Справа № 2-1609/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2011 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючої судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: позивачаОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із згаданим позовом, в якому просить надати неповнолітній громадянці України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 18-річного віку, дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_4.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що має спільну з відповідачем неповнолітню доньку ОСОБА_5. У 2008 року сторони розірвали шлюб і з того часу стосунки не підтримують, проживають окремо. Життям доньки відповідач не цікавиться, участі в її утриманні не бере. Позивач має намір і можливість тимчасово виїжджати за межі України для обстеження та надання неповнолітній ОСОБА_5 медичної допомоги, яка має статус «дитина-інвалід», однак місце знаходження батька дитини їй не відомо понад трьох років, що унеможливлює надання останнім згоди на виїзд і стало приводом для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, до суду не зявився, причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Зацікавлена особа в судове засідання не зявилась. До суду направлена заява про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування.

Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення обставин, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди позивача, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 04.09.2004 р. по 17.03.2008 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджуються відповідними свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу. Мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, /актовий запис № 223 у відділі РАЦС м. Комсомольська/, яка є дитиною-інвалідом, постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с.7,8).

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.03.2011 р. відповідача було оголошено розшук в звязку з заборгованістю по сплаті аліментів за виконавчим листом та відсутністю даних про його місцезнаходження.

Як вбачається з наданої НДСЛ «ОХМАТДИТ» виписки з медичної картки, неповнолітня ОСОБА_5 після перенесеної хвороби потребує медичної допомоги і на разі позивач вирішує питання щодо проведення необхідного лікування дитини за кордоном у м. Верона Італія, про що суду надано відповідне підтвердження.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 згаданої статті СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї.

Стаття 150 СК України визначає обовязок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини» передбачено, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням.

В матеріалах справи відсутні докази того, що існують будь-які обмеження для реалізації неповнолітнім свого права на виїзд за межі України. Між тим, відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування та може бути обмежена в цьому лише у випадках, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про надання дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною за межі України відповідає інтересам неповнолітньої і направлена на виконання батьківського обовязку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Пунктом 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ч.3 ст.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.150, 155 СК України, ст. 213 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Надати неповнолітній громадянці України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, до досягнення нею 18-річного віку дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення можу бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя: Т.В. Окунь