Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-1668
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2011 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Юхимчук О.Л.,
представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитної угоди та договору поруки недійсними, -
Представника позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала і просить суд визнати недійсною кредитну угоду № 0711/84/1 від 26 листопада 2007 року, укладену між ОСОБА_5 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), і, як наслідок, визнати недійсним договір поруки № 0711/84/ДП від 26 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки не мав на це індивідуальної ліцензії. Посилаючись на положення ст.227 ЦК України, вважає, що відсутність такої ліцензії є підставою для визнання кредитної угоди недійсною. Крім того, посилаючись на зміну курсу іноземної валюти (з 5,05 грн за 1 долар США на момент укладення кредитної угоди до 7,92 грн за 1 долар США на теперішній час), вважає умови кредитної угоди несправедливими, а кредитну угоду такою, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, а саме, ст.3 ЦК України. Оскільки кредитну угоду вважає недійсною, то, відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України, недійсним вважає і договір поруки.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заперечення проти позову не подала. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло.
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву, і просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд пришов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.
Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 була укладена кредитна угода № 0711/84/1, за якою ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 130000 доларів США на строк до 06 листопада 2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаною кредитною угодою між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 26 листопада 2007 року був укладений договір поруки № 0711/84/ДП.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки не мав індивідуальної ліцензії на це.
З указаними твердженнями суд погодитися не може, оскільки вважає їх безпідставними.
Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ст.533 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ), постановою Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», а також іншими нормативними актами, що регулюють діяльність банків.
Таким чином, укладення кредитного договору в іноземній валюті не протирічить діючому законодавству України.
Відповідно до підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребують індивідуальної ліцензії лише в тих випадках, коли терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.
Однак, на сьогоднішній день законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ, є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку, та письмового дозволу Національного банку України.
ПАТ КБ «ПриватБанк» суду надано копії банківської ліцензії № 22 від 04 грудня 2001 року, виданої відповідачу НБУ на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозволу № 22-1 від 04 грудня 2001 року, виданого НБУ на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що здійснення відповідачем ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитних операцій у іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, а видача ним ОСОБА_5 кредиту в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії є правомірною.
Що стосується посилань позивача на несправедливість умов укладеної кредитної угоди, суд визнає, що позивачем не наведено жодних підстав, встановлених цивільним законодавством, та не надано жодних доказів, які б підтверджували зазначену обставину. Зміна курсу валюти кредитування в процесі виконання кредитної угоди не може свідчити про несправедливість її умов.
Оцінюючи досліджені по справі докази, суд визнає, що позивачем належними та достатніми доказами не доведено наявності передбачених чинним законодавством підстав для визнання недійсною кредитної угоди, і, відповідно, для визнання недійсним договору поруки.
На підставі ч.2 ст.192, ст.203, ч.3 ст.533, ст.1054 ЦК Укpаїни, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулюванні і валютного контролю», керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитної угоди та договору поруки недійсними відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 15 квітня 2011 року.

Cуддя: