АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4817/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Глущенко Н.Г., Баранніка О.П.

при секретарі - Костюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі продажу від 23.10.2007 року їй належить 46/100 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Севастопольська, 8, а також на підставі договору купівлі продажу від 27.11.2007 року 46/100 земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння. Але, як з'ясувалося згодом, ОСОБА_2 є власником гаражу літ. В, який розташований у частині вище вказаного домоволодіння та має належати їй, оскільки згідно акту ідеальних часток від 18.05.2004 року, затвердженого рішенням виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 380 від 25.06.2004 року, гараж літ. В, загальною площею 18,5 кв. м., увійшов у 19/100 частини домоволодіння, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_5Є, яка згідно договору купівлі продажу від 04.10.2004 року продала її ОСОБА_4 В свою чергу, ОСОБА_4 продав позивачці належну йому частину домоволодіння, а саме 46/100, де і розташований спірний гараж.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2009 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі та визнано ОСОБА_3 добросовісним набувачем нерухомого майна гаражу літ. В, який є складовою частиною 46/100 частини домоволодіння, що належить ОСОБА_3 та розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Севастопольська, 8.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23.10.2007 року позивачці належить 46/100 частин домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Севастопольська, буд. 8, а також відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2007 року ОСОБА_3 є власником 46/100 частин земельної ділянки на якій розташовано дане домоволодіння/а.с.12,13/. До належної частини домоволодіння входить спірний гараж літ. В.

Відповідач ОСОБА_2 придбав спірний гараж літ. В на підставі договору купівлі- продажу від 21.06.1996 року укладений з ОСОБА_6, хоча на момент укладення даного договору останній не був його власником. На теперішній час згідно даних КП «ДМБТІ» право власності на вказаний гараж літ. В зареєстрований за двома фізичними особами/а.с.19/.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в силу вимог ст.ст.328, 330, 388 ЦК України.

Однак, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Слід зазначити, що ст.16 ЦК України та ст.4 ЦПК України не передбачено захист прав та інтересів судом у такий спосіб, як викладено в позовній заяві, а саме визнання добросовісним набувачем. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно існує спір стосовно нерухомого майна, а саме гаражу, однак, в даному випадку, вони мають право звернутися до суду за захистом свого права у спосіб, передбачений діючим законодавством.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги вищевказаних норми матеріального та процесуального права та помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачці у її позовних вимогах в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2009 року скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з цього часу.

СУДДІ: