Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22ц-5275/2011 Головуючий у 1 інстанції: Живлакова Г.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.,

Суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Запорізькій області на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 17 травня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на земельну ділянку ,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на земельну ділянку.

В позовній заяві зазначав, що 20.11.2004 року він уклав з відповідачем договір міни земельної ділянки на 5000 кг зерна пшениці, загальною вартістю 4500 грн., згідно якого йому у власність перейшла земельна ділянка площею 5,56 га, яка розташована на території Чкаловської сільської ради Приазовського району Запорізької області. У встановлений в договорі міни строк для посвідчення договору нотаріально вони не змогли цього зробити, оскільки він не зумів відповідача упросити приїхати до нотаріуса для оформлення та посвідчення договору міни нотаріально. З цих підстав просив визнати договір міни дійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 17 травня 2008 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір міни земельної ділянки площею 5,56 га, яка розташована на території Чкаловської сільської ради Приазовського району Запорізької області і посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №013311 виданого 26.06.2002 року ОСОБА_4 на 5000 кг зерна пшениці, вартістю 4500 грн., укладений 20.11.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 5,56 га, розташовану на території Чкаловської сільської ради Приазовського району Запорізької області і посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №013311 виданого 26.06.2002 року на ім'я ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд у випадку порушення норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції має право скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були-досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що останній був визнаний відповідачем, сторони домовилися відносно всіх суттєвих умов договору та відбулося його виконання, не зважаючи на відсутність нотаріального посвідчення договору, який мав бути посвідчений нотаріально, на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України суд зазначив, що позивач правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку.

Пославшись на визнання позову відповідачем, суд не прийняв до уваги, що відповідно до приписів ст. 220 ЦК України, на яку посилався суд у своєму рішенні, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Виходячи з положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Матеріали справи свідчать про те, що угода купівлі - продажу земельної ділянки була укладена у письмовій формі, але нотаріально не посвідчувалась, державна реєстрація договору купівлі - продажу не проводилась.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не з'ясував у сторін можливість нотаріального посвідчення правочину та не зазначив обставини, які перешкоджають сторонам нотаріально посвідчити договір у подальшому.

Відповідно до п. 15 Перехідних положень ЗК України, який діяв на час ухвалення судового рішення, до набрання чинності Законами України „Про державний земельний кадастр" та „Про ринок земель", не допускається купівля - продаж або в інший спосіб відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки на час ухвалення рішення діяв мораторій на відчуження земельних ділянок.. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, воно не може бути визнано законним і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову позивачу у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 17 травня 2008 року у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: