Справа № 22-ц-2725/11 Головуючий у 1 інстанції: Боровкова Д. О.
Провадження № 22-ц/1390/6396/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Бакуса В.Я., Шумської Н.Л.,

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4

та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скарою ОСОБА_3 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 лютого 2011року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 (треті особи: 7-ма ОСОБА_8 державна нотаріальна контора, 5-ма ОСОБА_8 державна нотаріальна контора Обласне комунальне підприємство ОСОБА_8 обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки") про визнання права власності на спадкове майно» про зменшення обов'язкової частки в спадщині та визнання недійсним договору дарування, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач.

В апеляційній скарзі вказує, що не враховано, що всі витрати на утримання квартири в належному стані, опіка і лікування ОСОБА_9 та ОСОБА_6 здійснювались за її кошти. Не враховано необхідність зменшення обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадщині, з урахуванням відносин останнього з ОСОБА_10 під час їх спільного їх життя.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити з таких підстав.

Встановлено, що позивач звернулася з позовом, в якому просила зменшити обов'язкову частку ОСОБА_6 в спадщині після смерті ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір дарування частини зазначеної квартири.

Свої вимоги мотивувала тим, що спірна квартира належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в розмірі по 1/2 частці кожному. Вона з дня свого народження проживала в даній квартирі разом зі своєю мамою ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 ( мати ОСОБА_6І.), сприймаючи їх за діда та бабцю. В 1984 році її мати переїхала проживати в інше місце, а вона залишилась проживати в зазначеній квартирі. В 1999році ОСОБА_10 та ОСОБА_6 разом з нею звернулись в ОСОБА_8 державну нотаріальну контору, де склали заповіт на її користь. В 2001 році стан здоров'я ОСОБА_10 погіршився, вона не виходила на подвір'я і тяжко пересувалась по квартирі тому все піклування і догляд за ОСОБА_10 та ОСОБА_6 здійснювали її мати і вона. В 2003 році за її рахунок був проведений ремонт в квартирі, в 2007 році - ремонт балкона. Всі витрати на утримання квартири в належному стані, опіка і лікування ОСОБА_9 та ОСОБА_6 здійснювались за її кошти, а найбільша опіка здійснювалась мною саме над ОСОБА_6 Коли 17.10.2008 року померла ОСОБА_10, всі витрати на похорони взяли вона. Після похорону у м. Львові з'явились родичі ОСОБА_6, яких на протязі всього часу вона не знала, їх не бачила, а також не бачив їх ОСОБА_6 Зразу після їхнього приїзду ОСОБА_6 повністю змінив до неї і її мами ставлення, почав їх ображати, забрав ключі і вигнав їх з дому. Знаючи, що ОСОБА_10 склала на неї заповіт на 1/2 частину квартири, який до речі ОСОБА_6 не оспорював і не заперечував, останній подав заяву в нотаріальну контору на оформлення обов'язкової частки спадщини, а згодом віддарував 3/4 частини спірної квартири ОСОБА_7 В зв'язку з наведеним, просила позов задовольнити.

Відповідно до вимогам ч.1 ст.1241 Цивільного кодексу України розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_6. ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1973 року.

17 листопада 2008 року ОСОБА_10 померла, а перед тим 09 липня 1999 року заповіла належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 позивачці.

Крім ОСОБА_6 та позивача інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом після смерті ОСОБА_9 немає. Крім того, ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем першої черги, який має право на спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_10

Таким чином, ОСОБА_6, як непрацездатний вдівець успадкував 1/4 частки квартири АДРЕСА_2, тобто половину 1/2 частки зазначеної квартири, яка б належала йому у разі спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

В той же час, позивач успадкувала 1/4 частку спірної квартири за вищезазначеним заповітом.

Не встановлено, що між ОСОБА_6 та померлою ОСОБА_10 існували такі відносини, або існували інші обставини, які-б мали істотне значення, та давали б підставу суду зробити висновок про можливість зменшення розміру обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадщині. Крім того відносини між ОСОБА_6 та померлою ОСОБА_10 були нормальні, як для подружжя похилого віку.

Тому суд вірно критично поставився до посилань позивачки щодо необхідності зменшення обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадщині, з урахуванням відносин останнього з ОСОБА_10 під час їх спільного їх життя, та не прийняв до уваги зазначене твердження.

Таким чином в позовній вимозі щодо зменшення обов'язкової частки ОСОБА_13 у спадщині після смерті ОСОБА_9 у спірній квартирі судом вірно відмовлено.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування частини спірної квартири ОСОБА_7, то в ній також відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_6, як власник 3/4 частки квартири АДРЕСА_2, мав право подарувати її ОСОБА_7, а позивач, яка не є стороною у договору дарування, не може ставити питання про визнання недійсним зазначеного договору.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що всі витрати на утримання квартири в належному стані, опіка і лікування ОСОБА_9 та ОСОБА_6 здійснювались за її кошти, а найбільша опіка здійснювалась нею саме над ОСОБА_6, т.я. ці покликання не є правовими підставами зменшення обов'язкової частки ОСОБА_13 у спадщині після смерті ОСОБА_9 у спірній квартирі.

Хоча в апеляційному суді апелянт уточнила свої вимоги в апеляційній скарзі щодо відшкодування витрат на підставі ст.1232 ЦПК України, однак ці вимоги не були предметом судового розгляду та оскаржуване рішення з цього приводу не постановлено, а тому не можуть бути і предметом апеляційного розгляду.

Рішення відповідає вимогам процесуального та матеріального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому її слід відхилити.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 лютого 2011року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_14