Справа № 2-4053/11
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М. розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення та зобов»язання передати ключі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4, про вселення та зобов»язання передати ключі, посилаючись на те, що вони проживали у своїх батьків за адресою: вул. Лісна, буд.31 с Малютянка Києво-Святошинського району, Київської області.Їхня сім'я займала кімнату 1-5 загальною площею -20.4кв.м, та користувалась кухнею 1-6 - 8.1кв.м.

ОСОБА_1 зазначив, що його батько ОСОБА_7 ще за своє життя подарував будинок на користь його брата ОСОБА_6, та сестер ОСОБА_5, ОСОБА_4 До смерті батька будь яких конфліктів по користуванню будинком між братами і сестрами не виникало.

Після смерті батька відповідачка не погодилась з їхнім проживанням і звернулась до суду про виселення позивачів без надання іншого приміщення, в чому їй було відмовлено. Проте Апеляційний суд Київської області скасував рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2011 року, та ухвалив по справі нове рішення, яким виселив позивачів.

Було відкрите виконавче провадження і вищезазначені особи були виселені.

ОСОБА_8 Верховного Суду України від 25 травня 2011 року справу передано до Апеляційного суду Київської області на новий розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2011 року Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

На даний час відповідачка змінила замки і не допускає їх до будинку.

Тому просили визнати за ними право користування жилим приміщенням жилою кімнатою 1-5 загальною площею 20,4кв.м, кухнею 1-6 площею 8,1кв.м по вул. Лісна,31, с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. Вселити їх в кімнату 1-5 будинку №31 по вул.. Лісній, с Малютянка Києво-Святошинського району Київської області.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, згідно уточнених вимог просили вселити їх в кв. №2 кімнату загальною площею 20,4кв. будинку №31 по вул. Лісній, с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, зобов'язавши відповідачку передати ключі від вхідних дверей.

Відповідачка та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що позивачі не є членами її сім»ї, а тому підстави для примусового вселення відсутні. Позивачі навіть не прописані у спірному будинку., При переході права власності від ОСОБА_7 до неї право користуватись кімнатою 1-5 буднику №ЗІ по вул. Лісна, с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області позивачам не переходить.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком.

В кімнату 1-5 будинку позивачі у визначеному законом порядку вселені не були, тому право користування спірною частиною будинку ними й не було набуто..

Відповідачка не надавала згоди на користування кімнатою 1-5 яка їй подарована , та участь в утриманні даного майна позивачі не беруть і зараз у даному житловому приміщенні не проживають.Також жодної угоди між сторонами щодо користування спірною кімнатою не існує, плату за комунальні послуги позивачі не вносять.

Третя особа ОСОБА_5 заперечувала проти позову, оскільки батько розпорядився будинком на свій розсуд та подарував частину будинку відповідачці, а позивачі не мають ніякого відношення до цієї частини будинку..

Третя особа ОСОБА_6 позов визнав.

Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідка, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з таких підстав:

Судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 ще за своє життя 30.12.1997 року подарував відповідачці 38/100 частин будинку , куди входить приміщення 1-5 площею 20, 4 кв. м.

Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зі зміною власника цієї частини будинку відповідно змінився правовий статус позивачів , право яких на поживання в цьому приміщенні будинку було похідним від права колишнього власника будинку. По відношенню до нового власника цієї частини будинку позивачі не є ні членами , ні колишніми членами сім»ї

Наполягаючи на позовних вимогах , позивачі та представник позивачів, наголошували, що відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 лютого 2010 року ОСОБА_4 було відмовлено у задоволені позовних вимог про виселення позивачів.. За Апеляційною скаргою ОСОБА_4 Апеляційний суд Київської області від 29 квітня 2010 року скаргу задовольнив, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2010 року скасував, ухвалив по справі нове рішення, згідно якому позивачів виселено з будинку, але ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2011 року рішення Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2010 року скасував, справа передана до Апеляційного суду Київської області на новий розгляд. ОСОБА_8 Апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2011 року Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Проте, ці обставини не мають під собою ніякого правового підґрунтя, оскільки рішенням Києво-Святошинскього суду відмовлено ОСОБА_4 відмовлено в позові про вселення позивачів , оскільки нею не надано доказів на підтвердження необхідності проведення капітального ремонту житлового будинку що потребує виселення позивачів та узгодження нею в установленому законом порядку питання проведення капітального ремонту., а не з підстав, що позивачі набули право користування спірним житлом.

Відповідно до ч.1 ст-156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до 4. ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст.64 ЖК України.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено що позивачі проживали в будинку , належному батькові сторін ОСОБА_7 на правах членів його сім»ї.

Отже їх право користування жилим приміщенням в спірному будинку відповідно до ст.. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин з власником будинку і спільним з ним проживанням.

Згідно договору дарування від 30.12.1997 року відповідачка стала власником частини будинку в яку позивачі просять вселитися.

Ставши власником частину будинку, відповідачка має права розпорядитися подарованою їй частиною будинку на свій розсуд .

За правилами ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивачі на даний час не прописані у спірному будинку , що підтверджується довідкою Форми 3 за № 579 від 05.11.2011 року . Довідка Форми 3, на яку посилаються позивачі підтверджує факт приписки позивачів станом на 2000 рік, що також не може буди підставою для вселення їх в частину будинку , яка належить відповідачці.

В ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Із зазначеного суд приходить до висновку , що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідачка не надавала згоди на користування позивачами подарованою їй частиною будинку , тому посилання представника позивачів на ст.. 156 ЖК України щодо укладання відповідачкою угоди з позивачами щодо порядку користування спірною частиною будинку є безпідставними.

В підтвердження своїх вимог, позивачі посилаються на пояснення свідка ОСОБА_9 який пояснив, що позивачі після рішення Верховного суду не вселялись в частину будинку відповідачки , на даний час проживають у квартирі сина позивачки, власного житла не мають, що спростовується повідомленням Малютянскької сільської ради за № 664 від 26.11.2011 року , з якого вбачається що земельна ділянка по вул. Молодіжній, 24 с. Малютянка надана у власність позивачки ОСОБА_2 , також актом обстеження цього будинковолодіння від 02.12.2011 року , яким підтверджено належність земельної ділянки ОСОБА_2 , а також те, що позивачі проживають в цьому будинку..

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, а також твердження позивачів ,ними не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для задоволення вимог про вселення в належну відповідачці на праві власності частину будинку, та передачі ключів від вхідних дверей..

Позивачами не доведено підставу позову, а саме - які саме права їх були порушені в зв'язку з виселенням їх з частини будинку відповідачки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачі та їх представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували тих обставин на які посилалася відповідачка та її представник в обґрунтування своїх заперечень , що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачам та їх представнику їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачів, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.319, 321, 383, 405, 810, 814 ЦК України, 64, 156 ЖК, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення та зобов»язання передати ключі, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: