від 25.06.2010 року № 1-4/501, направленого на ім»я ОСОБА_1 ( а.с.2) вбачається, що у зв»я зку з тим, що 17.06.2010 року на ім»я відповідача надійшов лист ОСОБА_1 про направлення йому трудової книжки поштою , відповідачем прийнято рішення про видання наказу про новий день звільнення з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому відповідач видає новий наказ від 25.05.2010 року № 94-к про звільнення , яким відміняє наказ № 27-к від 18.03.2010 року і видає новий наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням за ст. 38 КзпП України з 01.04.2010 року на підставі заяв ОСОБА_1 від 12.03.2010 року, 17.06.2010 року та пояснювальної записки ( а.с.23).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язані в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, вказані в статті 116 цього Кодексу. Днем звільнення вважається день, вказаний в наказі власника про звільнення, про що був зроблений запис в трудовій книжці ОСОБА_1 за № 40. Оскільки відділ кадрів відповідача знаходиться в м. Луганську, то ОСОБА_1 дійсно не міг в день звільнення отримати трудову книжку, бо працював і проживав м. Лисичанську, тому як встановлено вище , відповідачем йому був направлений лист про звільнення ОСОБА_1 за його місцем проживання 01.04.2010 року і отриманий ним 07.04.2010 року.

Відповідно «Інструкції про порядок ведення трудових книжок прціввників», затвердженої Наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення Україні № 58 від 29.07.1993 року (із змінами № 259/34/5 від 08.06.2001 року) пунктом 4 підпунктом 4.1. передбачено, що «власник або уповноважений ним орган зобов»язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки . Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Що і було зроблено відповідачем.

Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів про причинення йому моральної шкоди діями відповідача, а тому у часті позову про стягнення моральної шкоди в сумі 3000грн., позивачу слід відмовити.

Із розрахункового листка за червень 2010 року на ім»я ОСОБА_1 ( а.с.29) вбачається, що позивачу нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2010 року по 01.03.2010 року сума 734грн.99 грн. з урахуванням утримань до виплати становить суму 605грн.38 коп., яка була перерахована на його рахунок платіжним дорученням № 2214 від 30.06.2010 року.

Суд вважає, що не підлягає задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення витрат на посвідчення довіреностей на ім.»я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в сумі 120 грн., оскільки відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складають судовий збір та витрати, пов»язані з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, пов»язані з явкою до суду, витрати, пов»язані з притягненням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрати, пов»язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та здійсненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

На підставі вище наведеного суд вважає, що у задоволені позову позивач слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст.47 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 11,60,88 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про зміну дати звільнення з роботи за власним бажанням, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди відмовити за небгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя