Справа № 2-499/11
УХВАЛА

09.09.2011 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Порпленко Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу та визнання права спадкування за законом як спадкоємця першої черги,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 предявила у суд даний позов і просить:

1. встановити факт її постійного проживання однією сімєю з ОСОБА_4, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу;

2. визнати за нею право спадкування за законом як спадкоємця першої черги.

Свій позов вона обґрунтовує тим, що з 1983 року до 12 лютого 2011 року проживала з ОСОБА_5 однією сімєю як чоловік та жінка без укладення шлюбу. 12 лютого 2011 року він потрапив у ДТП і 15 лютого помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири. Відповідачка вступила у спадщину як спадкоємець за правом представлення у звязку з чим нотаріальною контрою була відкрита спадкова справа. Вона своїм правом як спадкоємець скористатися не може по причині не перебування з померлим у зареєстрованому шлюбі.

З метою забезпечення позову позивачка просила заборонити ОСОБА_2 державному нотаріусу вчиняти нотаріальні дії у спадковій справі №109 від 22.02.2011 року.

Ухвалою суду від 12.08.2011 року дана заява була повернута, так як вона не відповідала встановленим вимогам ЦПК України, а позовна заява була залишена без руху для усунення виявлених недоліків.

19.08.2011 року позивачка усунула недоліки і надала позовну заяву, в якій знову просила заборонити ОСОБА_2 державному нотаріусу вчиняти нотаріальні дії у спадковій справі №109 від 22.02.2011 року.

Ухвалою від 19.08.2011 року суд відмовив у забезпеченні позову, так як заява також не відповідала встановленим вимогам ЦПК України.

Ухвали від 12.08.2011 року і 19.08.2011 року позивачкою не оскаржувалися.

09.09.2011 року позивачка втретє надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 державній нотаріальній конторі вчиняти нотаріальні дії щодо відчуження даної квартири. Свою заяву вона обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 вступила у спадщину по спадковій справі №109, яка складається з зазначеної квартири і має реальну можливість розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Згідно вимог ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, а саме: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Надана позивачкою заява про забезпечення позову від 09.09.2011 року не відповідає вимогам закону, так як в ній зазначені тільки вид забезпечення позову та посилання на «реальну»можливість відповідачки розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Інші відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема вказані п.4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року не зазначені.

Тобто, заява не відповідає встановленим вимогам, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.151,152 ч.1 п.2,153,291 ч.1 п.2,294 ч.2 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в забезпеченні позову.

Копію ухвали направити позивачу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі,якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує,апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_6