АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 33 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Соколан Н.О., Савіної Г.О.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 міського управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міського управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області, Державного казначейства України, Дніпропетровської обласної прокуратури, прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу, Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 міського управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, посилаючись на те, що Тернівським районним судом м. Кривого Рогу він незаконно був взятий під варту у якості підсудного і відносно нього судом розглядалася кримінальна справа за злочин, який він не вчиняв.

Оскільки в період з 06 серпня 2004 року по 25 квітня 2005 року він незаконно знаходився під вартою, йому було завдано матеріальну та моральну шкоду, яку він просив суд стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України.

В період розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги й в остаточній редакції позовної заяви, просив суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету на його користь матеріальну шкоду в сумі 4146,32 грн. та моральну шкоду в сумі 800000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року стягнуто з Державного казначейства України держмито в сумі 4000 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним вимог в повному обсязі, посилаючись на доведеність позову в частині матеріальної шкоди. Не погоджуючись з розміром стягнутої моральної шкоди, позивач вказує на неврахування судом першої інстанції при його визначенні факту незаконного притягнення його до відповідальності та позбавлення волі на певний строк й виниклі у звязку з цим наслідки.

Відповідач ОСОБА_5 міське управління ГУ МВС України у Дніпропетровській області заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2003 року слідчим СВ Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Під час проведення досудового слідства по справі ОСОБА_2 визнано обвинуваченим та справу направлено на розгляд до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.10.2003 року підсудного ОСОБА_2 оголошено в розшук та змінено йому міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

06.08.2004 року ОСОБА_2 взято під варту й звільнено з-під неї 25.04.2005 року судом, а справу відносно нього направлено на додаткове розслідування.

Постановою прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу від 05.07.2005 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 185 ч.1 КК України закрито як порушену некомпетентною особою.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 40000 грн., суд першої інстанції керувався ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України та виходив з того, що саме цей розмір моральної шкоди відповідає характеру та тривалості страждань, завданих позивачу внаслідок його незаконного тримання під вартою. Відмовляючи ОСОБА_2 у відшкодуванні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених ним вимог в цій частині.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог ОСОБА_2 є відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури внаслідок незаконного тримання під вартою.

Про відшкодування такої шкоди, як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся на загальних підставах, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України врахував вказане й вірно визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, яка підлягає застосуванню до їх врегулювання.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_2 є особою, якій завдано матеріальної та моральної шкоди державними органами внаслідок його незаконного тримання під вартою, й у відповідності до ст. 56 Конституції України має право на її відшкодування. Однак, оскільки позивач не є субєктом правовідносин, які б давали йому право на відшкодування такої шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, прокуратури і суду», то остання повинна відшкодовуватися за рахунок держави з підстав, визначених ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками районного суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої на користь позивача та недоведеності його позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди й вважає, що його висновки в цій частині є помилковими.

Ст.ст. 1166, 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, а ст. 1176 ЦК України регулює питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 до моменту його взятті під варту працював на ЗАТ «ОСОБА_5 завод гірничого обладнання» на посаді коваля на молотах і пресах й отримував заробітну палату (а.с. 10). Після затримання його було звільнено з роботи.

Відповідно до довідки № 5857 від 16.05.2005 року, виданої Тернівським районним судом м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 знаходився під вартою без жодних законних підстав в період з 06 серпня 2004 року по 25 квітня 2005 року (а.с. 13). Саме в цей час він й був позбавлений на отримання середнього заробітку, який відповідно до довідки № 1006 від 20.09.2005 року, виданої ЗАТ «ОСОБА_5 завод гірничого обладнання», складає 234,48 грн. (а.с. 10).

Отже, внаслідок незаконного тримання під вартою ОСОБА_2 в період з 06 серпня 2004 року по 25 квітня 2005 року був позбавлений доходів у вигляді щомісячного середнього заробітку, який би він мав реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

Оскільки позивач під арештом знаходився в період з 06 серпня 2004 року по 25 квітня 2005 року, що складає 8 місяців та 16 робочих днів, то неотриманий ним середній заробіток за цей час складатиме 2054,56 грн. ((234,48 грн. х 8 міс.) + 11,17 грн. х 16 робочих днів), з розрахунку середньоденної заробітної плати за квітень 2005 року - 11,17 грн. (234,48 грн./21 робочий день).

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що за рахунок коштів державного бюджету на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 2054 грн. 56 коп.

Оскільки позивачем не доведено, що саме ним затрачено кошти на отримання посилок в розмірі 1000 грн. та не надано доказів в підтвердження суми вказаних витрат, як і витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Розмір моральної шкоди колегія суддів визначає відповідно до положень ст. 23 ЦК України та з урахуванням розяснень, наданих п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами залежно від характеру та ступеню душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_2 внаслідок незаконного його тримання під вартою, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що відшкодування за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100000 грн. буде належною компенсацією тяжкості тих душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач, внаслідок його незаконного тримання під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.3, п.4 ст. 309 ЦПК України у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки скасовується основне рішення, то підлягає скасуванню й додаткове рішення, ухвалене по даній справі 11 травня 2011 року Жовтневим районним судом м ОСОБА_6.

Розподіляючи судові витрати, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до п.5 ч.4 ст. 81 ЦПК України, сторони звільнені від оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також у відповідності до п.6 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» - від сплати судового збору, а тому вказані судові витрати повинно бути компенсовано за рахунок держави (ч.2 ст. 88 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,п. 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2011 року та додаткове рішення від 11 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2054,56 грн. (дві тисячі пятдесят чотири грн. пятдесят шість коп.) та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. (сто тисяч грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: