РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-538/11

Провадження № 2-538/11

09.09.2011року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Сиротникова Р.Є.

при секретарі - Хмельковій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості по договору позики, суму трьох процентів річних та інфляційних нарахувань - всього 3 030 860,81 грн., а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.05.2009р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою О.К., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1460. Строк повернення позики за даним договором настав 10.08.2009, однак, відповідач проігнорував звернення позивача та не виконав свого обов'язку щодо повернення грошових коштів.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 2 921 736,00 грн., три проценти річних у сумі 31608,78 грн., інфляційні нарахування у сумі 77516,03 грн., сплачене державне мито в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

14.07.2010 позивач звернувся до суду з Заявою про зміну позовних вимог. Відповідно до Заяви, посилаючись на часткове повернення відповідачем суми заборгованості, та отримання довідки з ЗАТ КБ «Приватбанк» про курс долару США до гривні станом на день настання строку виконання грошового зобов'язання відповідачем, та, у зв'язку з цим здійснення нового розрахунку штрафних санкцій, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1 760 339, 66 грн., три проценти річних у сумі 70 732, 23 грн., інфляційні нарахування у сумі 216565, 68 грн., всього 2 047 637,57 грн.

06.05.2011 позивач повторно звернувся до суду з Заявою про зміну позовних вимог. Відповідно до заяви, позивач здійснив перерахунок розміру інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 1 760 339, 66 грн., три проценти річних у сумі 111 687, 81 грн., інфляційні нарахування у сумі 380 156, 47 грн., всього 2 252 183 грн. Також, у Заяві позивач вимагає стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої порушенням зобов'язання за договором, у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечувала та надала письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач вважає позов передчасним і необґрунтованим та стверджує, що вимогу позивача від 04.07.2009 не отримував, за адресою реєстрації, куди була надіслана вимога про повернення позики, не мешкає, вимогу про повернення позики отримав представник відповідача за довіреністю, який не повідомив відповідача про отримання вимоги. Відповідач також зазначає, що вимогу про повернення суми позики отримав 23.12.2009 та повинен був повернути гроші до 23.01.2010, але не повернув борг за відсутністю коштів та можливості отримати кредит.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився та просив розгляд справи відкласти, мотивуючи неявку хворобою. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи мотивуючи це наступним. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Повідомлені відповідачем причини неявки визнані судом неповажними. Неявка відповідача в судове засідання не є першою. Протягом розгляду справи відповідач неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, які були задоволені судом. За клопотанням відповідача розгляд справи також було зупинено у зв'язку з тривалою хворобою відповідача. Відповідачем також за весь період розгляду справи не надано інших заперечень на позовну заяву.

Надані відповідачем медичні довідки не містять даних, що свідчили б про неможливість відповідача захищати свої інтереси в суді через представника. Відповідно до статті 38 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.05.2009 року між сторонами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою ОК. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1460, копію договору долучено до матеріалів справи, оригінал було пред'явлено позивачем на огляд суду у судовому засіданні.

З метою дотримання вимог ч. З ст. 65 СК України, згоду на укладення зазначеного договору надали дружина позивача ОСОБА_4 та дружина відповідача ОСОБА_5 (копії заяв про надання згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 06.05.2009 містяться у матеріалах справи, оригінали були пред'явлені на огляд суду).

Відповідно до п. 1 договору позики від 06.05.2009 року відповідач отримав від позивача, а позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 2 940 000,00 грн., що є еквівалентом 365 217,00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" на день підписання даного договору.

Керуючись ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач надав позивачу власноручно написану розписку про отримання позики від 06.05.2009 року, яка посвідчує передання відповідачу позивачем грошової суми в повному обсязі, копію якої долучено до матеріалів справи, а оригінал оглянуто в судовому засіданні.

Відповідно до пп. "б" п. 2 договору позики від 06.05.2009 року зазначену в п. 1 даного договору суму грошових коштів відповідач зобов'язується повернути позивачу готівкою відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України в гривні з урахуванням комерційного курсу долару США по відношенню до гривні, встановленого ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день повернення суми позики.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це.

Оскільки в договорі позики від 06.05.2009 року позивач та відповідач не встановили строк повернення позики, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою б/н від 04.07.2009 року, яка була отримана 10.07.2009 року за довіреністю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1, 61057. Факт пред'явлення та вручення вимоги підтверджується розрахунковим чеком від 04.07.2009 за №6572, повідомленням про вручення поштового відправлення №12126151 та описом вкладення до цінного листа, засвідченим печаткою поштової установи та підписом працівника зв'язку (копії долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

Абзацом 2 частини 1 статті 1049 ЦК України встановлений строк повернення позики наступним чином: протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Пред'явлення вимоги є дією особи, що направляє таку вимогу, тобто кредитора. Позивачем було здійснено пред'явлення вимоги шляхом направлення її поштою за вказаною у договорі адресою відповідача з описом вкладень та повідомленням про вручення. Тобто, зобов'язання позивача з пред'явлення вимоги виконане належним чином. Закон не зобов'язує кредитора ні перевіряти повноваження особи, що отримує вимогу від імені боржника, ні отримувати докази вручення вимоги.

Твердження відповідача про те, що вимогу позивача від 04.07.2009 не отримував, судом до уваги не приймаються, оскільки для визначення строку виконання зобов'язань з договором позики має значення день пред'явлення, а не день отримання вимоги, та спростовуються повідомленням про вручення поштового відправлення №12126151 та Описом вкладення до цінного листа, засвідченим печаткою поштової установи та підписом працівника зв'язку, копії яких є в матеріалах справи.

Твердження відповідача, про те, що його довіреною особою ОСОБА_6 були перевищені повноваження представника та він не права отримувати вимогу, судом до уваги не приймаються, оскільки для визначення строку виконання зобов'язань з договором позики має значення день пред'явлення, а не день отримання вимоги та спростовуються наступним. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №12126151, вимогу за довіреністю було отримано ОСОБА_6

В запереченнях на позовну заяву відповідач підтвердив, що 12.12.2008 дійсно надав ОСОБА_6 довіреність на представництво його інтересів. Згідно пункту 90 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку, повноваження представника за якою перевіряються при отриманні поштового відправлення працівником відділення зв'язку. Доказів того, що ОСОБА_6 перевищив повноваження, надані йому довіреністю, відповідач не надав. Статтею 238 ЦК передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно. Правочин щодо отримання поштової кореспонденції за своїм змістом не належить до правочинів, що можуть вчинятися лише особисто, що підтверджується п.90 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270. Доказів того, що правочин вчинено ОСОБА_6 в своїх інтересах чи в інтересах своїх довірителів, відповідачем не надано.

Також відповідач зазначає, що представник відповідача за довіреністю не повідомив відповідача про отримання вимоги, однак, оскільки для визначення строку виконання зобов'язань з договором позики має значення день пред'явлення, а не день отримання вимоги, це твердження судом до уваги не приймається, а також спростовується наступним. Відповідно до статті 239 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, тобто представник здійснює правочин не від свого імені, а від особи, яку від представляє. Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач також вказує, що за адресою реєстрації, куди була надіслана вимога про повернення позики, не мешкає. Таке твердження не може бути прийняте судом до уваги в якості заперечення позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до Договору позики від 06.05.2009, адресою позичальника - ОСОБА_2 АДРЕСА_1 На протязі дії договору відповідач не повідомляв позивача про зміну свого місця проживання. Відповідно до пункту 5 абзацу 3 договору позики, позичальник зобов'язується протягом дії договору позики, при зміні місця свого проживання негайно письмово повідомити позикодавця про це. Відповідно до статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 №1382-IV, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Тобто, дані про реєстрацію фізичної особи є документальним підтвердженням місця її проживання.

Відповідач також зазначає, що вимогу про повернення суми позики отримав 23.12.2009 та повинен був повернути гроші до 23.01.2010, в підтвердження чого відповідач надав суду Вимогу про повернення позики від 23.12.2009 з відміткою про отримання. Факт повторного направлення позивачем вимоги відповідачеві не спростовує факт отримання відповідачем першої вимоги та настання строку виконання зобов'язань.

Таким чином, виходячи з матеріалів справи, виконання відповідачем свого зобов'язання за договором позики від 06.05.2009 року мало відбутись 10.08.2009 року. Однак, відповідач в зазначений строк суму позики позивачеві не повернув.

Згодом відповідач здійснив часткове повернення суми позики, а саме:

17.02.2010 відповідач повернув позивачеві частину суми позики у розмірі 242 100, 00 грн., що є еквівалентом 30 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 17.02.2010 та нотаріально засвідченою заявою від 17.02.2010.

04.03.2010 відповідач повернув позивачеві частину суми позики у розмірі 801 000, 00 грн., що є еквівалентом 100 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 04.03.2010 та нотаріально засвідченою заявою від 04.03.2010.

11.05.2010 відповідачем було повернено позивачеві 110 992, 00 грн., що є еквівалентом 14 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 11.05.2010 та нотаріально засвідченою заявою від 11.05.2010.

Перераховані вище повернення позики враховані позивачем при зміні суми позову.

Також, з наданих сторонами документів, у судовому засіданні встановлено, що, крім перерахованих вище, відповідач здійснював наступні повернення позики:

31.08.2010 відповідачем було повернено позивачеві 158 200, 00 грн., що є еквівалентом 20 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 31.08.2010 та нотаріально засвідченою заявою від 31.08.2010.

17.06.2011 відповідачем було повернено позивачеві 384 480, 00 грн., що є еквівалентом 48 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 17.06.2011 та нотаріально засвідченою заявою від 17.06.2011.

13.07.2011 відповідачем було повернено позивачеві 80 000, 00 грн., що є еквівалентом 10 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 13.07.2011 та нотаріально засвідченою заявою від 13.07.2011.

29.08.2011 відповідачем було повернено позивачеві 80 300, 00 грн., що є еквівалентом 10 000, 00 доларів США за комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, що встановлений ЗАТ КБ «ПриватБанк» на день підписання повернення частини суми позики, що підтверджується розпискою від 29.08.2011 та нотаріально засвідченою заявою від 29.08.2011.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Суд зазначає, що відповідно до пп. "б" п. 2 договору позики від 06.05.2009 року відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти позивачу в гривні з урахуванням комерційного курсу долару США по відношенню до гривні, що встановлений закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" на день повернення суми позики. Згідно статті 533 ГК, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що станом на день, коли позика мала бути повернена (10.08.2009) комерційний курс долару США по відношенню до гривні, встановлений закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", складав 7,98 грн. за долар США, що підтверджується Листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 09.01.2010 №30.1.0/2-091218/832, копію якого долучено до матеріалів справи.

Останній розрахунок суми боргу поданий позивачем до суду 06.05.2011 здійснено виходячи із зазначеного у листі курсу долару США до української гривні. Тобто, за основу розрахунку взято суму, еквівалент якої у гривнях відповідає сумі 365 217 доларів США. За курсом 7, 98 гривень за долар така сума у гривнях складає 2 914 431,6 грн. Від цієї суми позивачем віднято суми часткового повернення позики (242 100, 00 грн., 801 000, 00 грн. та 110 992, 00 грн.). Проте, позивачем не враховано часткові повернення суми позики, які було здійснено 31.08.2010, 17.06.2011, 13.07.2011 та 29.08.2011. Приймаючи до уваги зазначені часткові повернення суми позики, судом встановлено, що відповідач до теперішнього часу не виплатив суму боргу у розмірі, що є еквівалентом 133 217 доларів США. За комерційним курсом долару США по відношенню до гривні, встановленим ЗАТ КБ "ПриватБанк" (7,98 грн. за долар США), сума боргу складає 1 063 071, 6 грн.

Також, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Останній розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань надано позивачем 06.05.2011, уточненого на дату судового засідання розрахунку позивачем не подавалося. Нарахування трьох процентів річних та інфляційні нарахування здійснено окремо за періоди між виникненням боргу та його частковим поверненням. При здійсненні перерахунку трьох відсотків річних та інфляційного збільшення заборгованості станом на 05.05.2011, відповідачем не враховано часткове повернення в розмірі 158 200, 00 гривень, що є еквівалентом 20 000, 00 доларів США, яке відбулося 31.08.2010. Залишок суми заборгованості станом на 05.05.2011, складав відповідно, еквівалент суми 201 217, 00 доларів США, тобто, за курсом 7, 98 гривень за 1 долар, 1 605 711, 6 грн., а не 1 760 339, 66 грн., як було визначено позивачем. Внаслідок цього, відповідачем допущено помилку у розрахунку. Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань станом на 05.05.2011 з урахуванням часткового повернення суми боргу 31.08.2010. Відповідно до перерахунку сума трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача станом на 05.05.2011, складає 108 662, 26 грн. (а не 111 687, 81 грн.). Разом з тим, в результаті перерахунку з урахуванням часткового погашення боргу 31.08.2010, сума інфляційних нарахувань що підлягає стягненню з відповідача станом на 05.05.2011, складає 391 075, 26 грн., а не 380 156, 47 грн., які було заявлено позивачем. Однак, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, тому суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційного збільшення заборгованості станом на 05.05.2011, яка не перевищує заявлену позивачем, а саме - 380 156, 47 грн.

У відповідності до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Таким чином, судом не встановлено підстав звільнення відповідача від виконання своїх зобов'язань та від відповідальності за порушення зобов'язань.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач стверджує, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав в зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушення договірних зобов'язань безпосередньо особистих немайнових прав не торкається. Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, дана правова норма не поширюється на випадки, коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто, за змістом ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір при зверненні до суду у розмірі 1168, 75 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 82, 50 грн. пропорційно сумі позовних вимог, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209, 212,214-215 ЦПК України, ст.ст. 611, 623, 625, 1047,1049 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), що мешкає за адресою, АДРЕСА_2, борг за договором позики від 06.05.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою О.К. та зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за № 1460, у сумі 1 063 071, 6 (один мільйон шістдесят три тисячі сімдесят одна гривня 60 коп.), три проценти річних у сумі 108 662 (сто вісім тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 26 коп. та інфляційні нарахування у сумі 380 156 (триста вісімдесят тисяч сто п'ятдесят шість) гривень 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), що мешкає за адресою, АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 1168, 75 грн. судового збору та 82,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В частині стягнення 697 268 грн. основного боргу, 3025, 55 грн. трьох процентів річних та 5 000 грн. моральної шкоди в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Московського районного

суду м. Харкова Р.Є. Сиротников