ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________________________
Справа №2-4480/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді О.В. Диби

секретарі Євдоченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування та визнання права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про усунення права на спадкування та визнання права на спадкування.

В аргументацію своїх позовних вимог зазначив, що його рідний брат ОСОБА_3 05.01.2011 року помер. Після нього залишилась спадщина земельна ділянка №23 площею 0,0514 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., територія Вишгородської м/р, садове товариство Лісова поляна 2, квартира АДРЕСА_1, що в м. Києві, грошові вклади в Державному ощадному банку України на загальну суму 37141 грн. Його донька відповідач по справі, не спілкувалась із померлим батьком, недоглядала його хоча він потребував такої допомоги, а відповідач мав змогу її надавати, фінансово не підтримувала. Замість доньки померлого, допомогу йому надавав позивач, разом із своєю сестрою піклувався про нього, купував речі, харчі, ліки тощо. Після смерті ОСОБА_3 позивач, власним коштом організував його поховання та сплачував витрати на житлово комунальні послуги на утримання його квартири, чого донька померлого, спадкоємець першої черги, не робила з невідомих підстав. У звязку із чим вважає, що оскільки фактично він останні роки піклувався про свого померлого брата, відповідач жодної допомоги не надавав, хоча мав таку можливість, просив, з урахуванням уточнень до позовної заяви, усунути відповідача від права на спадкування як спадкоємця першої черги після померлого ОСОБА_3 на земельну ділянку №23 площею 0,0514 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., територія Вишгородської м/р, садове товариство Лісова поляна 2, грошові вклади в Державному ощадному банку України на загальну суму 37 141 грн., визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на земельну ділянку №23 площею 0,0514 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., територія Вишгородської м/р, садове товариство Лісова поляна 2, грошові вклади в Державному ощадному банку України на загальну суму 37 141 грн. Визнати за позивачем право приватної власності на батьківську спадщину: 66,66 частки квартири АДРЕСА_1, що в м. Києві. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та уточнень до неї.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні та пояснив, що донька померлого ОСОБА_3 відповідач по справі, є громадянкою ОСОБА_4. Фізичної можливості постійно здійснювати догляд за померлим вона не мала однак, систематично з ним спілкувалась, передавала грошові кошти, посилки, ліки. Під час, коли померлий ОСОБА_3 в грудні 2010 року захворів, через свою подругу передала його рідним грошові кошти на лікування. Після смерті, 06.01.2011 року через свою подругу, передала позивачу 3295, 69 доларів США на поховання. На сам похорон не приїхала, тому що в неї закінчився термін дії її візи та саме в той час в Австралії відбувались стихійні лиха (повінь). Крім того відмітила, що померлий ОСОБА_3 фактично до останніх днів вів активний спосіб життя, брав участь у громадській роботі, самостійно оплачував витрати за житлово комунальні послуги, не потребував матеріальної допомоги та фактично не потребував стороннього догляду.

Дослідивши матеріали справи, допитавши заявлених свідків, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.01.2011 року помер ОСОБА_3 який є рідним братом позивача та батьком відповідача по справі, що визнається сторонами та не потребує додаткового доказування.

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку №23 площею 0,0514 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., територія Вишгородської м/р, садове товариство Лісова поляна 2, квартиру АДРЕСА_1, що в м. Києві, грошові вклади в Державному ощадному банку України на загальну суму 37141 грн.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_2 відповідач по справі.

Суд не бере посилання позивача на ту обставину, що померлий, в силу свого похилого віку фактично був у безпорадному стані, постійно потребував сторонньої допомоги яку відповідач з невідомих підстав ухилялась надавати, а її надавав саме позивач з наступних підстав.

Як вбачається із показів допитаного судом свідка ОСОБА_5 сестри померлого, ОСОБА_3 фактично постійно проживав на дачі, що знаходиться за адресою: Київська обл., територія Вишгородської м/р, садове товариство Лісова поляна 2. Разом із ним тимчасово проживала і вона (свідок). Померлий фактично ніколи не займався побутовими питаннями, не любив, хоча міг, готувати собі їжу. Він не був приучений обходити себе, влаштовувати свій побут оскільки був військовою людиною. Також свідок підтвердила, що померлий, фактично до останніх днів, приймав активну участь у громадському житті ветеранів оскільки був членом ветеранської організації та на громадських засадах, декілька разів на тиждень був присутнім у її приміщенні де здійснював дрібний ремонт побутових приборів (прасок, пилососів тощо), які приносили йому ветерани.

Допитні у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 також підтвердили той факт, що померлий ОСОБА_3 приймав активну участь у справах ветеранської організації. Кожного понеділка та четверга, як на роботу, приходив в приміщення організації де безоплатно надавав ветеранам послуги по дрібному ремонту побутових пристроїв та парасольок. Після закінчення дня йшов додому (квартира АДРЕСА_1, що в м. Києві) зранку наступного дня обовязково знову заходив до ветеранської організації, спілкувався із своїми товаришами, пив чай та після їхав знову на свою дачу.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що з його точки зору померлий не потребував стороннього догляду оскільки мав нормальний стан здоровя для свого віку. Крім цього відмітив, що дочка померлого постійно спілкувалась із ним телефоном, який був у нього в кабінеті. Декілька разів бачив посилки від доньки та чув від нього про те, що донька постійно матеріально допомагає йому.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що донька померлого постійно цікавилась про стан здоровя померлого батька. Після смерті хотіла приїхати на похорон але в силу обставин, які від неї не залежали, не змогла це зробити однак, надіслала грошові кошти на його похорон. Відповідач з власної ініціативи постійно надавала померлому матеріальну допомогу.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що коштом доньки був зроблений ремонт в квартирі померлого, вона також придбала йому холодильник та телевізор. Про передачу грошей відповідачем позивачу на похорон знає зі слів самого позивача, який обмовився про отримання грошей на самому похороні. Їх розмір їй невідомий. ОСОБА_3 завжди добре відгукувався про свою доньку і в нього були дуже добрі стосунки із нею.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що померлий ОСОБА_3 фактично до кінця грудня 2010 року не скаржився на стан свого здоровя. Для свого віку вів активний спосіб життя, приймав активну участь у роботі ветеранської організації, гарно грав на акордеоні коли проводились якісь заходи з ветеранами. Крім цього планував проведення нового року разом із співробітниками ветеранської організації. Про свою доньку завжди відгукнувся позитивно, повідомляв про надання донькою йому матеріальної допомоги та хизувався наявністю в нього євро валюти, яку донька йому передавала. Також повідомила, що одразу після смерті ОСОБА_3 вона спілкувалась із відповідачем по телефону яка дуже хотіла приїхати на похорон батька однак, у звязку із відсутністю можливості отримати візу, не змогла цього зробити але вже передала грошові кошти на поховання батька і говорила, що у випаду якщо їх не вистачить, передасть іще.

Крім того, в підтвердження добрих стосунків із померлим представник відповідача надала суду ряд листів від відповідача померлому, опис посилок, які були надіслані відповідачем померлому.

Крім цього, факт спілкування відповідача із померлим батьком та передачу йому посилок фактично підтвердив сам позивач однак відмітив, що спілкування та нечасте надіслання незначних посилок не може замінити фактичну постійну його турботу за померлим братом який її потребував.

В розрізі показів вищенаведених свідків суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_11 про те, що померлий мав дуже поганий стан здоровя, постійно потребував сторонньої допомоги яку фактично надавала ОСОБА_5

Суд не бере до уваги протокол №3 розширеного засідання правління садівничого товариства Лісова поляна 2від 04.09.2011 року (а.с.74) яким правління підтвердило викладені в заяві факти опікування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 їхнього брата ОСОБА_3 на протязі останніх девяти років оскільки, вважає його неналежним доказом та дане засідання відбулось значно пізніше звернення позивача до суду із позовом, на засіданні такого правління були присутні два свідки та сам позивач, які заявлялись ним для допиту (ОСОБА_11, ОСОБА_5Л.), а правління, на думку суду вийшло за межі своїх повноважень та встановило факт, що має юридичне значення перебравши на себе компетенцію суду.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд також не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідач не передавала грошові кошти на лікування померлого та на його похорон виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 137-140) відповідач особисто 06.01.2011 року (на наступний день після смерті батька) надіслала ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 3788,55 доларів США, еквівалент в гривні 30 153,07 грн. які остання повинна була передати позивачу.

Під час вирішення питання про можливість залучення до матеріалів справи доказів (заяв про видачу готівки) позивач сказав, що він не впевнений в правильному розмірі переказу оскільки грошові кошти отримував в доларах та фактично на цій підставі спочатку просив відмовити в залученні зазначених вище доказів. Разом із цим, під час надання своїх пояснень заперечив ту обставину, що взагалі отримував якісь кошти на поховання та лікування померлого, а під час вирішення питання про можливість залучення вказаних доказів не зрозумів питання суду на яке помилково відповів про отримання грошей в доларах.

Обставина про наявність можливості передачі коштів на поховання також випливає із того, що позивач особисто підтвердив факт повідомлення відповідача про смерть батька в день його смерті, тобто 05.01.2011 року, а грошові кошти на поховання ОСОБА_12 отримала для передачі позивачу вже 06.01.2011 року. Також розмір переданих відповідачем коштів фактично збігаються з розміром витрат, які здійснив позивач на поховання. Факт передачі відповідачем грошових коштів на поховання також був підтверджений показами свідків, які повідомили про те, що знали про передачу відповідачем грошових коштів як зі слів позивача який казав про це на похоронах так і зі слів відповідача при спілкуванні з ним.

Посилання відповідача як на доказ того, що він власним коштом забезпечував померлого ОСОБА_3, а останній всі свої власні кошти не витрачав та зберігав в установі банку не знайшли свого підтвердження під час судового засідання оскільки, свідки підтвердили обставину сплати померлим особисто витрат на житлово комунальні послуги та те, що він систематично отримував грошову допомогу від доньки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 Про судову практику у справах про спадкування) .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивач не довів факту того, що ОСОБА_3 за час життя тривалий період був у безпорадному стані, а відповідач знала про це та свідомо ухилялась від виконання свого обовязку по догляду за батьком хоча мала таку змогу, а померлий дійсно потребував її допомоги.

Висновок суду не спростовується наявними в матеріалах справи доказами та показами допитаних судом свідків.

Крім цього, під час дослідження письмових доказів судом було встановлено, що позивач, при зверненні з вимогою про визнання за ним права власності на нерухоме майно помилково недоплатив частину судового збору.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що вартість майна на яке просить визнати позивач право власності, з його слів, перевищує 170 000 грн., а ним при зверненні з позовом було сплачено лише 68 грн. суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь держави 1632 грн. в якості недоплаченого розміру судового збору.

Згідно із ч.2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, на підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 1224, 1259, 1261 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 80, 88, 208 - 209, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 Про судову практику у справах про спадкування, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування та визнання права на спадкування - відмовити;

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь Держави 1632 (одна тисяча шістсот тридцять дві) грн. в якості недоплаченого судового збору за звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування та визнання права на спадкування;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба

27.10.2011 Справа № 2-4480/11