Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 січня 2011 року ОСОБА_1 райсуд

м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Кір'яка А.В.

при секретарі Овчаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 райсуду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить суд:

- ухвалити рішення про розподіл житлового будинку, розташованого за адресою вул. Таманська, буд. 27/67 у м. Дніпродзержинську, в натурі, виділивши йому у володіння та користування 2/3 частини житлового будинку та надвірних будівель, а відповідачці - 1/3 частину житлового будинку та надвірних будівель, згідно часток в праві власності;

- визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок за адресою: вул. Таманська, буд. 27/67 у м. Дніпродзержинську, згідно виділеним співвласникам долям будинку;

- зобов'язати ОКП «Дніпродзержинське БТІ» внести зміни в реєстр права власності на нерухоме майно, згідно рішення суду;

- стягнути з відповідачки понесені ним витрати, які складаються зі сплати го збору, сплати витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної и, а також витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги, згідно квитанції ЮК.

В обгрунтування свої позовних вимог позивач в позовній заяві та судовому щзасіданні зазначає, що він ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, якій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24 квітня 2004 року Третьою Державною нотаріальною конторою м. Дніпродзержинська за реєстровим №2-562, та зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ за №12411, в книзі №77, на праві приватної власності належало 2/3 частини житлового будинку за адресою: вул. Таманська, буд. 27/67 у м. Дніпродзержинську. Ці 2/3 частини будинку його мати отримала як спадщину після смерті свого чоловіка, а його вітчима, ОСОБА_5, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.09.1985 року, та який помер у 2003 році. На 1/3 частину будинку по вул. Таманській, буд. 27/67 у м. Дніпродзержинську покійним ОСОБА_5 був зроблений заповіт на онуку його матері, а доньку його старшої сестри - ОСОБА_3. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. Складається домоволодіння з таких будівель та споруд: А-1 - житловий будинок шлакоблоковий, житловою площею 40,3 кв. м., загальною площею 49,1 кв. м., Б-1 літня кухня шлакоблокова, Т-1 - вбиральня цегляна, Д-1 - душ шлакоблоковий, Ж-1 сарай шлакоблоковий, 3-1 - сарай цегляний, №2,4,5 - огорожа, №3 - зливна яма, 1 - тротуар. Земельна ділянка не приватизована. Після отримання відповідачкою спадщини, вона вселилась в будинок. Його матері ОСОБА_4, яка прожила в цьому будинку майже 20 років, не стало місця в будинку і спокійного життя. Відповідачка почала чинити своїй бабусі, ОСОБА_4, перешкоди у користуванні будинком, вчиняла сварки, при цьому ображаючи людину похилого віку. 01 квітня 2006 року його мати, ОСОБА_4, подарувала йому належні їй 2/3 частини житлового будинку за адресою вул. Таманська, буд. 27/67 у Дніпродзержинську. Договір дарування, укладено між ОСОБА_4 з однієї сторони, як дарувальником, та ним, ОСОБА_2 з другої сторони, як обдарованим, посвідчено держнотаріусом Третьої Державної нотаріальної контори м. Дніпродзержинська та зареєстровано в реєстрі за №2-811. В БТІ право власності за ним було зареєстровано 19 квітня 2006 року за реєстровим №5277765. Після цього відповідачка буквально почала знущатись над його матір'ю, яка залишилась проживати в будинку, навіть бити її, постійно перешкоджаючи у користуванні будинком, тому вони вимушені були звернутись за допомогою до ОСОБА_1 Після чого відповідачка відрізала воду у літній кухні, забрала ванну, відібрала ключі від вхідних дверей, не дозволяє користуватись не тільки будинком, але і надвірними будівлями і земельною ділянкою. Така поведінка відповідачки є і по відношенню до нього - власника частини будинку, якому вона теж перешкоджає користуватись належним майном. Вона вважає себе єдиною власницею житла і поводить себе відповідно, займаючи при цьому більшу частину будинку, нехтуючи правами як співвласника так і людини, яка мешкає у будинку на законних підставах. При такій ситуації, яка склалась при користуванні будинком, вважає за необхідне ставити питання про розподіл майна в натурі, згідно часток кожного співвласника у праві спільної часткової власності, по варіантам, які будуть визначені експертом. Згідно зі ст. 367 ЦК України: «Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними». Так як у добровільному порядку вирішення питання про розподіл будинку натурі вирішити неможливо, він вимушений звертатись з даним позовом до суду. Вважає, що поділ житлового будинку можливий і кожній стороні може бути виділена окрема частка будинку з самостійним виходом. Крім того, необхідно вирішити питання про визначення порядку користування земельною ділянкою, пропорційно часткам нерухомого майна, які будуть виділені в натурі, для можливого використання за цільовим призначенням. Просить задовольнити позов повністю.

Відповідачка проти задоволення позову заперечує та в своїх письмових запереченнях і у судовому засіданні зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до неї про розподіл житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою не визнає у повному обсязі, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, виходячи з наступного. Звертаючись до суду позивач у справі ОСОБА_2 не вказав у позовній заяві про те, що між нею та співвласницею домоволодіння ОСОБА_4, була досягнута домовленість за якою вона разом зі своєю сімєю на протязі тривалого часу займає та користуюся в житловому будинку кімнатою 1-4 розміром 17,3 кв.м, кімнатою 1-5 розміром 6,4 кв.м., коридором 1-1 розміром 6,6 кв.м, тамбуром 1 розміром 2,2 кв.м та літньою кухнею, сараями, та ін.. спорудами. Після смерті ОСОБА_4 вона користуєтьється усіма приміщеннями домоволодіння та надвірними будівлями , що знаходяться на території земельної ділянки площею 600 кв.м. Позивач у справі ОСОБА_2 проживає у своєму житлі за адресою: АДРЕСА_1. Подаючи до суду позовну заяву про виділ йому в натурі у володіння та користування 2/3 частини житлового будинку та надвірних будівель, позивач у справі ОСОБА_2 при цьому не вказав: які ж конкретно приміщення в домоволодінні та надвірні будівлі він просить надати йому у володіння та користування; як і не вказав: за яким конкретно порядком він просить визначити користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями ? Як вбачається з проведеної судово-технічної експертизи розподіл будинку на 2/3 та 1/3 частини не можливий і у відповідності до ч. 2 ст. 183 Цивільного Кодексу України домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Дніпродзержинськ, вул.. Таманська 27/67,набуває правовий статус неділимого. Окрім цього, звертає увагу суду на ту обставину, що при наявності заповіту ОСОБА_5 про те, що спадкоємцем його майна після його смерті є ОСОБА_3 , спірним є питання законності наданого 20.04.2004 року третій особі на стороні позивача ОСОБА_4 свідоцтва про право спадщини на 2/3 частини домоволодіння по вул.. Таманській 27/67 після смерті її чоловіка ОСОБА_5, оскільки це домоволодіння було придбане ОСОБА_5 самостійно 10.08.1984 року, про що свідчить Свідоцтво про право власності, посвідчене Третьою Дніпродзержинською нотаріальною конторою 14.08. 1984 року, коли він не знаходився у шлюбі з ОСОБА_4 , і це майно не було їх сумісною власністю і з огляду на наведене ОСОБА_4 мала право виключно лише на 1/2 частину спадкового майна у вигляді домоволодіння по -вул.. Таманській 27/67, а не на 2/3 частини .За таких обставин і Договір дарування ОСОБА_4 ОСОБА_2 2/3 частини домоволодіння по вул.. Таманській 27/67 від 01.04.2006 року є не законним.

ОСОБА_4 як 3 особа в судове засідання не зявилася, а своєю заявою від 10.11.2010 року просила суд розглянути справу без її присутності, з любим рішенням суду згодна.

Представник Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» (далі ОКП «ДБТІ»), як третьої особи, у судове засідання не зявився, а надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких просив суд в частині позовних вимог про зобовязання ОКП «ДБТІ» внести зміни в реєстр прав власності на нерухоме майно відмовити, а в іншій частині позовних вимог винести рішення на розсуд суду. Про цьому зазначив, що оскільки зазначеною вимогою фактично оскаржуються дії ОКП «ДБТІ», який є суб'єктом владних повноважень, що діє на підставі повноважень, делегованих Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація: права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права ко-I ристування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже, БТІ делеговані повноваження щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Тобто, БТІ, від імені держави, здійснюють дії щодо визнання та підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. За приписами ст.ст. З, 17 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. З урахуванням наведеного вимоги щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Також звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного підтвердження відмови ОКП «ДБТІ» у проведенні реєстрації права власності. Просить суд розглянути справу за відсутністю представника ОКП «ДБТІ» у зв'язку з неможливістю прибуття на судове засідання.

Притягнутий до участі у справі в якості 3 особи виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не зявився, а надіслав до суду письмові запереченя, в яких зазначив, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого, самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також нормативними актами Верховної ОСОБА_1 України прийнятими у межах їх компетенції. Чинним законодавством органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо розподілу житлового будинку. Спір стосується між двома власниками житлового будинку. Виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради не претендує на вищезазначений об'єкт. Просить суд розгляд справи здійснити без участі представника виконавчого комітету та винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повинно бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а в силу ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка ідповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В силу пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.

В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок по вул. Таманській, 27/67 належить сторонам на праві приватної власності і являється їх спільною частковою власністю, що підтверджується копією технічного паспорта на будинок (а.с.17-19), копією договору дарування (а.с.15-16) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. ) . При цьому ОСОБА_2 належать 2/3 частки спірного домоволодіння, а ОСОБА_3, яка проживає у будинку і користується спільною частковою власністю, належить 1/3 частка цього будинку. Також у судовому засіданні встановлено, що поділ цього будинку в натурі на 1/3 та 2/3 частки неможливий, так само як і господарських будівель, споруд та присадибної земельної ділянки, що підтверджується висновком судової будівельно-техничної експертизи №648/649-10 від 28.05.2010 року (а.с.45-51). Питанні про виплату компенсації за належні їм частки домоволодіння ніхто із сторін в судовому засіданні не ставив.

Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

В судовому засіданні встановлено, що розділ домоволодіння в натурі за домовленністю між сторонами також неможливий, так як ніхто з них не хоче одержати у користування частину, меншу ніж ту, на яку він він має право по закону, і при цьому порушуються його права власника.

У звязку з цим в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 356, 367 ЦК України та керуючись , ст.ст. 10,11,57,60, 130, 131,174, 213, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл жилого будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної

скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції

протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Кіряк А.В.