Справа № 22-ц-246/2011 Провадження № Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Глушко Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2011 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк на заочне рішення Бахмацького районного суду від 26 листопада 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Бахмацького районного суду від 26 листопада 2010 року в задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Апелянт зазначає, що відсутність доказів отримання відповідачкою письмового повідомлення про необхідність усунення порушень за основним зобов?язанням по договору кредиту не є підставою для звільнення її від виконання зобов?язань та відмови в задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, виходячи із положень ч. 3 ст. 33, ч.2 ст. 35 Закону України „Про іпотеку надіслання письмової вимоги про усунення порушення є обов?язковою умовою для подальшого вчинення виконавчого напису на документах і не позбавляє іпотекодержателя права звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу на підставі п. 5 абз. 9 ст. 74 та ст. 77 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, враховуючи наступне.

Судом встановлено, 03 квітня 2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №CNBWGK00320045 від 03.04.2006 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 54 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2016 року (а.с.12-13).

На виконання зобовязання по поверненню кредиту між сторонами 04.04.2006 року був укладений договір іпотеки придбаної відповідачкою квартири АДРЕСА_2 (а.с.10-11).

На час предявлення позову відповідачкою не виконані зобовязання за вказаним кредитним договором на загальну суму 63 721 грн. 89 коп., що свідчить про порушення ОСОБА_5 взятих на себе зобовязань.

Згідно п.24 іпотечного договору, укладеного між сторонами, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.22 іпотечного договору порядок звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до Закону України „Про іпотеку.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону „Про іпотеку передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та /або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавця та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення не менш як у тридцятиденний строк. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов?язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач письмової вимоги відповідачці про усунення порушеного взятого зобовязання шляхом сплати суми кредиту, нарахованих відсотків за користування коштами не надсилав, і процедуру звернення стягнення на квартиру відповідача розпочав без виконання вимог ст. 35 Закону України „Про іпотеку, з безпосереднього звернення стягнення на квартиру з наданням права продажу квартири від імені відповідача.

Посилання апелянта на те, що положеннями ч. 2 ст. 35 Закону України „Про іпотеку передбачено його право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав у встановленому законом порядку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони грунтуються на невірному розумінні апелянтом даної норми закону. Так, положення даної норми надають кредитодавцю-іпотекодержателю звернутися до суду з позовом боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов?язання, тобто з вимогою про сплату всієї суми заборгованості, а не одразу із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ „ПриватБанк не заявлялась вимога про дострокове повернення відповідачкою всієї суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, позивачем порушені вимоги щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки після вимоги про дострокове виконання основного зобовязання боржником, як того вимагає ч.1 ст. 12 Закону України „Про іпотеку.

Вказане порушення матеріального закону обгрунтовано враховано судом першої інстанції при ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк відхилити.

Рішення Бахмацького районного суду від 26 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: