Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-301/11
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2011 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Дубас І .В.

при секретарі Іскра І.Ю.

розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири частково недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим. що 06.10.2000 року ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продаж від 06.10.2000 року, серія АВП№ 089313.

У 2001 році в спірній квартирі почали проживати дочка Позивача ОСОБА_2 та її дочка (внучка Позивача) ОСОБА_3.

Як зазначає в своїй позовній заяві Позивач. 15.12.2006 року вони з ОСОБА_2 уклали договір дарування, який посвідчила нотаріус Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за № 1-4852 (далі - договір дарування)

Спірний договір дарування, як зазначає Позивач, укладений помилково, оскільки в ньому зазначено . що вона подарувала Відповідачу всю квартиру, а не половину, і нічого не зазначено про довічне у гримання, яке вона обіцяла Відповідачу.

Перебуваючи у хворобливому стані з сердечними і сосудистими хворобами, у похилому віці, не будучи компетентною у юридичних тонкощах. Позивач зазначає, що вона не зрозуміла в момент підписання спірного договору, що за ним вона фактично дарує всю квартиру, а не половину і без умов про довічне утримання.

ОСОБА_1 вказує, що помилково подарувала всю квартиру, а не половину, оскільки не зрозуміла умов договору дарування.

Позивач зазначила, що в день укладання спірного договору дарування пам'ять у неї була загальмована, вона не могла зібрати свою увагу.

Відповідач почала створювати ОСОБА_1ГІ. перешкоди в проживанні у квартирі № 17 в буд. № І по вул. Лісний, с. Горенка. А з грудня 2009 року Відповідач взагалі не хотіла, щоб Позивач проживала в зазначеній квартирі, мотивуючи це тим. що вся квартира належить ОСОБА_3Р,. а не Позивачу.

Відповідно до сі. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Позивач зазначає, що підписуючи спірний договір дарування, перебуваючи від впливом нападів сердечних і сосуди стих хвороб, в стані головного болю, запаморочення, поганої пам'яті, слабкості, що підтверджено як медичними документами, так і поясненнями свідки.

Починам вчинила правочин всупереч своїй внутрішній волі і домовленості ч Відповідачем в стані, коли не усвідомлювала сповна значення своїх дій.

Л тому Позивач вважає, ідо спірний договір с частково недійсним в частині розміру подарованої частини квартири.

18.10.2010 року Позивачем було подано заяв) про зміну предмета позову, відповідно до якої ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір дарування квартири під № 17 в буд. № 1 в с. Горенка. Києво-Святошипеького району Київської області, по вул.. Лісній, укладений між Позивачем та Відповідачем 15.12.2006 року-та посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 1-4852 та визнати право власності за ОСОБА_4 на зазначену квартиру.

У запереченнях проти позову ОСОБА_2 зазначає, не заслуговує на увагу твердження Позивача про те. що Відповідач нібито зобов'язувалась довічно утримувати Позивача. В тексті спірного договору дарування не вбачається додаткових умов стосовно обставин проживання Позивача в подарованому будинку, на яких здійснюється дарування.:;

ОСОБА_5 зазначає, що доказів того, що вона якимсь чином порушила права ОСОБА_6. не виконала умов оспорюваного договору дарування, чи договір був підписаний у порушенні її прав взагалі. Позивачем не доводиться. Тому ОСОБА_2 просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд. вислухавши сторони, показання свідків, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні. 15.12.2006 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 уклали договір дарування, який посвідчила нотаріус Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за № 1-4852.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин. який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такою стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦП К зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦГІК.

ОСОБА_7 амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 10.65/14, проведеної 23.02.2011 року ОСОБА_1 на час укладання договору дарування квартири посвідченого 15.12.2006 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Стосовно обгрунтування позивачем своїх позовних вимог з посиланням на сі. 229 ЦК України, в якій зазначено, що якщо особа, яка вчинила правочин. помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення мас помилка щодо природи правочину. прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не мас істотної о значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до П.19 Постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства. незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 60 ІДПК України зазначає, що,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду ОСОБА_1ГІ. не було доведено що вона не усвідомлювала значення своїх дій в момент укладення спірного договору чи уклала договір, помилившись щодо обставин справи, які мають істотне значення.

Враховуючи те. що на час укладання договору дарування квартири ОСОБА_1 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, волевиявлення останньої було вільним та відповідало її внутрішній волі, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому укладений договір дарування квартири не підлягає визнанню недійсним.

На підставі ст. 203.225 ЦК України, куруючись ст. ст. 60. 208. 209. 211. 212-215. 218 ІДГІК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Радіївіпі про визнання договору дарування квартири недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення чи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Дубас Т.В.