справа 2004/2-444/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

при секретарі Макушинській О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: СГІРФО Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: СГІРФО Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, свої вимоги мотивує тим, що 19.11.1991 року ним було придбано будинок на правах особистої власності по АДРЕСА_1. 24.10.1992 року позивач вступив у шлюб з ОСОБА_2, та після укладення шлюбу подружжя стало проживати у вищевказаному будинку, разом з ними проживав і неповнолітній син відповідачки від першого шлюбу, який на даний час є повнолітнім - ОСОБА_3 Від даного шлюбу з спільних дітей не мають. 26.04.2011 року рішенням Богодухівського районного суду Харківської було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 На даний час відповідачі самовільно без згоди позивача зайняли в належному йому будинку дві з 3-х наявних житлових кімнат, користуються кухнею, ванною, сан.узлом та господарчими будівлями, при цьому вони не приймають участі у витратах утримання будинку, прибудинкової території та проведення ремонту, не сплачують кошти за комунальні послуги. В цьому ж будинку за адресою АДРЕСА_1 також зареєстрований, ОСОБА_4, син позивача від першого шлюбу, але він змушений знімати квартиру у м. Харкові де і проживає, оскільки ОСОБА_2 своєю поведінкою перешкоджає йому проживати в будинку батька. До укладення шлюбу відповідачі проживали в с. Губарівка в будинку який належить матері ОСОБА_2, позивач неоднократно просив відповідачів у добровільному порядку звільнити належний йому будинок, але на його прохання ніхто не відреагував. При цьому, ОСОБА_2 порушує правила співжиття, своєю поведінкою створює умови, які є неможливими для проживання з нею в одному будинку, відповідач неодноразово звертався до Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області з даного приводу, на адресу ОСОБА_2 виносилися офіційні попередження про неприпустимість вчинення нею протиправної поведінки, також її було притягнуто до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство. Крім того позивач має намір продати господарство та переїхати до сина в м. Харків на постійне місце проживання, тому він і звертається з даним позовом до суду.

Позивач просить, усунути перешкоди в користуванні та вільному

розпорядженню ОСОБА_1 належним йому на праві власності майном, а

саме домогосподарством по АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

шляхом зняттям їх з реєстрації Сектором громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в

Богодухівському РВ УМВС України в Харківській області в цьому домогосподарстві та їх

виселенням, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності, свої вимоги мотивує тим, що 24.10.1992 року вони уклали шлюб з ОСОБА_1 та з того часу проживають у спірному домоволодінні АДРЕСА_1. Вказаний будинок був придбаний ОСОБА_1 до укладання шлюбу - 19.11.1991 року. Рішенням Богодухівського районного суду 26.04.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. За час проживання у шлюбі вартість спірного домоволодіння істотно збільшилась, оскільки подружжя з 1995 по 2010 року за рахунок спільних коштів та спільної праці збудували гараж, сарай, погріб, огорожу з воротами, домоволодіння було газифіковане, обладнане пристроями для цифрового телебачення (супутниковими антенами). Крім того, за спільні кошти та спільними зусиллями проводились поточні ремонти домоволодіння. Позивачка вважає, що у зв"язку з цим дане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 у зустрічному позові просить визнати домоволодіння АДРЕСА_1 - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позивач, відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1 свої позовні вимоги у суді підтримав в повному обсязі. Пояснив, що будинок було придбано ним до шлюбу і тому він не може бути об"єктом спільної сумісної власності. Зазначив, що за час шлюбу дійсно було добудовано гараж, сарай, але це також не може бути об"єктом спільної сумісної власності, оскільки будувалося не за сімейні кошти, а за кошти отримані від господарської діяльності СФГ "Весна", що було зареєстровано за адресою його домоволодіння, і головою якого він був. Всі ремонтні роботи в будинку були ним проведені ще до шлюбу з ОСОБА_2, під час шлюбу вони жодного разу не робили капітального ремонту. На даний час вони з дружиною розлучилися, але остання продовжує проживати в його домоволодіння, при цьому вона своєю поведінкою сумісне проживання зробила неможливе. Просив його позовні вимоги задовольнити, а в задоволення зустрічного позову відмовити, оскільки він не обґрунтований та не має ніяких підстав для його задоволення.

Представник позивача, відповідача по зустрічній заяві ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що будинок по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_1 у 1991 році, будинок він оформив на своє ім."я, і він є його приватною власністю. У 1992 році ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, і остання переїхала проживати до чоловіка зі своїм сином від першого шлюбу. Сторони по справі проживали в одному будинку разом, вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу , позивач попросив колишню дружину звільнити його будинок разом зі своїм сином, оскільки їх проживання в цьому будинку порушує його право приватної власності. ОСОБА_3 звільнив будинок, та останні шість місяців проживає окремо, ОСОБА_2 залишилася проживати, при цьому вона порушує всі правила, заважає власнику нормально почувати себе в своєму будинку що підтверджується його неодноразовим зверненнями до Богодухівського РВ з заявами на підставі яких винесено постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Так , як будинок по АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача, а відповідачка порушує правила проживання, тому просить позов задовольнити. Проти зустрічного позову заперечив, пояснивши, що як зазначалося вище, вказаний будинок є власністю ОСОБА_1, і дійсно якщо вартість мана суттєво збільшиться його можна визнати об"єктом спільної сумісної власності, але за адресою: АДРЕСА_1 також зареєстроване СФГ "Весна", головою якого є ОСОБА_1, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були його членами, тобто спірний будинок виконує функцію і селянсько фермерського господарства. З 1992 року по 2011 рік ніяких змін у вартості самого будинку не відбулося. На території домоволодіння дійсно було збудовано будівлі: гараж, сарай , ангар, але призначення цих споруд для обслуговування діяльності СФГ, це обробка сільськогосподарської продукції, її зберігання , зберігання техніки. будівельні матеріали для цих будівель купувалися за кошти господарства , а не за сімейні кошти, тобто будівлі є власністю СФГ, а не особисто ОСОБА_1 В подальшому у 2011 році, ОСОБА_2 та її син були виключені з членів СФГ "Весна" та їм виплачено їхню частку, хоча вони відмовилися від її отримання. Оскільки добудови дійсно є , але вони являються власністю СФГ , тому не є об"єктом поділу між подружжям. Доказів про перебудову самого будинку надано не було, а оскільки будинок було придбано до укладення шлюбу тому він є власністю лише ОСОБА_1

Відповідач, позивач по зустрічній заяві ОСОБА_2 проти задоволення позов ОСОБА_1 заперечила, та просила задовольнити її позовні вимоги. Пояснила, що дійсно будинок було куплено її колишнім чоловіком ще до укладення шлюбу, але коли вона перейшла туди жити , то в будинку майже не було ремонту, вони разом клеїли шпалери, фарбували все, проводили газ, купували техніку. Чоловік вигнав її з дому при цьому нічого не давши, хоча вона працювала і в будинку і в СФГ. Зазначила, що якщо її виселять з даного будинку їй немає де проживати. Всі отримані кошти вкладалися в сім"ю, в покращення будинку, з ними проживав її син від першого шлюбу. Будинок значно збільшився у своїй вартості, тому просить визнати його об"єктом спільної сумісної власності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з"явився, але надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечив.

Представник СГІРФО Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не з"явився, але надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечив.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до рішення Богодухівського районного суду від 26 квітня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24.10.1992 року Полковомикитівською сільською радою, актовий запис № 06 , розірвано.

Відповідно до договору купівлі -продажу від 19.11.1991 року, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_6, яка діяла по довіреності колгоспу ім.. Тельмана, будинок за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці розміром - 800 кв.м., на правах особистої власності.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1, його власником являється ОСОБА_1.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Полковомикитівської сільської ради № 552 від 22.08.2011 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 21.11.1985 року, який належить йому на праві приватної власності. За згодою власника в будинку зареєстровані : колишня дружина ОСОБА_2 з 15.01.1999 року, її син від першого шлюбу ОСОБА_3 з 14.09.2010 року , та син ОСОБА_1 від першого шлюбу , ОСОБА_4 з 13.05.2008 року.

Згідно з повідомлень Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області, було розглянуто заяви ОСОБА_1 відносно подій, що мали місце 13.05.2011 року та 05.08.2011 року, як було зазначено заявником ОСОБА_2 погрожувала йому фізичною розправою та висловлювалася в його бік нецензурною лайкою. По даним фактам винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками ст.. 296 ч. 2 КК України, оскільки дані події виникли раптово на грунті неприязних відносин, носили короткочасний характер і не було грубо порушено громадський порядок та спокій інших громадян .

Відповідно до ст.15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Згідно ст.150 Житлового Кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистою проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно ст..155 Житлового Кодексу України встановлено гарантії прав громадян, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру) з чого випливає те, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Згідно ст.321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.48 ЗУ „Про власність" „Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння..."

Відповідно до ст. ст..116, 157 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Вимоги позивача про виселення ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст.107 ЖК України судом не можуть бути прийняті, оскільки в цій статті мова іде про розірвання договору найму будинку з наймачем в будинках державного і громадського житлового фонду.

ОСОБА_2 є колишньою дружиною ОСОБА_1, а отже навіть після розірвання шлюбу, враховуючи те, що вона продовжує проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1 так як у неї немає іншого житла, вона відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України залишається членом його сім"ї. Позивачем не надано суду доказів того, що колишня дружина систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила соціалістичного співжиття, що робить неможливим проживання з нею в одному будинку. Суд не вважає, що звернення позивача до Богодухівського РВ із заявами про погрози з боку ОСОБА_2 є порушенням правил співжиття, оскільки вони не носять систематичного характеру. Тому відмовляє позивачу у визнанні ОСОБА_2 втратившою право користування житловим приміщенням.

При цьому, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 втратившим право користування житловим приміщенням -будинком АДРЕСА_1 оскільки, ОСОБА_3, хоча і являється сином колишньої дружини власника будинку, від першого шлюбу, але він не був усиновленим ним, тому не є членом сім"ї ОСОБА_1, а отже проживав в його будинку, як наймач. Також як було зазначено позивачем, ОСОБА_3 не проживає в будинку шість місяців.

Суд відмовляє у зобов'язані сектору громадянства і реєстрації фізичних осіб Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області зняти ОСОБА_3, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 оскільки вирішення даного питання не входить до компетенції суду, тому суд не може перебирати на себе обов"язки іншого органа.

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_1 в особисту власність до укладення ним шлюбу з ОСОБА_2

Відповідно до довідок КП "Богодухівське БТІ"№ 714 від 14.10.2011 року та 11.11.2011 року інвентаризаційна вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 , станом на 10.09.1992 року становить 8 741 руб., а станом на 13.10.2011 року складає 192 796 грн.

Відповідно до Статуту селянського ( фермерського ) господарства "Весна", його засновником є ОСОБА_1, членами господарства є: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 Місцезнаходження даного господарства: АДРЕСА_1

Згідно розхідних накладних, товарних чеків та платіжних доручень СФГ "Весна"було придбано будівельні матеріли, а саме: листове залізо, кутки, труби, цемент, швелера, профнастили, саморізи, цегла, дерево породи сосна, шифер.

Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 на надала суду доказів того, що вартість будинку істотно збільшилася внаслідок трудових та грошових затрат подружжя. Сторонами не заперечується, що за той час, що вони проживали разом, були збудовані гараж, сарай, погріб, огорожа з воротами, але ці будівлі були збудовані для обслуговування СФГ "Весна", що зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, тому вони є власністю господарства , а не особисто ОСОБА_1 Крім того , дані будівлі не прийняті в експлуатацію, в зв"язку з чим не є об"єктами власності.

Згідно ст.88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з ОСОБА_3

Згідно ст. 60 ЦПК України "Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень", доведення позову є обов'язком позивача, відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки.

Рішення виноситься у межах заявлених вимог на підставі наданих доказів.

На підставі приведеного вище, керуючись ст.48 Закону України „Про власність", ст.ст.10,11,60, 88, 213- 215 Цивільного процесуального кодексу України , ст.. ст.. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.. ст.. 64, 116,150, 155, 157 Житлового кодексу України, ст.. 25 Кодексу про шлюб та сім"ю, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: СГІРФО Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку -задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, втратившим право користування житловим приміщенням -будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 45 / сорок п"ять / гривень 50 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ