АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (ІV) Пустовіт О.Г.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: представника відповідача Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Донченко Ольги Сергіївни,

представника відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - Бершадської Людмили Станіславівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по відшкодуванню втраченого заробітку та щомісячних страхових виплат, компенсації, моральної шкоди та надання нової довідки про розмір страхових виплат станом на 01 квітня 2001 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2006 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) стягнення заборгованості по відшкодуванню втраченого заробітку та щомісячних страхових виплат, компенсації, моральної шкоди, посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я на підприємстві, висновком ЛТЕК від 25.05.1981 року йому встановлено 60% втрати профпрацездатності та ВО «Кривбасруда» (правонаступник ВАТ «Кривбасзалізрудком») призначено страхові виплати у відшкодування втраченого заробітку.

Вважаючи, що підприємством призначено й виплачувалося відшкодування шкоди здоров'ю у зв'язку з втратою профпрацездатності без коригування базового заробітку на коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, починаючи з 01.07.1994 року, просив суд стягнути на його користь з ВАТ «Кривбасзалізрудком» недоплату по щомісячним виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01.11.1992 року по 01.04.2001 року в розмірі 10393,27 грн., компенсацію за період з 01.01.1998 року станом на лютий 2006 року в розмірі 9109,20 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Враховуючи те, що починаючи з 01.04.2001 року страхові виплати на його користь здійснює Відділення Фонду у неправильному розмірі, просив суд стягнути з останнього суму недоплати з 01.04.2001 року по 01.03.2006 року в розмірі 13175,19 грн., щомісячні страхові виплати, починаючи з 01.03.2006 року в розмірі 441,94 грн. до зміни обставин, які впливають на їх перерахунок.

Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги й в остаточній редакції уточненої позовної заяви від 01.02.2010 року, позивач просив суд вважати перебіг позовної давності з вересня 2005 року, стягнути з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь заборгованість із щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку за період з 01.07.1994 року по 01.04.2001 року в розмірі 10389,13 грн., компенсацію за період з 01.01.1998 року по 01.02.2001 року в розмірі 36290,12 грн., зобов'язати ВАТ «Кривбасзалізрудком» надати Відділенню Фонду нову довідку про розмір страхових виплат станом на 01 квітня 2001 року в сумі 219,67 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; стягнути з Відділення Фонду на його користь заборгованість із щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року по 01.02.2010 року в розмірі 34587,45 грн., а також зобов'язати Відділення Фонду здійснювати щомісячні страхові виплати у зв'язку в розмірі 751,87 грн., починаючи з 01.02.2010 року до зміни обставин, які впливають на їх перерахунок.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_6 одноразово заборгованість із відшкодування втраченого заробітку за період з 01.07.1994 року до 01.04.2001 року в сумі 10393,27 грн., компенсацію втрати частини відшкодування шкоди у зв'язку з порушенням строків виплати за період з 01.01.1998 року до 01.10.2009 року.

Зобов'язано ВАТ «Кривбасзалізрудком» надати Відділенню Фонду у встановленому порядку нову довідку про розмір щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_6 станом на 01.04.2001 року в сумі 219,76 грн.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь ОСОБА_6 заборгованість із щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року до 01.10.2009 року в сумі 32504,61 грн.

Зобов'язано Відділення Фонду виплачувати ОСОБА_6 щомісячно, починаючи з 01.10.2009 року, страхові виплати в сумі 752,14 грн. до зміни обставин, що тягнуть перерахунок або припинення страхових виплат.

Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» 15 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду від 24 листопада 2010 року стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_6 компенсацію втрати частини відшкодування шкоди у зв'язку з порушенням строків виплати за період з 01.01.1998 року до 01.10.2009 року в сумі 35053,52 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не враховано відсутність підстав для проведення перерахунку втраченого заробітку, оскільки фактичного підвищення заробітної плати по підприємству при підвищенні тарифних ставок та посадових окладів з 01.01.1996 року на коефіцієнт 2,5, з 01.06.1997 року - 1,25, з 01.01.1998 року - 1,3, не відбулося.

В апеляційній скарзі відповідач Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом безпідставно залучено Відділення Фонду до участі у справі в якості відповідача, а не третьої особи, не перевірено чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству, не витребувано відомості про нарахування та одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період, не надано належної правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування або незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів за період з 01.07.1994 року по 01.04.2001 року. Крім того, судом безпідставно стягнуто недоплату за період, що перевищує три роки.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача - ОСОБА_7 просить апеляційні скарги відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював з 1974 року по 1981 рік підземним машиністом верстата обертального буріння на ділянці глибокого буріння 7-го розряду, підземним бурильником свердловин 5-го розряду на шахті «Октябрська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ВАТ «Кривбасзалізрудком».

У 1980 році з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, у заявку з чим висновком ЛТЕК від 25.05.1981 року йому встановлено 60% втрати профпрацездатності по трудовому каліцтву та третю групу інвалідності.

При повторних оглядах висновком МСЕК від 27.05.1986 року - встановлено 30% втрати профпрацездатності, а з 06.06.1994 року - 25% втрати профпрацездатності безстроково.

Підприємство призначило ОСОБА_6 щомісячні виплати в рахунок відшкодування шкоди, виходячи із середнього заробітку за період січень-квітень 1992 року в сумі 8779 крб.

На час передачі справи до Відділення Фонду щомісячна сума відшкодування шкоди склала 66,31 грн. (а.с. 41 т.1), з урахуванням 25% втрати професійної працездатності та із застосуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і заробітної плати на підприємстві за професією позивача.

Спір виник з приводу неправильного, на думку позивача, застосування підприємством коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів при розрахунку відшкодування шкоди з 01.07.1994 року, що потягнуло неправильне її нарахування та виплату, а з 01.04.2001 року - страхових виплат Відділенням Фонду.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством неправильно розраховані суми відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, оскільки здійснюючи перерахунок втраченого заробітку, підприємство неправильно застосувало коефіцієнти реального росту зарплати замість коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів за період 01.07.1994 року до 01.04.2001 року. Після передачі особової справи до Відділення Фонду, останнє також неправильно виплачувало страхові суми.

Проте з такими висновками погодитися неможна, оскільки до них суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону праці» та Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року (далі - Правила), чинних на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоров'я, складається з виплат втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до п. 28 Правил в редакції від 18.07.1994 року, що діяла до 24.10.1997 року, втрачений заробіток підлягає коригуванню у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

В редакції Правил від 03.10.1997 року зазначено, що перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100% втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника після підвищення тарифних ставок за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Галузеві угоди 1996-2000 рр. також передбачали, що перерахунок розміру відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, проводиться одночасно з підтвердженням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнти фактичного підвищення заробітної плати за даною професією.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перерахунку призначених позивачеві підприємством сум втраченого заробітку, починаючи з 01.07.1994 року на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) - 2, з 01.01.1996 року - 2,5 та з 01.06.1997 року - 1,25.

Суд не врахував вищезазначені положення.

Застосувавши коефіцієнт 2 з 01.07.1994 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 449 від 04.07.1994 року, суд першої інстанції не врахував, що зазначена постанова носила рекомендаційний характер і збільшення тарифів і посадових окладів підприємство провело, виходячи із фінансової можливості, без збільшення фонду оплати праці за рахунок перегляду структури заробітної плати.

Отже, висновок суду про необхідність перерахування втраченого заробітку на даний коефіцієнт не є обґрунтованим.

Перерахувавши розмір відшкодування шкоди на коефіцієнти 2,5 та 1,25, суд не врахував, що після введення договірної заробітної плати, підвищення заробітної плати фактично не проводилось у зв'язку з тим, що при зростанні тарифних ставок і посадових окладів з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній плати в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувались інші складові заробітної плати) без зміни їх загального розміру.

Оскільки в оскаржуваний період 1994-2000 років підприємством правильно застосовані коефіцієнти при здійсненні перерахування щомісячних виплат відшкодування шкоди, та правильно визначений розмір страхових виплат станом на час передачі особової справи до Відділення Фонду в сумі 66,31 грн., у суду не було підстав для перерахування цих платежів за період з 01.07.1994 року по 01.04.2001 року та стягнення з ВАТ «Кривбасзалізрудком» заборгованості із відшкодування втраченого заробітку, компенсації втрати частини відшкодування шкоди.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зобов'язання ВАТ «Кривбасзалізрудком» надати до Відділення Фонду нову довідку про розмір щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_6 станом на 01.04.2001 року в сумі 219,76 грн., а тому висновок суду першої інстанції про зобов'язання ВАТ «Кривбасзалізрудком» надати таку довідку є необґрунтованим.

Виходячи із розміру страхового відшкодування в сумі 66,31 грн., Відділення Фонду відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХIV від 23.09.1999р. здійснювало ОСОБА_6 щомісячні виплати із застосуванням коефіцієнтів зростання реальної заробітної плати в галузях національної економіки, встановлених постановами правління Фонду, які прийняті в межах його компетенції і є обов'язковими для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Згідно з п.п. 4.4.2-4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці і соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2002 р. № 7 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок) при проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 01 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому, відкоригована середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахунок максимальну величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду.

Аналогічна норма міститься й в новій редакції Порядку (2007 року).

З матеріалів справи вбачається, що Відділенням Фонду проводились перерахування щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до постанов правління Фонду: з 01 березня 2002 року на коефіцієнт 1,193, з 01 березня 2003 року на коефіцієнт 1,182, з 01 березня 2004 року на коефіцієнт 1,152, з 01 березня 2005 року на коефіцієнт 1,238, з 01 березня 2006 року на коефіцієнт 1,203, з 01 березня 2007 року на коефіцієнт 1,183, з 01 березня 2008 року на коефіцієнт 1,125, з 01 березня 2009 року на коефіцієнт 1,063.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відділення Фонду на користь ОСОБА_6 заборгованості із щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року до 01.10.2009 року та зобов'язання останнього виплачувати позивачу щомісячно, починаючи з 01.10.2009 року, страхові виплати в сумі 752,14 грн.

Враховуючи те, що суд при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки скасується рішення суду від 18.05.2010 року, то підлягає скасуванню й додаткове рішення від 24 листопада 2010 року, ухвалене по даній справі.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2010 року в частині задоволення позову ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по відшкодуванню втраченого заробітку та щомісячних страхових виплат, компенсації та надання нової довідки про розмір страхових виплат станом на 01 квітня 2001 року, а також стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і додаткову рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2010 року - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по відшкодуванню втраченого заробітку та щомісячних страхових виплат, компенсації та надання нової довідки про розмір страхових виплат станом на 01 квітня 2001 року, а також в стягненні витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: