Справа № 22ц-1374/11 Головуючий в І інстанції
Категорія 67 Доповідач Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Колісниченка А.Г.,

суддів Бугрика В.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Прохоровій І.С.,

за участю прокурора Павленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу за апеляційною скаргою прокурора Суворовського району м. Херсона на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 червня 2008 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 Тхуєт, зацікавлена особа: ОГІРФЛ УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А :

До суду із зазначеною заявою звернувся ОСОБА_3 Тхуєт, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, він в 1990 році прибув на територію УРСР та почав працювати з 12 лютого 1990 року на Каховському заводі залізобетонних виробів (на даний час ВАТ «Каховка». 25 вересня 1992 року у звязку з завершенням терміну Міжурядової угоди був звільнений з вказаного підприємства,але залишився проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Кулика, 139/4. Зараз, він бажає набути громадянства та отримати паспорт громадянина України. Таке право йому надано ст.8 Закону України «Про громадянство», але для цього необхідно встановити факт постійного проживання на території України до 24.08.1991 року. Просив встановити у судовому порядку факт постійного проживання в Україні з 12.02.1990 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04 червня 2008 року встановлено факт постійного проживання заявника на території України з 12.02.1990 року.

Дане рішення оскаржено прокурором. У поданій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким заявнику у задоволенні його вимог відмовити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із поданої ОСОБА_3 Тхуєт заяви про встановлення факту постійного проживання на території України з 12.02.1990 року вбачається, що встановлення цього факту необхідне для набуття громадянства за територіальною ознакою згідно ст.8 Закону України «Про громадянство».

Частиною 1 цієї статті передбачено, що особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама постійно проживала на інших територіях, що входили на час її постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії заявником не надано доказів на підтвердження того, що він на законних підставах постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року.

Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство»- це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_3 Тхуєт знаходився на території України відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_4 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, а тому проживав на території України тимчасово на період роботи та після завершення мав повернутися до ОСОБА_4, чого не зробив і таким чином перебував на території України без законних підстав.

Заявник є громадянином ОСОБА_4.

За таких обставин висновок суду про можливість встановлення факту постійного проживання заявника на території України з 12.02.1990 року є помилковим, а тому ухвалене рішення підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовського району м. Херсона задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 червня 2008 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_3 Тхуєт у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Колісниченко А.Г.

судді Бугрик В.В.

ОСОБА_2