Апеляційний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А.

ОСОБА_1

при секретарі: Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „МТС Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „МТС Україна

на рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 23 листопада 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, укладеного 17 липня 2008 року про надання послуг стільникового звязку утворилась заборгованість в розмірі 775,37 грн., яку просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 23 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ „МТС Україна просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову. Суд неповно зясував обставини справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, на надав належну оцінку наданим доказам, невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовивши у задоволенні позову, суд виходив із того, що між сторонами не виникли зобовязальні правовідносини, оскільки відповідачка не сплатила авансовий внесок.

Проте такий висновок не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Умовами користування мережами мобільного зв'язку ПрАТ «МТС Україна» від 29.09.2009 регулюються відносини між UMC та Абонентом або Користувачем, права та обов'язки сторін, порядок укладення та припинення дії Договору, умови розрахунків, відповідальність сторін тощо. Умови користування є невід'ємною складовою частиною укладеного між UMC та Абонентом Договору. Питання, в тому числі щодо прав, обов'язків та відповідальності, які випливають з відносин між Сторонами і не є прямо врегульованими Умовами користування, Договором та/або Додатковою угодою, вирішуються із застосуванням відповідного законодавства України, зокрема Закону України «Про телекомунікації» та іншого спеціального законодавства у галузі телекомунікацій.

Відповідно до ст.ст.32, 39 Закону України «Про телекомунікації», споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на державний захист своїх прав. Надання телекомунікаційних послуг відповідно до ст.901 ЦК України є договором про надання послуг.

П.6 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року №720, передбачає, що оператори, провайдери надають телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до Законів України "Про телекомунікації", "Про захист прав споживачів", інших актів законодавства, цих Правил та нормативних документів у сфері телекомунікацій.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 ЦК України). Умови договору (його зміст) можуть бути типовими; однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (умови публічного договору); встановленими однією із сторін у певних стандартних формах (умови договору приєднання) та інші.

Згідно з п. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів вважає, що зазначені Основний договір та Додаткову угоду про надання послуг стільникового радіотелефонного зв'язку треба кваліфікувати як договори приєднання.

За загальним правилом Додаткова угода до договору є його невід'ємною частиною, умови додаткової угоди є умовами Основного договору.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17 липня 2008р. між сторонами було укладено договір №4341270/1.11966864 (далі - Основний договір) про надання абоненту ОСОБА_2 послуг мобільного зв'язку. (а.с.6-7). Умовами Основного договору строк його дії не визначено.

В той же день (17.07.2008р.) між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до Основного договору №3947299 (а.с.7), пунктом 1.1. якої передбачено, що «Абонент починаючи з дати підписання Додаткової угоди та протягом 365 календарних днів не має права відмовитись від Основного договору та/або від Додаткової угоди, зокрема - від послуг голосової телефонії за Основним договором, а надання послуг, передбачених Основним договором, відбувається з урахуванням умов, встановлених цією Додатковою угодою. У випадку тимчасового обмеження (призупинення) надання послуг за Основним договором, включаючи обмеження послуг голосової телефонії, за ініціативою оператора з підстав, обумовлених Основним договором, або за заявою Абонента в період строку, встановленого цим пунктом, вказаний строк продовжується на весь період, протягом якого надання послуг було призупинено.»

Матеріалами справи доведено, що первинний аванс було внесено на особистий рахунок Абонента. Згідно з п.3.3. Основного договору рахунки за надані послуги та авансові внески Абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок Оператора або кредиткою в національній валюті України, або поповнює рахунок свого мобільного номеру за допомогою Карток оплати. Дана умова договору виключає доведення факту особистого внеску.

Відповідачка визнала факт укладання договору та додаткової угоди до нього. Посилання на те, що після укладання угоди вона не бажала користуватися послугами стільникового звязку, оскільки її не влаштовували умови договору, не мають правового значення. ОСОБА_2 у визначеному законом порядку не ставила питання про розірвання договору або про визнання його недійсним.

За таких обставин сума заборгованості підлягає стягненню.

Пунктом 1.3 Додаткової угоди передбачено наступне: «Забезпеченням виконання зобов'язання Абонента перед оператором не відмовлятися від Основного договору та/або від цієї Додаткової угоди, зокрема - від послуг голосової телефонії за Основним договором, є договірна санкція, встановлена на підставі ст.546 Цивільного кодексу України. В разі, якщо Абонент відмовляється від Основного договору та/або від Додаткової угоди, зокрема - від послуг голосової телефонії, до закінчення строку, встановленого п.1.1 Додаткової угоди (за винятком, коли причиною відмови є невиконання оператором своїх зобов'язань згідно з Основним договором), або коли дія Основного договору достроково припиняється на підставі п. 5.2 Основного договору в зв'язку з несплатою Абонентом наданих йому послуг зв'язку, Абонент несе відповідальність у вигляді сплати на користь оператора договірної санкції в розмірі 02грн.74коп. за кожен день, що залишився до закінчення терміну дії цієї Додаткової угоди, починаючи з дня відмови або припинення дії. Загальний строк позовної давності до вимоги про стягнення договірної санкції встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається згідно з цивільним законодавством України».

Згідно п.2.4.2 Основного договору, відповідач зобов'язаний вчасно оплачувати як надані послуги, так і щомісячну абонентську плату, яку він повинен оплачувати, і в тому випадку, коли надання послуг припинено за несплату попередніх рахунків. Відповідач оплату не проводив, в зв'язку з чим сума боргу за послуги зв'язку склала 112 грн.29коп.

Підставою стягнення договірної санкції позивач зазначає ст.ст.526,546,611,622 ЦК України та п.п.1.1, 1.3 Додаткової угоди, відповідно до яких відповідачу нарахована договірна санкція в сумі 663грн.08коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Стаття 549 ЦК України вказує на те, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Передбачена п.1.3 Додаткової угоди між сторонами договірна санкція за своєю правовою природою є неустойкою, розмір якої значно перевищує розмір боргу.

Відповідно до ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про : ...встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації продукції у разі невиконання ним зобов'язань за договором; якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Колегія суддів вважає, що встановлена в п. 1.3 Додаткової угоди до Основного договору санкція є несправедливою, нерозумною і непропорційно великого розміру, порівняно із сумою невиконаних грошових зобов'язань з оплати послуг позивача.

Проте, встановивши в п. 1.3 Додаткової угоди для відповідача непропорційно великий розмір неустойки за відмову від договору, а також встановлюючи трьохрічний строк позовної давності для стягнення з відповідача цієї неустойки, позивач для себе не встановив аналогічної санкції і строків позовної давності.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення договірної санкції в розмірі 120грн., апеляційний суд враховує положення ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України, відповідно до яких загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість, а також взяв до уваги приписи ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд враховує співвідношення пред'явлених до стягнення договірних санкцій і наслідків порушення зобов'язання.

Не зважаючи на те, що п.1.3 Додаткової угоди передбачено стягнення штрафних санкцій у розмірі 02грн.74коп. за кожен день, що залишився до закінчення строку встановленого додатковою угодою, колегія суддів приходить до висновку, що неустойка (663грн.08коп.) є непропорційно великою порівняно із сумою боргу. Оскільки сума неустойки перевищує суму боргу - більше як у шість разів, колегія суддів на підставі ст.551 ч.3 ЦК України зменшує розмір цієї неустойки до 120грн.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,314-316,324,325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „МТС Україна задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 23 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнути із ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства „МТС Україна 112,29грн. заборгованості, 120грн. договірної санкції, 51грн. судового збору і 120грн. витрат на ІТЗ.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :