Справа № 2-2960/11
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Гузь А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 01 лютого 2010 року, між сторонами було укладено договір позики.

У відповідності договору позики, позивач передає, а відповідач приймає грошові кошти в сумі 812 000 тисяч гривень 00 копійок. і зобов'язується їх повернути на визначених договором позики умовах.

Згідно пункту 2 договору позики, грошові кошти у сумі 812 000 тисяч гривень 00 копійок, що є предметом договору позики, передані готівкою позивачем та отримані відповідачем повністю до підписання такого договору позики.

Пунктом 3 договору позики передбачено, відповідач зобов'язаний повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 100 000 доларів США 00 центів з офіційним обмінним курсом продажу долару США в AT «ОТП Банк» на день платежу.

Станом на день звернення із даною позовною заявою до суду, відповідач не виконав зобов'язання за договором позики, не повернув одержані ним за договором позики грошову кошти.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань сторонами було укладено договір іпотеки від 01 лютого 2010 року, предметом якого є земельна ділянка, що належить відповідачу на праві приватної власності, загальною площею 0,1195 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Відповідно до договору іпотеки, при виникненні іпотечного випадку, позивач надсилає відповідачу повідомлення з вказівкою про загальну суму борових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобов'язань. У випадку непогашення відповідачем зобов'язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить їй в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов'язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

02 лютого 2011 року, у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань за договором позики відповідачем, стався ОСОБА_3 випадок, який став підставою направлення відповідачеві ОСОБА_3 повідомлення.

Оскільки відповідач вимогу, викладену в ОСОБА_3 повідомленні у визначений строк не виконав, вважає, що вона , набула право власності на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки.

Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована у Києво-Святошинському районі Київської області, Княжицька сільська рада, ОК «Княжич», загальною площею 0,1195 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав.

Суд вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в задоволенні позову відмовляє з таких підстав:

Судом встановлено, що 01 лютого 2010 року, між позивачем та відповідачем, з було укладено договір позики, у відповідності до якого , позивач передав , а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 812 000 тисяч гривень та зобов'язався їх повернути на визначених договором позики умовах.

Згідно пункту 2 Договору позики, грошові кошти у сумі 812 000 тисяч гривень, що є предметом Договору позики, передані готівкою відповідачу повністю до підписання договору позики.

Пунктом 3 Договору позики передбачено, відповідач зобов'язаний повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 100 000 доларів США 00 центів з офіційним обмінним курсом продажу долару США в AT «ОТП Банк» на день платежу до 01 лютого 2011 року.

Згідно ст.. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплати гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто на підставі укладеного Договору позики та факту отримання грошових коштів між сторонами виникли грошові зобов'язання за змістом яких відповідач зобов'язаний повернути в строк до 01 лютого 2011 року грошову суму.

Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

На даний час відповідач не виконав зобов'язання за договором позики.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором позики, сторонами було укладено Договір іпотеки від 01 лютого 2010 року, предметом якого , є земельна ділянка, що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі Державного акту про права власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 422065 від 21 травня 2008 року, загальною площею 0,1195 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, кадастровий номер -322483600:04:011:0058.

У відповідності до ч.3 ст.і 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Але у відповідності до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.. 373 ЗК України право власності на землю (земельну ділянку ) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Також згідно ст.. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі:придбання за договором купівлі-продажу , дарування, міни, ренти, іншими цивільно-правовими угдами , безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності , приватизації земельних ділянок , що були раніше надані їм у користуванні, прийняття спадщини , виділення в натурі (на місцевості ) належної їм земельної частки (паю)

Крім цього згідно діючому законодавству власник земельної ділянки може передавати її в заставу , але згідно ст.. 133 ч. 4 ЗК України заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них можуть бути лише банки.

Таким чином обставини, на які посилається позивач а також її представник не передбачені договором позики, як підстави для виникнення права власності у позивача на земельну ділянку. Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються главою 71 ЦК України.

Згідно ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками .

Тобто договір позики опосередковує відносини щодо передачі майна у власність на засадах повернення такої ж кількості майна того ж роду та якості.

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження позивача,позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання за позивачкою право власності на земельну ділянку.

Позивачем не доведено підставу позову, а саме - які саме права позивача були порушені в зв'язку з невиконанням відповідачем договору позики.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник позивача не довів тих обставин на які посилався як на підставу вимог позивача не надав докази в обґрунтування її вимог, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивачки його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про не бґрунтованість та недоведеність вимог позивачки оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.509, 526, 546, 548, 610, 611, 612, 1046, 1050 ЦК України , законом України «Про іпотеку» ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя