АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: захист права ОСОБА_1
власності Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ВГІРФО Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та анулювання реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що 29 січня 2010 року між нею та гр-ном ОСОБА_5 була укладена мирова угода, визнана ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2010 року, згідно якої боржник ОСОБА_5 передав їй у власність належну йому квартиру № 58 у житловому будинку № 19 по вул. Корчагінців у м. Харкові в рахунок погашення грошового боргу на загальну суму 385 000 грн., стягнутого за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2009 року.

На підставі вказаної мирової угоди, визнаної районним судом, зазначена квартира на праві приватної власності зареєстрована в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за позивачкою.

Однак, у цій квартирі залишається зареєстрованою колишня невістка позивачки - відповідачка по справі ОСОБА_4, яка тривалий час за місцем своєї реєстрації відсутня, в квартирі не проживає, й будь-яких речей останньої в житлі не має.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що реєстрація відповідачки в належній їй квартирі порушує її право власника, а крім того змушує сплачувати комунальні послуги за сторонню особу, позивачка ОСОБА_2 просила суд на підставі ст.ст. 16, 317, 319, 391 ЦК України зняти відповідачку ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі № 58 житлового будинку № 19 по вул. Корчагінців у м. Харкові.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала заявлені нею вимоги в повному обсязі й наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_4 заявлені до неї позовні вимоги не визнала, та заперечуючи проти задоволення цих вимог, посилалась на їх безпідставність.

При цьому вона вказувала на те, що спірна квартира була придбана нею з колишнім чоловіком (сином позивачки) у період їхнього шлюбу за відповідним договором купівлі-продажу, а тому належить їй на праві спільної сумісної власності з останнім, у звязку з чим будь-які правові підстави для зняття її з реєстрації в належному їй житлі відсутні.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2011 року в задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог відмовлено за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення заявлених позивачкою вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий, і надав їм належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачка ОСОБА_4 з 04 серпня 1985 року по 16 січня 2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 40, 41).

25 лютого 2000 року, тобто в період зазначеного шлюбу, за відповідним договором купівлі-продажу на імя ОСОБА_5 була придбана трьохкімнатна квартира № 58 у житловому будинку № 19 по вул. Корчагінців у м. Харкові, яка є предметом заявленого позивачкою ОСОБА_2 цивільно-правового спору (а.с. 44).

Право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, презюмується законом.

Так, згідно зі ст. 22 Кодексу Про шлюб та сімю України, що діяв на час придбання спірної квартири, передбачалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Такі ж підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя передбачені й Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, встановивши, що трьохкімнатна квартира № 58 у житловому будинку № 19 по вул. Корчагінців у м. Харкові, яка є предметом спору, була придбана в період шлюбу відповідачки ОСОБА_4 з ОСОБА_5, у звязку з чим є обєктом їхньої спільної сумісної власності як колишнього подружжя, а ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2010 року про визнання мирової угоди, за якою боржник ОСОБА_5 передав цю квартиру у власність позивачці ОСОБА_2 у рахунок погашення грошового боргу, в подальшому була скасована в апеляційному порядку як незаконна, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_2 позовних вимог за їх безпідставністю, позаяк остання будь-якого правового відношення до вказаної квартири не має.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, наведених на її обгрунтування, то ці доводи апелянта є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги наведене, та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: