АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( 4_) ОСОБА_1
Доповідач - Карнаух В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є..

при секретарі: Іванюк О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3

Степанівни,

представника відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - ОСОБА_4,

представника відповідача - Криворізького економічного інституту Київського

національного економічного університету ім. Вадима ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області і ОСОБА_2, Іванівни на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2004 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана (надалі -ОСОБА_6), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - відділення Фонду) про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків. Після уточнення позовних вимог просила стягнути на її користь з ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 7045,48 грн., не нараховані те несплачені суми втраченого заробітку в розмірі 3022,22 грн. за період з 01.05.1992 року по 01.04.2001 року; компенсацію втрати частини щомісячних виплат відшкодування шкоди в розмірі 4023,16 грн. за період з 01.01.1998 року по 01.04.2001 року та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.; з відділення Фонду - не нараховані і не сплачені суми втраченого заробітку

за період з 01.04.2001 року по 01.12.2008 року та стягувати з відділення Фонду на її користь у відшкодування втраченого заробітку щомісячно у сумі 355 грн. 47 коп„ починаючи з 01.12.2008. з подальшим застосуванням підвищуючих коефіцієнтів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2010 року позов задоволено частково: стягнуто з Криворізького економічного інституту Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана на користь

ОСОБА_2 заборгованість по відшкодуванню шкоди за період з 01.03.2001 року по 01.08.2001 року у сумі 72,40 грн. та компенсацію витрат частини щомісячних виплат відшкодування, шкоди за період з 01.03.2001 року по 01.08.2001 року у сумі 5,07 грн.

,моральну шкоду у сумі 5000 грн., а на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 68 грн.

Стягнуто з відділення Фонду на користь ОСОБА_2 одноразово недоплату по страховим виплатам за період з 01.08.2001 року по 01.12.2008 року у сумі 2566,08 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач відділення Фонду просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що згідно п.48 «Правил відшкодування шкоди...» спори між потерпілим та власником щодо права на відшкодування шкоди вирішуються в порядку , встановленому для розгляду трудових спорів, а згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався про порушене свого права. Крім того, відділення Фонду не несе відповідальності за порушення законодавства підприємством до 01.04.2001 року.

Судом першої інстанції не взято до уваги «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування ...», згідно якого вся заборгованість потерпілим на виробництві у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я до 01.04.2001 року, виплачуються підприємством

Крім того, судом не враховано, що виплати призначені, але своєчасно не одержані потерпілим, а також вимоги про перерахунок підлягають

задоволенню за час , що не перевищує трьох років, проте суд стягнув суми за період з 2001 року по 2008 рік, що суперечить вимогам п.22 Постанови пленуму ВСУ №9 від 24.10.2003 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом, в порушення ст.213 ЦПК України , не надано належної оцінки доказам, що були надані в підтвердження вимог щодо розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки на вимоги, заявлені позивачем, строк позовної давності не розповсюджується. Розмір стягнутої судом моральної шкоди є значно заниженим, не відповідає тривалості та глибині моральних страждань позивача; суд не розглянув вимоги щодо стягнення щомісячних платежів у відшкодування шкоди в сумі 355,47 грн., починаючи з 01.12.2008.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колег ія суддів вважає, що апеляційна скарга відділення Фонду підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з позивачкою ОСОБА_2 07.12.1983 . стався нещасний випадок на виробництві. Відповідно до висновку ВТЕК від 13.05.1991. їй була встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності, при подальших переоглядах процент втрати професійної працездатності та група інвалідності змінюватися. Наказом по ОСОБА_6 від 23.12.1992. № 180

позивачці, виходячи із середнього заробітку викладача на 01.05.1992. у розмірі 3705 крб. / 0,03705 грн./, встановлені щомісячні виплати у відшкодування шкоди в

розмірі 552 крб /0.00552 грн./ на період з 01.05.1992. по 01.11.1992. з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40%. В подальшому перерахунки здійснювалися на коефіцієнти підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до постанов Кабінету Міністрів України. Станом на 01.04.2001. при передачі особової справи позивача відділенню Фонду сума щомісячних виплат у відшкодування шкоди ОСОБА_2 становила 96,00 грн. Після передачі особової справи відділенню Фонду останній перераховув суму страхової виплати у відповідності до Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам /членам їх сімей/, затвердженого Постановою правління ФСС НВ України №83 /зі змінами і доповненнями/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, до ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені права позивачки при визначенні розміру щомісячних сум відшкодування шкоди за час, що не перевищує трьох років; з ОСОБА_6 на користь позивачки стягненню підлягають не нараховані і не сплаченні суми втраченого заробітку, з урахуванням строку позовної давності, дати звернення її до суду та дати передачі справи до відділення Фонду, тобто за період з 01.03.2001. по 01.08.2001. у сумі 72 грн. 40 коп.

При цьому суд виходив із розрахунку: /110,40 грн. - 96.00/ х 5 міс., де 110,40 грн. - сума, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачці; 96 грн. - сума фактичної виплати; 5місяців - період нарахування.

Задовольняючи позов про стягнення з Фонду на користь позивача суми недоплати по щомісячним страховим виплата за період з 01.08..2001 року по 01.12.2008 року у розмірі 2566,08 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_6 станом на 01.08.2001. невірно встановлено розмір щомісячних платежів у сумі 96 грн., оскільки посадовий оклад відповідних працівників на той час складав 276 грн., а не 240 грн., із якого виходив ОСОБА_6, розраховуючи розмір відшкодування шкоди ОСОБА_2 при передачі особової справи до відділення Фонду.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи із наступного.

Відповідно до п.28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків» /далі- Правила/, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року, що діяла до 03.10.1997 року, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Як вбачається із матеріалів справи базовий середній заробіток ОСОБА_2 станом на 01 травня 1992 року склав 3705 крб. /0,03705 грнА. За період з 01 травня 1992 року до 01 квітня 2001 року розмір мінімальної заробітної плати змінювався відповідно до постанов Кабінету Міністрів України:

з 01.11.1992 року - 0, 03705 х к 2,56 = 0,094848 грн. - на підставі Постанови КМУ від

03.12.1992 року за № 676;

з 01.06.1993 року - 0,094848 грн. х к- 1,5 = 0,142272 - на підставі Постанови КМУ від

02.06.1993 року за №392;

з 01.09.1993.року - = 0,142272 х к-2,89 = 0,411166 - на підставі Постанови КМУ від

30.08.1993 року за №671;

з 01.12.1993 року - = 0,411166 х к-3,0 = 1.233498 - на підставі Постанови КМУ від

02.12.1993 року за №974;

з 01.07.1994 року -1.233498 х к-2,0 = 2,466996 - на підставі Постанови КМУ від

04.07.1994 року за № 449;

з 01.10.1994 року -2,466996 х к-2,0= 4933992 - на підставі Постанови КМУ від

20.10.1994 року за №720;

з 01.12.1994 року 4933992 х к- 1,2 5,920791 - на підставі Постанови КМУ від

26.12.1994 року за № 873;

з 01.02.1995 року -5,920791х к- 3,0 = 17,762373 - на підставі Постанови КМУ від

08.02.1995 року № 102;

з 01.01.1996 року - = 17,762373 х к-1,12 = 19.893858 - на підставі Постанови КМУ від

10.01.1996 року за № 36;.

з 01.07.1998 року -19,893858 х к- 1,22 = 24,270507 - на підставі Закону України від

24.12.1997 року за№ 780;

з 01.01.1999 року - 24,270507 х .к-1.,23 = 29,8527 - на підставі Закону України від

25.12.1998 року за № 366;

з 01.04.2000 року -29,8527 х к- 1,22 = 36,4203 - на підставі Закону України від 01.06.2000 року за № 1766;

з 01.07.2000 року -= 36,4203 х к-1,31 = 47,71062 грн. - на підставі Закону України від 01.06.2000 року за № 1766.

Таким чином, після застосування вищезазначених коефіцієнтів за період з 01.06.99. по 01.07. 2000. станом на 01.07.2000. розмір відшкодування шкоди позивачці становить згідно вищезазначених розрахунків, 47,71 грн.. Однак, відповідно до постанови КМ України № 1100 від 03.10.1997., перерахований або нарахований розмір втрачено заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника за умови його роботи протягом повного календарного місяця. Тому ОСОБА_6 з урахуванням розміру середнього заробітку викладача за період з травня 1997 року по лютий 2001 року становила 182 грн / а.с. 210 т.2/, правильно виплачувався розмір відшкодування шкоди, з урахуванням втрати професійної працездатності позивача в розмірі 40%, у сумі 72,80 грн. В подальшому середня заробітна плата за березень,квітень, травень 2001 становила 240 грн., то позивачці відповідачем обгрунтовано проведена доплата до сум відшкодування шкоди у розмірі 69,60 грн. та станом на 01.04.2001. розмір відшкодування шкоди позивачці склав 96 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про неправильне визначення розміру щомісячної суми відшкодування шкоди позивачці ОСОБА_6 у розмірі 96 грн., є необгрунтованим.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 правильно робив позивачці перерахунки розміру щомісячної суми відшкодування шкоди. Доводи ОСОБА_2 в

апеляційній скарзі щодо неврахувания ОСОБА_6 наказів МОЇ І про підвищення розмірів посадових окладів викладачів у спірний період є безпідставними, оскільки позивачка на їх підтвердження не надала належних доказів, а відповідно до довідки ОСОБА_6 /а.с 210,т.2/ розмір посадового окладу викладача кафедри фізичного виховання за 1997-2000 роки та січень-лютий 2001 року складав 182 гри., березень-квітень 2001 року - 240 грн.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення не нарахованої і несплаченої ОСОБА_6 суми втраченого заробітку у розмірі 3022 грн. 22 коп. та щодо незаконного утримання ОСОБА_6 з позивачки 211 грн. 20 коп. є безпідставними, не підтверджені належними доказами.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про неправильне визначення щомісячної суми відшкодування шкоди ОСОБА_6 у розмірі 96,00 грн., а тому відсутні підстави для перерахунку суми відшкодування шкоди позивачеві у звязку з ушкодженням здоровя, починаючи з 01.08.2001 року.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 правильно робив позивачці перерахунки розміру щомісячної суми відшкодування шкоди здоров,ю. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 не були враховані Накази МОН України про підвищення розмірів посадових окладів викладачів є безпідставними, оскільки вони видавалися на підставі відповідних постанов КМ України.

Колегія суддів вважає недоведеними позовні вимоги ОСОБА_2І щодо не нарахованої і сплаченої ОСОБА_6 суми втраченого заробітку позивачки у розмірі 3022 грн.22 коп. та щодо незаконного стягнення ОСОБА_6 з позивачки 211,20 грн., оскільки ці суми не підтверджені належними доказами.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 ., про зобовязання Фонду здійснювати щомісячні страхові виплати у розмірі 355,'47 грн., починаючи з 01.12.2008 року, з подальшим перерахунком відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.. 119 ЦПК України позовна заява, зокрема, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надала конкретних доказів на підтвердження кожної із своїх вимог. Крім того, згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 29.12.76. / зі змінами і доповненнями/ «Про судове рішення», мотивувальна частина рішення повинна містити, зокрема, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог.

Як убачається із матеріалів даної справи, суд, ухвалюючи рішення, не навів конкретного розрахунку сум відшкодування шкоди, які підлягають стягненню на користь позивачки; докази невиплати ОСОБА_2 нарахованих сум відшкодування шкоди за період з 01.11.1992. по 15.01.1998. відсутні, як відсутні і докази неправильного перерахування та невиплати нарахованих сум відшкодування шкоди ОСОБА_6.

Позивач не навів розрахунків сум стосовно своїх вимог за період з 01.11.1992. по 15.01.1998. щодо невиплати нарахованих сум; розрахунки щодо неправильної виплати відшкодування шкоди у період встановлення 70% втрати позивачкою професійної працездатності та розрахунок коригування сум відшкодування шкоди на коефіцієнти підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до постанов КМУ; не зазначив конкретні періоди з розбивкою помісячно сум, не виплачених у відшкодування шкоди; не зазначив підстави та обґрунтування вимог щодо визначення середнього заробітку за її професією станом на 01.06.1996. в сумі 182 грн. /а.с. 6, т.1/ ,240 грн. та 276 грн.

Ухвалюючи нове рішення, колегія суддів відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах

позовних вимог, які були предметом розгляду у суді першої інстанції, тому перевірити доводи позивача, викладені в позовній заяві та в уточненнях до неї, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. .

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .щодо стягнення з ОСОБА_6 на її користь 3022 грн. 22 коп. та 211 грн. 11 коп. відсутні.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь позивачки заборгованості по відшкодуванню шкоди за період з 01.03.2001. по 01.08.2001. у сумі 72.40 грн. та компенсації втрати частини щомісячних виплат відшкодування шкоди за зазначений період у сумі 5,07 грн. не оскаржено.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відділення Фонду на користь ОСОБА_2 недоплату по страховим виплатам за період з 01.08.2001. по 01.12.2008. в сумі 2566, 08 грн., суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при передачі особової справи ОСОБА_2 до відділення Фонду ОСОБА_6 для відшкодування шкоди неправильно встановлена сума 96 грн., то відділення Фонду нараховувало страхові виплати у занижених розмірах, через що у нього утворилася заборгованість у сумі 2566,08 грн., яка і підлягає стягненню на користь ОСОБА_2

Але такий висновок суду є неправильним.

Як встановлено судом, після передачі особової справи ОСОБА_2 до відділення Фонду, останній коригував цей розмір у відповідності до Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам, затвердженого Постановою правління ФСС НВ України № 83 / зі змінами і доповненнями/.

Тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з Відділення Фонду на користь позивача недоплати сум щомісячних страхових виплат у звязку з відшкодуванням шкоди, заподіяної здоровю за період з 01.08.2001 року по 01.12.2008 року у розмірі 2566,08 грн.

За таких обставин, беручи до уваги, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відділення Фонду підлягає задоволенню, а рішення суду в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01.08.2001. по 01.12.2008. у сумі 2566 грн. 08 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, відповідно до положень п.п.3,4 ч.І ст. 309 ЦПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про зобовязання Фонду здійснювати щомісячні страхові виплати у розмірі 355, 47 грн., починаючи з 01.12.2008 року, з подальшим перерахунком відповідно до чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно неправильного визначення розміру моральної шкоди, стягненої на її користь з ОСОБА_6, є безпідставними, оскільки «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров,я, пов,язаним з виконанням ним трудових обов,язків», які

передбачають право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, затверджені Кабінетом Міністрів України 23. червня 1993 року № 472, не мають зворотньої сили та не розповсюджуються на правовідносини сторін, які виникли на час первинного встановлення ВТЕК 13 травня 1991 року стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_2

Рішення суду в цій частині ОСОБА_6 не оскаржено, тому відсутні підстави для зміни або скасування рішення в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2010 року в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального Страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01.08.2001. по 01.12.2008. у сумі 2566 грн. 08 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя - доповідач:

ОСОБА_7