Вишгородський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області вскладі:

головуючого судді Скарлат 01,

при секретарі Романенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Вишгородська міська рада Київської області, Комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради про вселення, визнання права втратившим користування жилим приміщенням, виселення, зобов'язання укласти окремий договір найму жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 1973 року проживав та був зареєстрований у двокімнатній квартирі за адресою м. Вишгород , АДРЕСА_1. Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 10,7 кв.м та 18,4 кв.м та знаходяться на балансі КПЖ і КГ Вишгородської міської ради. В даній квартирі зареєстровані 6 осіб: його батько ОСОБА_4, його брат ОСОБА_5 з своєюнеповнолітньою дочкою ОСОБА_7, та він з своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позивач вказує, що його батько ОСОБА_4 більше семи років в даній квартирі не проживає, а на вказаній житловій площі незаконно проживає дружина брата ОСОБА_6 Його брат Павлов О А. постійно створює перешкоди для його проживання в квартирі, а саме поставив перед вхідними дверми у квартиру ще одні двері до коридору, ключа від цих дверей йому' не надав та відмовив у виробництві дублікату ключів, тому він не може потрапити до своєї квартири.

В 2002 році за рішенням суду він був вселений у квартиру № 93, з сином ОСОБА_8, проте відповідачі продовжують йому чинити перешкоди у вільному користуванні житлом.

У нього народилася дочка, яку він зареєстрував на своїй житловійплоші. Оскільки у нього змінився сімейний стан, а саме розширення сім»ї, а також у звязку з неможливістю нормального користування квартирою просить вселиш його та його двох неповнолітніх дітей в квартиру АДРЕСА_2, виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3, визнати ОСОБА_4 втратившим право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3. зобовязати Вишгородську міську раду укласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 10,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_3 на сім»ю у складі 3-х осіб, стягнути з відповідачів солідарно 3000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати в сумі 3000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 позовні вимога підтримав в заявленому обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечують, пояснивши, що їх батько ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ОСОБА_10 сплачує комунальні послуга за дану квартиру, ОСОБА_6 в спірну квартиру не вселялася і в ній не проживає, щодо вимог про вселення заперечили, оскільки ОСОБА_1 рішенням суду вселений в кімнату 10,4 кв.м у квартирі №93, ніяких перешкод у користуванні йому не чинять, а тому просять відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Вишгородської міської ради в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений, надіслав до сулу листа про розгляд справи без участі його представника.

Представник третьої особи комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Вишгородського районного суду від 29 серпня 2003 року позов Павлова С А. було задоволено частково: встановлено порядок користування квартирою, вселено позивача з сином ОСОБА_8 у спірну квартиру, відмовлено у задоволенні вимог про виселення з квартири ОСОБА_6 та відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання ОСОБА_1 з неповнолітнім сином такими, що втратили право користуватися квартирою № 93 по вул. Шолуденка, 7 у м. Вил городі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2003 року було часткою задоволено апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4 та Павлова О А. рішення суду від 29 серпня 2003 рою/ було змінено і резолютивна частина рішення викладена в редакції, яка виключала ОСОБА_6 з числа осіб, між якими судом встановлювався порядок користування квартирою.

В решті рішення суду було залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2006 року була частково задоволена касаційна скарга відповідача ОСОБА_4 і скасовано рішення Вишгородського районного суду від 29 серпня 2003 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2003 року в частині задоволення вимог про встановлення порядку користування жилим приміщенням та відмови в задоволенні вимог про виселення ОСОБА_6 В цій частині справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. В іншій частині судові рішення залишені без змін.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.08.2007 року позов Павлова С А. задоволено часткою: виселено ОСОБА_6 з квартири №93, у решті позовних вимог позивача відмовлено; у задоволенні позову ОСОБА_4 та Павлова О А. - відмовлено (а.с. 10-11).

З пояснень сторін і матеріалів справи вбачається, що квартира № 93 по вул. Шолуденка. 7 у м. Вишгороді є неприватизованим, двокімнатним житлом (кімнати: 10,7 кв.м, 18,4 кв.м.). де зареєстровані і проживають позивач ОСОБА_4 С А. з сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочкоюАріною, ІНФОРМАЦІЯ_3, його брат Павлов О А. з донькою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, та їх батько ОСОБА_4, який є наймачем (а.с. 12).

Згідно акту державного виконавця про вселення від 07.12.2002 рою/ Павлова С А. вселено в квартиру АДРЕСА_3, ключі від вхідних дверей Павлову С А. виділено для виготовлення копії для себе..

В судовому засіданні встановлено, що перед вхідними дверми квартири АДРЕСА_3 відповідачами встановлені двері, які закриваються на ключ.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у позивача з відповідачами склалися неприязні відносини і вони не бажають, щоб він проживав у спірній квартирі, а тому він змушений з сім»єю проживати в іншому місці, що стверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 06.04.2011 року (а.с.7).

В 2002 році за рішенням суду позивач разом з сином ОСОБА_8 був вселений у квартиру № 93, проте відповідачі продовжують йому чинити перешкоди у вільному користуванні житлом, а саме відповідачами перед вхідними дверми в квартиру №93 в коридорі встановлені двері, які закриваються на ключ. Ключі від даних дверей у позивача відсутні, відповідачі їх відмовляються йому надавати, таким чином він не в змозі зайти до квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердила, що мешканцями трьох квартир в коридорі були встановлені двері приблизно в 2006 році, які закриваються на ключ.

Таким чином, в судовому засіданні доведено, що відповідачі чинять перешкоди позивач у користуванні кімнатою в квартирі АДРЕСА_4, а тому позовні вимоги позивача про вселення його з двома неповнолітніми дітьми підлягають задоволенню.

ІД) стосується позовних вимог позивача про виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_5, суд дійшов до наступного.

Рішенням Вишгородського районного суду від 15.08.2007 року ОСОБА_6 виселено з квартири АДРЕСА_6. Рішення суду набрало законної сили.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_6 вона в квартирі не проживає, аналогічно стверджують і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_6 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_5.

Дані свідчення відповідачів підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та Тягова

НМ.

Суду не доведено, що відповідачка ОСОБА_6 проживає в спірній квартирі, а тому су л дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Шодо позовних вимог про визнання втратившим право користування жилим приміщенням ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_7, суд вважає, що вони є необгрунтованими, оскільки позивач не навів переконливих доказів у підтвердження вказаних позовних вимог.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не проживає більше шести місяців в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги, в квартирі відсутні особисті речі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки були спростовані свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не піддягають.

Частинами 1 та 2 статті 104 ЖК України передбачено, що член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖКУкраїни.

У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ст. 48 ЖК України), частина кімнати або кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Судом встановлено, що право на проживання у даній квартирі мають шість вказаних вище осіб, зареєстрованих по місцю проживання.

Житлова площа у квартирі № 93 складає 29,1 кв.м., що на кожного проживаючого становить по 4,85 кв.м.

Ст. 47 ЖКУкраїни норма жилої площі на одну особу встановлюється в розмірі 13.65 кв.м. Відповідно до постанови виконкому Київської обласної ради від 8 липня 1991 року № 112 мінімальний розмір жилої площі на одну особу складає 7 кв. м., санітарна норма - 9 кв. м. на одну особу.

За наведених обставин вимоги ОСОБА_1 про зобовязання виконавчого комітету Вишгородської міської ради укласти з ним окремий договір найму жилої кімнати площею 10,7 кв.м., суперечать наведеним нормам і задоволенню не піддягають, оскільки не ґрунтуються на законі і ущемляють житлові права осіб, які з законних підстав проживають у спірній квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається ж на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач в судовому засіданні не довів наявність душевних та психічних страждань, їх тривалість, витрат морального та психологічного характеру та не встановлені вони і судом.

На підставі викладеного, суд приймає рішення про часткове задоволення позовних вимог Павлова С А,- вселення його з двома неповнолітніми дітьми в квартиру АДРЕСА_8 підлягають задоволенню, в задоволенні його вимог щодо виселення ОСОБА_6, визнання ОСОБА_4 втратившим право користування жилим приміщенням, зобовязання Вишгородську міську раду укласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 10,4 кв.м, стягнення з відповідачів солідарно 3000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати в сумі 3000 грн. суд відмовляє .

На підставі ст.47,48, 63-65, 98, 104 ЖКУкраїни, керуючись ст. ст.60,212-215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та його неповнолітніх дітей ОСОБА_2. ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_8.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.І.Скарлат