АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2604/11 Справа № 22ц-9881/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.92-102, 160-161 т.2) до ВАТ «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі. Позивачка вказувала на те, що з 11 травня 2006 року перебувала з відповідачем в трудових відносинах в якості контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення № 6719/0189.

Наказом філії - Правобережне відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» №190 від 30 липня 2009 року до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а наказом №392-К від 13 серпня 2009 року - звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором (п.3 ст.40 КЗпП України).

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки порушень, повязаних з невиконанням трудових обовязків вона не допускала, позивачка просила скасувати накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу і за несвоєчасну видачу трудової книжки та 80 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2011 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки та додаткового рішення від 12 липня 2011 року, позов задоволено в частині скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі поданій до суду 21 липня 2011 року (а.с.222-224 т.2) відповідач ставить питання про скасування рішення і відмову ОСОБА_2 у відшкодуванні моральної шкоди та про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік в сумі 12 537,75 грн.

В поданій після виправлення недоліків апеляційній скарзі (а.с.247-248 т.2), відповідач поставив питання про скасування рішення повністю та про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представники відповідача уточнили, що вони підтримують апеляційну скаргу подану 21 липня 2011 року, тобто оскаржують рішення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення не оскаржується.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Судом встановлено, що з 11 травня 2006 року позивачка перебувала з відповідачем в трудових правовідносинах в якості контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення № 6719/0189.

Наказом філії - Правобережне відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» №190 від 30 липня 2009 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за некоректну поведінку по відношенню до клієнтів, а наказом №392-К від 13 серпня 2009 року позивачку звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд правильно обчислив строк вимушеного прогулу з 13 серпня 2009 року по день ухвалення рішення.

Безпідставним є посилання апеляційної скарги на те, що позивачка навмисно затягувала розгляд справи, а тому на її користь може бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік з огляду на таке.

За правилами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Даних про те, що справа розглядалася більше одного року з вини позивачки судом не встановлено. Навпроти, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача, про що свідчать його заяви від 26 липня, 26 жовтня, 13 грудня 2010 року та від 10 березня 2011 року про відкладення розгляду справи з різних причин (а.с.113, 121, 133 та 153 т.2), а тому суд обґрунтовано стягнув на користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди, суд керувався тим, що діями відповідача позивачці завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.1167 ЦК України.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки порушення трудових прав позивачки спричинило їй моральні страждання, то у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України вона має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи тривалість неправомірних дій відповідача, характер заподіяної шкоди та обсяг перенесених позивачкою страждань, суд дійшов правильного висновку про стягнення на її користь з відповідача 1 500 грн.

Виходячи з того, що правові підстави позову визначає позивач, а з позовних заяв ОСОБА_2 вбачається, що вона просила про відшкодування моральної шкоди у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України, у суду не було підстав для застосування ст.1167 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів спричинення позивачці моральної шкоди є безпідставними, оскільки сам факт незаконного звільнення її з роботи свідчить про наявність моральної шкоди.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, постановлене судове рішення підлягає зміні в частині обґрунтування задоволення позову про часткове відшкодування моральної шкоди, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2011 року змінити в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди відповідно з даним рішенням, а в іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: