АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Експрес Тур» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2011року за позовом ОСОБА_2 до Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Експрес Тур» про звільнення, видачу трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.18-21) до Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Експрес Тур» про звільнення з роботи. Позивачка вказувала на те, що з 2003 року знаходилася в трудових правовідносинах з відповідачем.

01 листопада 2010 року вона подала особисто директору ТОВ ОСОБА_3 заяву про звільнення з роботи за власним бажанням (по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку) з 02 листопада 2010 року. При цьому керівник ТОВ заявила, що їй необхідно передати справи новим працівникам і з 08 листопада 2010 року на роботу не виходити.

06 листопада 2010 року вона провела інструктаж та передала справи іншим працівникам підприємства, але звільнена з роботи не була. Її неодноразові звернення до відповідача з проханням видачі трудової книжки та проведення розрахунків бажаного результату не принесли.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила зобовязати відповідача: визначити її звільненою з роботи на підставі ст.38 КЗпП України з 7 листопада 2011 року; прийняти новий наказ про звільнення її з займаної посади за власним бажанням, днем звільнення в якому буде вважатися день видачі трудової книжки і внести цей запис в трудову книжку; видати їй трудову книжку; виплатити всі належні суми, що мають бути виплачені при звільненні, в тому числі й заборгованість по заробітній платі за вересень-листопад 2010 року, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2009-2010 роки, середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто з 07 листопада 2010 року по день ухвалення судом рішення по справі та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2011 року позов задоволено частково. Визнано розірваним 04 листопада 2011 року укладений між сторонами трудовий договір. Зобовязано відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи 04 листопада 2011 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України та видати їй належним чином оформлену трудову книжку. Стягнуто з відповідача на користь позивачки невиплачену заробітну плату за вересень - листопад 2010 року в розмірі 1 107,21 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 253,50 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 924,56 грн. та 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 2003 року знаходилася з відповідачем в трудових правовідносинах в якості начальника відділу продажу авіаційних перевезень.

Наказом керівника ТОВ «Експрес Тур» №18/1 від 19 жовтня 2010 року було створено комісію, якій доручено проведення службового розслідування по факту скоєного позивачкою правопорушення (а.с.59), а пізніше СВ ДМУ УМВД України в Дніпропетровській області, за результатами службового розслідування відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за ч.3 ст.191 КК України (а.с.36).

Починаючи з 08 листопада 2010 року позивачка на роботу не виходить.

У відповідності з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, а також з інших причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк про який просить працівник.

Таким чином, звільнення з роботи за власним бажанням можливе при наявності умови письмового попередження про це власника або уповноважений ним орган.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з доведеності факту подання позивачкою заяви про звільнення з роботи за власним бажанням (по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку) з 02 листопада 2010 року і з обовязку відповідача задовольнити подану заяву, видати належно оформлену трудову книжку, провести розрахунок та інше.

Проте з обґрунтованістю такого висновку погодитися не можна, зважаючи на таке.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

В позовній заяві ОСОБА_2 вказувала на те, що заяву про звільнення з роботи за власним бажанням вона передала директору ТОВ «Експрес Тур» в присутності працівників підприємства. В суді апеляційної інстанції позивачка уточнила, що зазначена заява передавалась у присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших працівників, прізвища котрих вона не памятає, але жодної з вказаних осіб вона не представила суду в якості свідків. Навпроти, позивачка представила суду в якості свідків свого чоловіка ОСОБА_7 та хрещеного батька ОСОБА_8, які знали про намір звільнитися з роботи з її слів, письмової заяви про звільнення не бачили і присутніми при її поданні не були. Крім того вказані свідки є заінтересованими особами в результаті вирішення спору на користь позивачки.

Задовольняючи позов, суд поклав в основу рішення пояснення свідка ОСОБА_9 але з матеріалів справи вбачається, що така особа суду пояснень не надавала.

На звернення позивачки щодо порушення своїх прав, у грудні 2010 року була здійснена перевірка ТОВ «Експрес Тур» територіальною державною інспекцією праці у Дніпропетровській області та головним управлінням праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, якими встановлено, що заяви ОСОБА_2 на звільнення з роботи підприємство не має (а.с.8-9).

Прокуратура Бабушкінського району м.Дніпропетровська також повідомила позивачку, що викладені нею у зверненні факти не знайшли свого підтвердження і підстав для прокурорського реагування на встановлено (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_10 не надала належних доказів щодо подання роботодавцю заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.1,3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Експрес Тур» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2011року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: