Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 307 / 2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

за участю прокурора : Токмакова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, третя особа: Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

У позові зазначала, що на підставі договору оренди від 16.08.2005 року Бердянською міською радою їй, як приватному підприємцю, на строк до 01.06. 2008 року була надана в оренду земельна ділянка площею 0,0092 га по вул. Макарова, 58-а у м. Бердянську для розміщення та обслуговування торгового павільйону.

На вказаній ділянці вона без належного дозволу побудувала будівлю літ. А, навіси літ. Б, В, замощення 1, загальною вартістю 13736 гр., які в технічному паспорті на торговий павільйон визначені, як самочинно побудовані.

Посилаючись на відсутність правової реєстрації вказаних обєктів, просила визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно, яке являється самочинно збудованим.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2007 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовані: основну будівлю літ. А, навіси літ. „Б,В, замощення „І, що розташовані за адресою: м. Бердянськ, вул. Макарова 58-а, на земельній ділянці площею 0,0092 га.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області, заступник прокурора Запорізької області , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалене по справі рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2005 року, на підставі п.1.6.1. рішення сорок першої сесії ІУ скликання Бердянської міської ради від 30.06.2005 року № 13 Бердянською міською радою з приватним підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0092 га по вул. Макарова, 58-а у м. Бердянську, строком до 01.06.2008 року для розміщення та обслуговування торгового павільйону(а.с.8-10).

На вказаній ділянці ОСОБА_2 самочинно побудувала будівлю літ. А, навіси літ. Б, В, замощення 1, загальною вартістю 13736 гр., які в технічному паспорті на торговий павільйон визначені, як самочинно побудовані(а.с.4-6).

Задовольняючи позов про визнання за ОСОБА_3, як фізичною особою, права власності на самочинно збудовані нею будівлю літ. А, навіси літ. Б, В, замощення „І, суд керувався положеннями ст. 376 ЦК України і послався лише на те, що вимоги позивачки є законними, визнані відповідачем і не порушують прав інших осіб.

При цьому суд виходив з того, що за висновком Бердянської філії „НДІ проект реконструкція будівля літ. „А, навіси „Б,В відповідають будівельним нормам(а.с.16-23).

Вказані висновки суду є необґрунтованими і погодитися з ними не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Разом з тим, ч.3 та ч.4 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови встановлюються ст. 376 ЦК України.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже забудоване нерухоме майно.

Між тим, земельна ділянка площею 0,0092 га у м. Бердянську по вул. Макарова, 58-а , на якій позивачкою побудовано будівлю літ. А, навіси літ. Б, В, замощення „І , перебуває у комунальній власності Бердянської міської ради і була передана у не у власність фізичній особі, а в короткострокову оренду ОСОБА_2, як приватному підприємцю, для розміщення і обслуговування торгового павільйону.

Відповідно до вимог ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Ніяких даних про зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,0092 га, про передачу її у власність ОСОБА_2 для будівництва та про наявність відповідного державного акту позивачем не надано, отже за вказаних обставин передбачених ч.3 ст. 376 ЦК України правових підстав для визнання за позивачкою права власності на самочинно збудоване майно суд не мав.

Відповідно до ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій( у редакції, що була чинною на момент вирішення спору) фізичні чи юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво обєктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобовязані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво обєктів містобудування (далі дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва обєктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Дозвіл на будівництво обєкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції архітектурно-будівельного контролю.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2отримувала у встановленому законом порядку дозвіл на будівництво спірних обєктів.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а згідно до змісту пп..1 п.б ст. 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україна прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів були визначені чинною на час розгляду справи постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 „Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, а компетентними органами для її здійснення є орган місцевого самоврядування.

Враховуючи ж норми Закону України „Про основи містобудування та Закону України „Про планування і забудову територій, для вирішення питання про визнання за особою права власності на обєкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого обєкта в експлуатацію відмовлено, обовязковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.

Матеріали справи не містять жодних даних про звернення ОСОБА_3 до органу місцевого самоврядування з питання узаконення зведених будівлі та навісів та про відмову цього органу у його вирішенні.

Посилання у рішенні на письмову згоду представника відповідача із заявленим позовом належним чином не підтверджується, оскільки у долученій до справи заяві відсутні дані, що така заява направлялася та реєструвалася у суді, а долучена до заяви ксерокопія довіреності представника ніким не завірена (а.с.52-53). Крім того, за вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позивачем позову рішення про задоволення позову суд ухвалює лише за наявності для того законних підстав.

Отже за вказаних обставин правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 суд не мав, а тому ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції Державного архитектурно - будівельного контролю в Запорізькій області та Бердянської міської ради, - задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2007 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: