Справа № 2-455/11
Провадження № б/п
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Усатова Д.Д., при секретарі Шевчук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваною угодою та визнання права власності на ? частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваною угодою та визнання права власності на 1/2 частину квартири, в якому посилалась на те, що 14 липня 1994 року вона, вступила до шлюбу з ОСОБА_7 13 жовтня 1998 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони укладено договір дарування квартири, посвідчений ОСОБА_10В приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №7123. На підставі даного договору ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували, а ОСОБА_7 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1, що в місті Боярка, Києво- Святошинського району Київської області.

Ні позивачка, ні її чоловік ОСОБА_7 (обдарований) не перебували з відповідачами - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у родинних та інших близьких (дружніх) стосунках. Будь-яких підстав для дарування її чоловікові квартири не було. Даний договір дарування укладено з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу квартири, що сторони насправді вчинили.

При вчиненні правочину сторони в дійсності мали на увазі договір купівлі-продажу, а не дарування, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_1 та ОСОБА_7 грошові кошти за спірну квартиру в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США.

Таким чином позивачка вважає спірний договір дарування квартири АДРЕСА_1, що в місті Боярка, від 13 жовтня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №7123 є удаваним правочином, що вчинений з метою приховати інший правочин - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що в місті Боярка, який сторони на справді вчинили, а тому за правилами частини 2-ї статті 235 ЦК України ці правовідносини мають регулюватися правилами які врегульовують правовідносини в сфері купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки на час укладення спірної угоди позивачка з ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі та сплачували за квартиру спільні сімейні кошти, то дана квартира АДРЕСА_1, що в місті Боярка є спільною сумісною власністю подружжя.

22 грудня 2009 року ОСОБА_7 помер. Спадкоємцем першої черги стала позивачка ОСОБА_1 та треті особі по справі ОСОБА_7 З П., ОСОБА_6 Позивачка вважає, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина лише на ? частину спірної квартири, оскільки інша !/2 частина квартири має належати їй, як майно, що набуте в шлюбі зі спадкодавцем.

Оскільки був вчинений удаваний договір дарування спірної квартири і державний нотаріус буде змушений видати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом не на 1/2 частину, а на всю спірну квартиру, позивачка звернулась з даним позовом в якому просила суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, що в місті Боярка Києво- Святошинського району Київської області, від 13 жовтня 1998 року, що укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №7123, удаваним правочином, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що в місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області та просила визнати за нею право власності на '/2 частину спірної квартири.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Суду пояснила, що при укладенні договору дарування не була присутня, про укладення договору дарування, а не договору купівлі-продажу дізналася лишо'після смерті чоловіка ОСОБА_7.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала та просила слухати справу без її участі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Треті особі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. ОСОБА_5 суду пояснила, що перебувала з ОСОБА_8 в дружніх стосунках. З ОСОБА_2 не була знайома, але ОСОБА_2 подарувала її сину свою частину квартири із-за дружби ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Син ОСОБА_7 ні з ОСОБА_8 ні з ОСОБА_9 не був знайомий. Дружина її сина, позивачка по справі ОСОБА_1, при посвідченні угоди в нотаріальній конторі не була присутня.

Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 жовтня 1998 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчений договір дарування квартири, що зареєстрований в реєстрі за №7123, на підставі якого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували, а ОСОБА_7 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1, що в місті Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

31 грудня 1998 року ОСОБА_8 помер. Спадкоємцями першої черги за законом, що прийняли спадщину після його смерті стали відповідачі по справі - його дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4, ОСОБА_2, що підтверджується спадковою справою після його смерті.

22 грудня 2009 року ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями першої черги за законом стали - його дружина ОСОБА_1 та треті особі по справі - мати ОСОБА_7 З П., донька від першого шлюбу - ОСОБА_6, що підтверджується спадковою справою після смерті ОСОБА_7

Ст. 235 ЦК України визначає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, що дарувальники ОСОБА_8, ОСОБА_2 ніколи не перебували в родинних та близьких дружніх відносинах з обдарованим ОСОБА_7, що могли призвести до безоплатної передачі спірної квартири у власність обдарованого. Твердження третіх осіб про існування дружніх стосунків між ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що стали підставою для вчинення договору дарування, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала - подала до суду заяву в якій визнала, що отримувала кошти, за її частку в спірній квартирі.

Суд приходить до висновку, що правочин - договір дарування квартири від 13 жовтня 1998 року укладений ОСОБА_8, ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони, є удаваним правочином, що вчинений з метою приховати інший правочин - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що в місті Боярка, який сторони на справді вчинили, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що 14 липня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14.07.1994 року.

Ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України визначає, шо майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ч.З ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 13 жовтня 1998 року ОСОБА_7, за спільні сімейні кошти подружжя ОСОБА_1 ОСОБА_7, була придбана квартира №62 в будинку по вулиці Б. Xмельницького, що в місті Боярка, а тому є їх спільною сумісною власність як подружжя.

Ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України визначає, що разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не значено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ч.2. ст. 370 ЦК України визначає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інще не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що свідчили б про існування між подружжям ОСОБА_1 ОСОБА_7ї. договору про розмір їх часток у праві спільної сумісній власності суд вважає їх частки рівними, а тому позовні вимоги, щодо визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, що в місті Боярка, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачка підтвердила отримання нею коштів за відчужену квартиру. Натомість треті особи по справі не надали суду належних та допустимих доказів, щоб підтвердити факт існування дружніх стосунків між ОСОБА_8, ОСОБА_2 (ОСОБА_8) Н В. та ОСОБА_7, які могли б звести до безоплатної передачі спірної квартири у власність ОСОБА_7, тому їх доводи суд залишає поза увагою.

Керуючись ст.ст. 235.368,370,392 ЦК України, ст.ст.60,70 СК України ст. ст. 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 .Хмельницького, що в місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області, від 13 жовтня 1998 року, що укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №7123, удаваним правочином, що вчинено сторонами для приховання Іншого правочину - договору купівлі-продажу квартири №62 будинку №98 по вулиці Б..Хмельницького, що в місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, що з місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня, наступного за його проголошенням. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні, у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов