Справа №2-199/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 лютого 2011 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Прижигалінської Т.В.
при секретарі Каліневич Ж.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ДП «Синельниківське»про встановлення факту прийняття спадщини позивачем та визнання за позивачем права власності на обовязкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом,
Позивач звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини позивачем та визнання за позивачем права власності на обовязкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 січня 2008 року помер її батько ОСОБА_3 та відкрилася спадщина. На підставі закону вважає, що має право на спадщину, а саме на половину всього майна спадкодавця ОСОБА_3, оскільки він склав заповіт, в якому все майно заповів іншій особі. Разом з тим, позивач має право і законно претендує на обовязкову частку в цій спадщині, тобто на половину всього майна спадкодавця. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його непрацездатна дочка, тобто позивач ОСОБА_1, яка стала пенсіонером в 45 років, що і стало обставиною для звернення з цим позовом до суду за захистом своїх прав.
31.07.2010 року представник позивача за довіреністю звернулася із заявою до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори про видачу на імя позивача свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок та земельну ділянку (пай) після смерті ОСОБА_3, але постановою нотаріуса зазначеної нотаріальної контори від 30.07.2008 року їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у звязку з тим, що не було надано документів, підтверджуючих право власності за спадкодавцем ОСОБА_3 на жилий будинок та земельний (пай), що знаходиться на території Раївської сільської ради Синельниківського району.
Але довідкою відділу Держкомзему від 13.03.2009 року №529-01/1 повідомлено, що відповідно до розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації від 02.12.2008 року № 591-р-08 спадкодавець ОСОБА_3 включений до списку №2 осіб, що мають право на земельну частку із земель ДП «Синельниківське».
Зважаючи на викладені обставини, вважає за необхідне встановлення судом факту прийняття спадщини позивачем, бо пропущений строк звернення до нотаріуса обумовлений збиранням всіх можливих необхідних документів щодо наявності майнових прав спадкодавця, та відповідно створенням умов для здійснення позивачем ОСОБА_1 права на спадкування.
На підставі викладеного просить встановити факт прийняття позивачем ОСОБА_1 після смерті спадкодавця спадщини, яка складається з Ѕ частини земельної ділянки (паю), що розташована на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на землях ДП «Синельниківське», на яку визнане майнове право спадкодавця ОСОБА_3 в списку № 2 відповідно до розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації від 02.12.2008 року № 591-р-08 (протокол загальних зборів від 29.12.2008 року);
визнати за позивачем ОСОБА_1 право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Раївка, вул. Леніна, № 43;
Ѕ частину земельної ділянки (паю), що розташована на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на землях ДП «Синельниківське», на яку визнане майнове право спадкодавця ОСОБА_3 в списку №2 відповідно до розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації від 02.12.2008 року № 591-р-08 (протокол загальних зборів від 29.12.2008 року).
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила обставини справи таким чином, як вони викладені в позові, а також пояснила суду, що позивачу не відомо по яким причинам спадкодавець не оформив право власності на будинок, так як з 1986 року позивач постійно проживала у Київській області і на момент смерті з померлим не проживала. На земельну ділянку ОСОБА_3 не оформив право власності, так як на той час не видавали державних актів. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча був повідомлений про судовий розгляд справи своєчасно.
У судовому засіданні досліджені наступні докази:
копія паспорту ОСОБА_1 Євгеніївни;копія пенсійного посвідчення ОСОБА_1; копія паспорту представника позивача - ОСОБА_4; копія нотаріально посвідченої довіреності; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 від 26.01.2008 року; копія довідки відділу Держкомзему у Синельниківському районі від 13.03.2009 року № 529-010/1; копія довідки виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району від 06.07.2009 року №708; копія довідки виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району від 06.07.2009 року №709; копія постанови державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори від 31.07.2010 року №678/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія спадкової справи.
Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
26 січня 2008 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ №348770 від 02.07.2010 року.
З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що вона є донькою померлого ОСОБА_3.
Згідно заповіту від 18.04.2007 року, складеного ОСОБА_3 та посвідченого секретарем виконкому Раївської сільської ради вбачається, що спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось та все, на що він матиме право за законом на день смерті, заповідає ОСОБА_2.
Згідно довідки відділу Держкомзему у Синельниківському районі від 13.03.2009 року №529-010/1 зазначено, що відповідно до розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації від 02.12.2008 року №591-р-08 громадянин ОСОБА_3 включений до списку №2 осіб, що мають право на земельну частку (пай) із земель ДП «Синельниківське»(Протокол загальних зборів від 29.12.2008 року).
Згідно копії спадкової справи 300/2008 після смерті 26 січня 2008 року ОСОБА_3, вбачається, що 03.06.2008 року до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3
Згідно довідки виконавчого комітету Раївської сільської ради від 06.07.2009 року № 708 зазначено, що ОСОБА_3, який помер а/з про смерть №6 від 28 січня 2008 року, на момент своєї смерті дійсно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним на той момент ніхто не був зареєстрований. Заповіт в виконкомі Раївської сільської ради ОСОБА_3 складав.
Згідно довідки виконавчого комітету Раївської сільської ради від 06.07.2009 року № 709 зазначено, що ОСОБА_3, який помер а/з про смерть №6 від 28 січня 2008 року, дійсно проживав та перебував на реєстраційному обліку в с. Раївка Синельниківського району Дніпропетровської області вул.. Леніна, 43 з 1976 року до дня смерті.
Згідно копії посвідчення від 28.04.2005 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.
Постановою нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори від 31.07.2010 року №678/02-14 ОСОБА_4, було відмовлено у видачі свідоцтва на ім'я ОСОБА_1 про право на спадщину на жилий будинок та земельну ділянку у звязку з тим, що гр. ОСОБА_4, документів підтверджуючих право власності за померлим ОСОБА_3 на жилий будинок, що розташований по вул. Леніна, 43 в с. Раївка Синельниківського району Дніпропетровської області та земельну ділянку, розташовану на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області не надала.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому.
Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).
Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї.
Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
У ч.1 ст.1272 ЦК України зазначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом зі спадкоємцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той із спадкоємців, хто має право на обовязкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
З пояснень представника позивача, з матеріалів справи та спадкової справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не проживала зі спадкодавцем на день його смерті.
У звязку з викладеним не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
На виконання вимог Цивільного Кодексу України прийнято спеціальний Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р., яким врегульовано відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону, а реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише у разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна (ст. 3), що підтверджує взаємопов'язаність державної реєстрації цих фактів. Державна реєстрація зазначених трьох видів фактів здійснюється за допомогою створюваної державної інформаційної системи - Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень.
У п.1 ст. 4 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року зазначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно.
Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок. В ході судового розгляду справи клопотання про витребування правовстановлюючих документів чи інформації щодо реєстрації права власності на спірний житловий будинок не заявлялось. Крім того, представник позивача пояснила, що на момент складення заповіту померлий право власності на жилий будинок не оформив по невідомій причині, що відповідно до вищевикладених норм цивільного законодавства даний будинок не входить до складу спадщини, померлий не був власником спірного будинку, а значить не мав права розпорядження даним майном.
Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
В пункті а) ч.1 ст.90 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.
Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч.3 ст.126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
Згідно ч.1 ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування , успадкування та інших цивільно-правових угод.
В пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
З пояснень представника позивача та з матеріалів справи не вбачається наявність правовстановлюючого документу на земельну ділянку (пай) на час складання заповіту ОСОБА_3, тобто він не був власником спірної земельної ділянки, а значить не мав права розпоряджатися даним майном, у звязку з чим земельна ділянка не входить до складу спадщини.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи представника позивача, на які вона посилається, обґрунтовуючи позовні вимоги, такими, що не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного та ст.316, ч.1ст.317, ч.1, ч.2 ст.319, ст.ст. 1216, 1217, 1218, ч.1 ст.1225, ч.1 ст.1236, ч.1 ст.1241, ч.1, ч.2 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.2 ст.1272 ЦК України, ст.ст. 90, 125, ч.1, ч.3 ст.126, ч.1 ст.131 ЗК України, постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р.,та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ДП «Синельниківське»про встановлення факту прийняття спадщини позивачем та визнання за позивачем права власності на обовязкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем апеляційному порядку.

Суддя: Т.В.Прижигалінська