АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3742/11
Головуючий по 1-й інстанції Куцин В.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2011 року м.Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Обідної О.І.

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

при секретарі : Колеснік Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 4 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»про стягнення суми вкладу, відсотків, пені, 3% річних від суми боргу, третя особа ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Вказувала, що 26 квітня 2006 року між нею та банком в особі начальника Миргородського відділення ОСОБА_4 укладено договір на вклад валютний №20/02-02/25, відповідно до умов якого вона передала грошові кошти в сумі 1000 євро. В подальшому вона пролонгувала свій договір та протягом листопада 2006 року грудня 2008 року поповнювала вкладний рахунок, в звязку з чим розмір вкладу збільшився до 10900 євро. Після закінчення дії договору банк кошти їй не повернув, що змусило звернутись в суд за захистом свого майнового права.

Просила стягнути депозитний вклад в розмірі 10900 євро, проценти 2552, 47 євро, суму пені 4718, 35 євро, 3% річних від суми боргу 710,44 євро та понесені судові витрати.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 4 жовтня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 по договору №20/02-02/25 на вклад «Валютний»від 26 квітня 2006 року 8856 Євро, що еквівалентно 102877грн. 59 коп. (7800 Євро депозитного вкладу, 1056 Євро відсотків та 853 грн. 65 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення в частині відмовлених в задоволенні вимог про стягнення депозитного вкладу в розмірі 3100 євро, відсотків по вкладу 1257,75 євро, пені та 3% річних від суми боргу скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову в повному обсязі , в іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування посилається на невірно застосовані норми матеріального права, зокрема ст. 267 ЦК України, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення пені у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», назва якого згодом змінена на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», укладено договір № 20/02-02/25 на вклад «Валютний», за умовами якого вкладник передала останньому 1000 євро терміном на 6 місяців з виплатою банком 25% річних.

Встановлено, що вказаний договір неодноразово пролонгувався та діяв до 26 січня 2009 року. Протягом цього строку пролонгації позивач поповнила вклад на суму 6800 євро.

За вказаних обставин, посилаючись на положення ст. 526, 1060 ЦК України, суд першої інстанції стягнув на користь вкладника суму депозитного вкладу 7800 євро та 1056 євро в якості відсотків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до п.1.1 договору № 20/02-02/25 на вклад «Валютний»строк дії договору становить 6 місяців, днем закінчення строку вкладу є 26 жовтня 2006 року.

Пунктом п.6.2 вказаного договору встановлено, що строк дії цього договору не продовжується. Після закінчення строку вкладу, згідно п.1.1, сторони можуть укласти новий договір на умовах, що пропонуються банком на момент його укладання.

Таким чином, вказаний договір пролонгації не передбачав , натомість визначав можливість після закінчення строку дії договору укласти новий договір.

Як свідчить надані позивачем прибуткові ордери від 08.11.2006 року, від 07.05.2007 р. від 14.11.2007 року , від 27.06.2008 року та від 26.12.2008 року - остання передавала банку в особі керуючої відділенням грошові кошти за межами дії договору , без дотримання умови щодо укладання нового договору банківського вкладу.

Оскільки після закінчення строку дії вкладу , тобто після 26.092006 року, сторони могли укласти новий договір та оформити його відповідним чином, проте інші кошти передавались за межами строку дії договору , тому не можуть вважатись вкладом по договору №20/02 - 02/25 від 26.04.2006 року .

Висновок суду, що спірний договір пролонгував ся неодноразово до 26 січня 2009 року, що підтверджується відміткою на договорі, яка посвідчена підписом керуючої та щодо поповнення 27 червня 2008 року, в період дії договору, на суму 6800 євро є помилковим.

Написи зроблені на договорі щодо пролонгації його дії до 26 квітня 2007 року, до 26 жовтня 2007 року, до 26 квітня 2008 року, до 26 жовтня 2008 року, до 26 січня 2009 року та про внесення додаткових коштів із зазначенням суми поповнення та дати поповнення, зроблені без дотримання процедури укладення нових договорів, суперечать умовам договору, а отже не можуть бути взяті до уваги.

Беручи до уваги, що договір діяв лише шість місяців і за цей строк вкладник передав банку 1000 євро , вказані кошти як банківський вклад і підлягають поверненню .

Враховуючи, що право вкладника на поповнення вкладного рахунку діє протягом строку договору , а передача банку ОСОБА_2 інших грошових коштів ( за виключенням 1000 євро) мала місце вже по закінченню дії договору , висновок суду першої інстанції , що останні є вкладом та підлягають стягненню за договором №20/02 - 02/25 від 26.04.2006 р. - не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить умовам договору .

За вказаних обставин рішення суду в частині задоволення позову про стягнення банківського вкладу в розмірі 8856 євро підлягає скасуванню , з постановленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог, а саме про стягнення на користь позивача банківського вкладу в сумі 1000 євро.

За змістом ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховується від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Оскільки умовами договору було передбачено відсоткову ставку в розмірі 25% річних та сума відсотків не була сплачена після закінчення дії договору, колегія суддів приходить до висновку, що на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню проценти на суму вкладу в розмірі 125 євро (1000 євро на 6 місяців під 25% річних).

Згідно ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки банк порушив право позивача на своєчасне отримання банківського вкладу, обґрунтованою є вимога про застосування ст. 625 ЦК України як передбаченого законом способу захисту майнового права .

У зв»язку з чим , колегія суддів вважає за необхідне стягнути з банку на користь ОСОБА_2 3% від суми неповернутого боргу ( 1000 євро) за період після закінчення дії договору з 27.10 2006 р. по час звернення з даним позовом до суду - по 5 травня 2011 року(включно), що складає 134 , 96 євро ( 1000х3%=3000 за рік : 365х1642 днів =134,96 євро).

Відповідно до п.4.1 Договору у випадку не обгрунтованого не повернення Банком суми вкладу в строк, визначений в п.п. 1.1, ОСОБА_3 виплачує пеню у розмірі 0,05 % від неповерненої суми вкладу за кожен день затримки виплат.

Оскільки до даного часу банк не повернув позивачу належний йому вклад в розмірі 1000 євро , то відповідно до умов договору за кожен день порушення зобов»язання по поверненню вкладу відповідач повинен сплатити неустойку.

За умови, що представником відповідача в ході розгляду справи було заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до ст. 258 ЦК України, суд повинен був застосувати в частині вимоги про стягнення пені спеціальну позовну давність в один рік .

Враховуючи, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем зобов»язання по поверненню банківського вкладу , на його користь підлягає стягненню пеня в розмірі 182 , 5 євро , де 0,5 євро розмір пені за кожен день (1000 євро* 0,05 % від неповернутої суми вкладу ) * 365 днів = 182,5 євро.

Таким чином на користь ОСОБА_2 із ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»підлягають стягненню 1000 євро як суми вкладу, 125 євро в якості не виплачених за умовами договору відсотків , 134.96 євро як 3% річних згідно ст. 625 ЦК України та 182,5 євро в якості пені , а всього 1442, 46 євро , що в еквіваленті по курсу НБУ становить 16761 грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п. 3,4 ч.1 ст.309, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 4 жовтня 2011 року скасувати, постановивши по справі нове рішення .

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 по договору №20/02-02/25 на вклад «Валютний»від 26 квітня 2006 року 1000 євро як суми вкладу, 125 євро в якості не виплачених за умовами договору відсотків , 134.96 євро як 3% річних та 182,5 євро в якості пені , а всього 1442, 46 євро , що в еквіваленті по курсу НБУ становить 16761 грн .

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: