28.04.2011 року Справа № 2-1348/2011
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Спаї В.В.,
при секретареві - Гудим О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
Позивач звернуся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 30.07.2009 р. між ним та ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище ОСОБА_3) було укладено договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого строком на 12 місяців квартира була здана в оренду, тобто до 30.07.2010 р., при цьому вартість орендної плати складала 1 300,00 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, в даній квартирі за усною домовленістю повинні були мешкати відповідачі, утім, як стало відомо, в ній мешкали окрім відповідачів за цим позовом також сестра відповідача - 1 та її чоловік. Посилаючись у позові на те, що всупереч умовам укладеного договору оренди відповідачі 07.01.2010 р. таємно виїхали з квартири, не сплативши суму заборгованості в розмірі 1 300,00 грн. та 1 581,00 грн., а також забрали 2 наволочки, швабру та кухонний ніж, та на те, що окрім матеріальної шкоди, позивач зазнав також й моральної шкоди, яка знайшла вираз зовні у тому, що він втратив душевну рівновагу та впевненість у собі, що негативно відобразилося на його психічному стані та порушило його життєвий уклад та через що він вимушений був на придбання рекомендованих лікарями медичних препаратів для лікування витрачати частину коштів з сімейного бюджету, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з відповідачів на його користь матеріальної шкоди в розмірі 2 881,00 грн., моральної шкоди 5 000 грн., які були завдані в наслідок порушення виконання договору оренди квартири.
У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов.
Відповідачі позов не визнали, пояснили, що повністю оплатили позивачеві вартість за оренду квартири, та за кожним фактом внесення грошей позивач здійснював відповідні записи у зошит, при цьому, відповідачі не вимагали від нього розписок, сподіваючись на його порядність, а також на те, що позивач не довів спричинення йому матеріальної шкоди, на надав доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту меблів, а також на те, що через складне матеріальне становище відповідачі не мали змоги сплатити 1 581,00 грн., через що утворився борг, утім, саме через зазначене ОСОБА_3 була написана розписка, в якій зазначалося про зобовязання сплатити заборгованість по квартирній платі в розмірі 1 581 грн., яка, тобто заборгованість й була погашена у грудні 2009 р. у присутності свідків; разом з тим, відповідачі заперечували проти стягнення з них на користь позивача на відшкодування моральної шкоди грошової суми, посилаючись на те, що протягом усього часу позивач отримував прибуток від них, а також на те, що довідка про нібито погане самопочуття позивача датована 06.05.2008 р., тоді як договір найму було укладено 30.07.2009 р.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України: факт укладення договору найму підтверджується відповідним письмовим договором найму, відповідно до якого відповідач -1 взяла на себе зобовязання сплачувати вартість оренди квартири АДРЕСА_2 в розмірі 1300,00 грн., наявність заборгованості та про зобовязання її погасити у строк до 01.01.2010 р. свідчить розписка, складена ОСОБА_3 від 25.12.2009 р., відповідно до якої ОСОБА_3 зобовязався сплатити борг по квартплаті в розмірі 1 581 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Як було встановлено судом, зобовязання з боку відповідачів виконано не було, не зважаючи на заперечення відповідачів щодо повернення позивачеві 1581 грн. за договором оренди житла, доказів, які би свідчили про слушність їх доводів надано не було, тому для суду вбачаються підстави для про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, адже договір найму укладався задля проживання в даній квартирі родини відповідачів, на користь ОСОБА_1 1 581 грн. заборгованості за договором найму житлового приміщення від 30.07.2009 р.
Разом з тим, частково задовольняючи позов, для суду не вбачається підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 1300 грн. заборгованості у звязку з недоведеністю факту її утворення; разом з тим, щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то для суду вбачаються правові підстави для ухвалення рішення про відмову в її задоволенні, адже згідно приписів законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки за судового розгляду було встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань (за договором найму житла), та даним договором не було передбачено право особи (наймодавця) на відшкодування моральної шкоди за умови порушення позичальником зобовязань, то в цій частині вимога позову про стягнення з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди не може бути задоволена.
Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд зазначає, що з урахуванням задоволення позову частково з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 51 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, ч. 1 та 3 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 218, 224 та ст. 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 581 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 51 грн.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя