АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1651/11 Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Прядкіної О.В.

Суддів Обідіної О.І., Дорош А.І.

При секретарі Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 березня 2011 року

по справі за позовом Головного управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до Республіки ОСОБА_4

судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року Головне управління юстиції у Полтавській області за дорученням Міністерства юстиції України звернулося до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки ОСОБА_4з тих підстав, що ОСОБА_4 є дочкою позивача, а відповідач 18 серпня 2009 року разом із малолітньою дочкою, без його згоди виїхала з ОСОБА_4 та перебуває в Україні.

ОСОБА_2 на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Конвенція) звернувся до Міністерства юстиції України із заявою про повернення дитини. ОСОБА_3 добровільно відмовилася повернути дитину до місця постійного її проживання в ОСОБА_4, тому, посилаючись на вищевказану Конвенцію, Міністерство юстиції України просило визнати незаконним утримання відповідачкою на території України неповнолітню дитину ОСОБА_5 та зобов»язати передати дитину батькові, який приїде до України, щоб забрати дитину.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2011 року, у задоволенні позову Міністерства юстиції України в інтересах ОСОБА_2 відмовлено.

-2-

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав :

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 05 січня 2006р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки посольства України в ОСОБА_4 ОСОБА_5 зареєстрована громадянкою України ( а.с.60).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Міністерства юстиції України в інтересах ОСОБА_2, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що згідно ст.1 Конвенції є, зокрема, забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав.

В даному випадку не вбачається незаконного переміщення дитини, так як її батько заявник по справі своєю заявою від 24 грудня 2008р. не мав заперечень щодо поїздок дочки у країни Європи у період з 01 квітня 2009р. по 01 квітня 2012р. у супроводі ОСОБА_3 (а.с.57).

У ст. 3 Конвенції зазначено, що переміщення або утримування дитини вважається незаконним, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування, та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б якби не переміщення або утримання.

Згідно з висновком про умови проживання малолітньої ОСОБА_5 та з актом обстеження житлово-побутових умов,зроблених службою у справах дітей Комсомольської міської ради, дівчинка має всі необхідні умови для проживання та розвитку, відвідує дитячий садок. Мати ОСОБА_3Апроживає разом із дочкою, має постійне місце роботи та позитивні характеристики, належним чином піклується про збереження здоров»я дитини, її фізичний,духовний та моральний розвиток (а.с.53-56).

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що повернення дитини до іншої держави без матері не буде відповідати інтересам дитини, яка є громадянкою України, мешкає в умовах, що сприяють її розвитку та вихованню.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матірю лише у виключних випадках.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанцій.

Між тим, позивач не позбавлений права на спілкування з дочкою й законодавство України сприяє цьому.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для воззєднання сімї мають право на вільний вїзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

-3-

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є обґрунтованим, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303,307,308, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави Полтавської області від 24 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І