Справа № 22ц-3199/2011 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач Березовенко Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Сержанюка А.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 да Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Київській області, третя особа: Начальник Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Київській області ОСОБА_4 про поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона 05.12.2008 року була прийнята на роботу до відповідача на посаду чергової пульту пункту спостереження Білоцерківського ВДСО на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5, ЧПУ цього ж підрозділу згідно до наказу №120 ос від 05.12.2008 року. Позивачка вказувала на те, що 17.04.2009 року вона була призначена на посаду чергової пульту пункту централізованого спостереження Білоцерківського МВДСО і була увільнена від посади ЧПУ (на період відпустки ОСОБА_5 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) цього ж підрозділу згідно наказу №34 від 17.04.2009 року. 02.08.2010 року згідно наказу №68 о/с від 30.07.2010 року її було звільнено з роботи у зв"язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що відповідач звільнив її з роботи без достатніх підстав та з порушенням порядку звільнення, а тому просила в судовому порядку поновити її на роботі у Білоцерківському МВДСО на посаді чергової пульту пункту централізованого спостереження; стягнути з відповідача 2500 гривень моральної шкоди та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивачка збільшили та уточнили позовні вимоги позивача, та посилалися на те, що відповідач не врахував переважне право на залишення її на роботі, оскільки вона являлася працівником з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а також вказувала на те, що згоди профспілкового комітету Білоцерківського МВДСО УДСО при ГУ МВС України в Київській області від 29.07.2010 року та від 11.10.2010 року на її звільнення згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (по скороченню штату) не мають юридичного значення, оскільки на засіданнях профкому 29.07.2010 року та 11.10.2010 року розглядалося обґрунтоване подання до вказаного профкому на звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України (по скороченню штату) начальника Білоцерківського МВДСО УДСО при ГУМВС України в Київській області ОСОБА_6, який не наділений правом прийняття і звільнення, і не мав відповідного доручення правомочної особи, а саме начальника Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Київській області ОСОБА_4 на звернення з вказаним поданням. Тому просила суд поновити її на роботі у Білоцерківському МВДСО на посаді чергової пульту пункту централізованого спостереження; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2010 року по 04.02.2011 року в сумі 8 607 грн. 61 коп., 2500 гривень моральної шкоди, та судові витрати, а саме: 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 15 грн. комісії банку, 25 грн. 34 коп. вартості телеграми-повідомлення, 180 грн. витрат пов"язаних з оформленням довіренності на представництво інтересів ОСОБА_3

Рішенням Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2011 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до статті 303 ЦПК України, апеляційний суд при перевірці законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі апеляційної скарги, так і за межі вимог заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №20 ос від 05.12.2008 року позивач була прийнята на роботу до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України і Київській області черговою пульту пункту спостереження Білоцерківського ВДСО на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5 ЧПУ цього підрозділу. Згідно до наказу №34 ос від 17.04.2009 року позивачка 17.04.2009 року була призначена на посаду чергової пульту пункту централізованого спостереженні Білоцерківського МВДСО та увільнена від посади ЧПУ ( на період відпустки ОСОБА_5 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку) цього ж підрозділу.

Згідно наказу №68 о/с від 30.07.2010 року за підписом начальника Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4М позивача було звільнено з займаної посади чергової пульту пункту централізованого спостереження Білоцерківського міжрайонного відділу Державної служби охорони Управління з 02.08.2010 року за п.1 ст. 40 КЗпП України / у зв"язку зі скороченням штату/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин справи, на думку колегії суддів, вірно керувався ст.ст. 40, 42, 43, 49-2, 184, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зі змінами, і дійшов вірних висновків щодо недоведеності та необгрунтованості позовних вимог, відсутності законних підстав для їх задоволення та правомірності і законності дій відповідача при проведені звільнення позивача.

Апеляційна скарга висновків суду не спростовує і посилання на обставини, які б свідчили про незаконність ухваленого рішення не містить.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити. Рішення Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: А.С.Сержанюк

Судді: Р.В.Березовенко

ОСОБА_7