Справа № 22ц-735 Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 52 Доповідач Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області у складі :

головуючого Колісниченка А.Г.,

суддів Вербицької Л.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі Дремлюзі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділу культури і туризму Цюрупинської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Цюрупинського районного суду міста Херсона від 01 листопада 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відділу культури і туризму Цюрупинської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено за необґрунтованістю заявлених вимог. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у розмірі 8грн. 50коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог.

В письмових запереченнях, які надійшли на скаргу до апеляційного суду, відділ культури і туризму Цюрупинської районної Державної адміністрації просить зазначену скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні, апелянтка та її представник наполягали на задоволенні апеляції, посилаючись на те, що судом не було враховано положення підпункту «б»пункту 11 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 24.09.1974 року «Про умови роботи тимчасових працівників та службовців»і це призвело до ухвалення незаконного рішення по справі.

Представниця відповідача, у судовому засіданні, проти задоволення апеляції заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах визначених цивільно-процесуальним законом, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі з підстав порушення роботодавцем при звільненні вимог ч.3 ст.184 КЗпП України. При цьому, посилалась на те, що відповідачем не було виконано вимог закону щодо обовязкового працевлаштування одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років у разі їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, яка є одинокою матір'ю дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 була прийнята на роботу до відділу культури і туризму Цюрупинської РДА Херсонської області на посаду завідуючої сектором ОВЄМ та МБА центральної районної бібліотеки тимчасово з 26.08.2009 року по 15.10.2009 року на період декретної відпустки ОСОБА_4 Наказом № 140-к від 15.10.2009 року вона була знову прийнята на ту саму посаду на підставі її заяви про продовження терміну трудового договору тимчасово з 16.10.2009 року до 16.04.2010 року на період декретної відпустки ОСОБА_4 Наказом № 34/1-к від 16.04.2010 року тимчасовий термін договору був продовжений до 31.05.2010 року Наказом 56-к від 31.05.2010 року вона була звільнена з роботи з 31.05.2010 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору. Листом № 272/01-18 від 09.06.2010 року позивачці запропоновано роботу на 0,75 ставки прибиральниці Центру культури та дозвілля, який є структурним підрозділом відділу культури та туризму Цюрупинської РДА (а.с.33). Від цієї пропозиції ОСОБА_3 09.06.2010 року письмово відмовилась з посиланням на те, що така посада не відповідає її фахові (а.с.34). Листом № 273/01-18 позивачці запропоновано посаду комірника у ТОВ «Хенкель Баутехнік-Україна»,яка відповідає її фаху, від якої ОСОБА_3 також письмово відмовилась, зазначивши про свої вимоги щодо поновлення її на роботі і про недоцільність направлення їй подальших пропозицій щодо працевлаштування (а.с.38). Відповідно до наказу № 99 від 18.06.2010 року ОСОБА_3 нараховано та виплачено середній заробіток з 01.06. по 18.06.2010 року, як це передбачено ст.184 КЗпП України(а.с.39). З 01.06.2010 року тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_4 на посаду завідуючої сектором ОВЄФ та МБА Цюрупинської ЦРБ прийнято ОСОБА_5, яка відповідає за своєю освітою та фахом вказаній посаді (а.с.40-44).

Як вбачається з довідки № 530/01-30 від 28.10.2010 року та з штатного розкладу Цюрупинської ЦРБ з моменту звільнення позивачки і станом на 01.09.2010 року у вказаній установі були відсутні будь-які вакантні посади.

Встановлені судом обставини справи, відповідають доказам, які маються у справі і не заперечуються апелянткою та її представником. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильним та погоджується із висновком суду першої інстанції, який зроблено в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів про те, що ОСОБА_3 звільнена з підстав та у порядку, передбаченому законодавством і підстав для задоволення її позову немає.

Доводи апелянтки щодо незастосування судом до спірних правовідносин підпункту «б»пункту 11 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 24.09.1974 року «Про умови роботи тимчасових працівників та службовців», колегією суддів перевірені та до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином,відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу позивач, звертаючись до суду самостійно визначає предмет та підстави свого позову, тим самими визначаючи межі судового розгляду справи судом. У справах позовного провадження суди позбавлені права виходити за межі вимог, заявлених позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_3 було поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав порушення відповідачем вимог ст.184 КЗпП України. Відповідно до заявлених позивачкою підстав нею викладались обставини і надавались докази, які були предметом дослідження суду першої інстанції. У поданій же апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на обставини та підстави позову, які не були і не могли бути предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки на них позивачка жодного разу не посилалась при розгляді справи судом першої інстанції. Вказане посилання є єдиним доводом її скарги.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 виходять за межі вимог, заявлених нею у суді першої інстанції, то колегія суддів процесуальним законом позбавлена можливості їх перевірки, а тому ці доводи відхиляються.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду законним та обґрунтованим та таким, що скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий Колісниченко А.Г.

судді Вербицька Л.І.

ОСОБА_2