АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія- 14/1/ ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді- Митрофанової Л.В.

суддів: Турік В.П., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: помічника прокурора міста ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, перекладача ОСОБА_5,представника ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2010 року за позовом прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання авторства та стягнення авторської винагороди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор Інгулецького району м. Кривого Рогу звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» /надалі підприємство змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат/ про стягнення збитків, пені та моральної шкоди, посилаючись на ті обставини, що 08.04.1997 року, 12.05.1997 року та 24.12.1998 року ОСОБА_4 у співавторстві з іншими працівниками підприємства було подано заяву до відповідача про раціоналізаторські пропозиції. Оскільки, відповідач використовував рацпропозиції, у 2007 році виплачена за одну із них авторська винагорода, просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 суму заподіяних збитків -51 389,27 грн., пені у розмірі 27053 грн., 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання авторства та стягнення авторської винагороди відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позов прокурора Інгулецького району м. Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_12 задовольнити ,оскільки рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, суд безпідставно не взяв до уваги вимоги Положення про відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, Положення про свідоцтво на раціоналізаторську пропозицію та порядок його видачі та відповідно не встановив, що відповідачем порушено порядок складання, подачі та розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію. Крім того, судом не було з*ясовано, яке було прийнято рішення по кожній раціоналізаторській пропозиції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.481-484 ЦК України, Інструкцією про порядок випалити винагороди за відкриття, винаходи та раціоналізаторські пропозиції, затвердженої Постановою Державного комітету у справах винаходів та відкриттів Ради Міністрів СРСР від 15.01.1974 року, Тимчасового положення «Про правову охорону об*єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні» затвердженого Указом Президента України від 18.09.1992 року №479/92 та дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_12 збитків, пені та моральної шкоди.

Як встановлено в суді першої інстанції ОСОБА_12 працював у відповідача ПАТ ««Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та 08.04.1997 року, 12.05.1997 року, 24.12.1998 року ОСОБА_4 у співавторстві з іншими працівниками підприємства було подано заяву до відповідача про раціоналізаторські пропозиції.

Спірним виникло питання про ті обставини, що вищевказані раціоналізаторські пропозиції підприємством розглянуті та використовуються, однак ОСОБА_12 винагороду за пропозиції не отримав, крім того, порушення виплат призвело до нарахування пені.

Відповідно до ст.481 ЦК України раціоналізаторською пропозицією є визнана юридичною особою пропозиція, яка містить технологічне /технічне/ або організаційне рішення у будь-якій сфері її діяльності.

На думку колегії суддів, при вирішенні спору суд першої інстанції правильно керувався вимогами вищевказаного матеріального права та нормативними актами, оскільки авторові прийнятої до впровадження раціоналізаторської пропозиції видається свідоцтво, яке засвідчує його авторство. Автор раціоналізаторської пропозиції має право на винагороду протягом двох років від дати початку її використання на підприємстві, яке видало автору свідоцтво на цю раціоналізаторську пропозицію, розмір винагороди визначається умовами договору між автором і цим підприємством, але не може бути меншим 10 відсотків доходу, одержуваного щорічно підприємством від використання раціоналізаторської пропозиції, або 2 відсотків від частки собівартості продукції, що припадає на раціоналізаторську пропозицію, корисний ефект від якої не впливає на одержання доходу. Винагорода сплачується авторові у відповідності до умов договору, але не пізніше 3-х місяців після закінчення кожного року використання раціоналізаторської пропозиції.

Як встановлено судом першої інстанції та чого не спростував ОСОБА_12, раціоналізаторські пропозиції подані ним 08.04.1997 року та 12.05.1997 року не були впроваджені на підприємстві і свідоцтво, яке засвідчує авторство на пропозиції не видавалось. Відповідно, договір про сплату винагороди та умовами виплати між сторонами не укладався та виникнення вищевказаних правовідносин є правом підприємства, а не обов*язком.

Щодо раціоналізаторської пропозиції поданої ОСОБА_12 24.12.1998 року, як встановлено судом першої інстанції та чого не заперечує ОСОБА_12, вона була прийнята до впровадження та видано свідоцтво, яке засвідчує його авторство та відповідачем проведено виплати винагороди.

Вищевказані обставини спростовують позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасну виплату винагороди.

Отже на думку колегії суддів, суд першої інстанції розглядаючи справу в досить повному обсязі встановив права і обов*язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги Положення про відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №584 від 21.08.1973 року, накази Державного патентного відомства України від 22.08.1995 року №129 «Про затвердження Положення про свідоцтво на раціоналізаторську пропозицію та порядок його видачі» та від 27.08.1995 року №131, якими затверджено Методичні рекомендації про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію, Указ Президента України від 18.09.1992 року №479/92 «Про Тимчасове положення про правову охорону об*єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні» є безпідставними та спростовуються висновками суду, які ухвалені саме на підставі вимог вищевказаних нормативних актів та матеріального права.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності в даному випадку правових підстав для задоволенні позову, оскільки відповідно до вищевказаних нормативних актів та матеріального права, зокрема п.п.2.9 Тимчасового положення раціоналізаторська пропозиція отримує правову охорону у формі посвідчення на раціоналізаторську пропозицію на підприємстві, яке визнало пропозицію раціоналізаторською, а тому саме ці особи є суб*єктами правовідносин.

Відсутність факту прийняття до впровадження раціоналізаторської пропозиції ОСОБА_12, видачі свідоцтва, яке засвідчує його авторство та укладання між сторонами договору є підставою вважати безпідставними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків, пені.

Посилання в скарзі, що судом першої інстанції не з*ясовано, яке було прийнято рішення по кожній раціоналізаторській пропозиції є безпідставними. Оскільки, як убачається із рішення суду по кожній раціоналізаторській пропозиції поданої ОСОБА_12 встановлено обставини та суд дійшов відповідного висновку. Всі спори, що виникають у зв*язку з використанням раціоналізаторської пропозиції , розглядаються у судовому порядку, крім оскарження відмови у прийнятті раціоналізаторської пропозиції, яка розглядається керівником підприємства, до якого ця раціоналізаторська пропозиція була подана.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків та моральної шкоди, суд першої інстанції правильно відмови в задоволенні позову в цій частині та послався на вимоги матеріального права, яке регулює правовідносини щодо права власності на раціоналізаторську пропозицію, і Тимчасове положення, які не містять норм, які передбачають право автора раціоналізаторської пропозиції на отримання збитків в розумінні ст.ст.22,484 ЦК України, грошової компенсації та відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: