Справа №22-ц-1400/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна
Номер провадження 22-ц/1890/4191/11 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 червня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління обліку, розподілу та приватизації житла, виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської міської ради, управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, 3-ті особи: КП СМБТІ, ТОВ «Зарічник»

про визнання договору міни незаконним та скасування договору міни,

про визнання недійсною приватизацію квартири,

скасування свідоцтва про право власності на житло,

усунення перешкод в користуванні квартирою, -

в с т а н о в и л а :

30 травня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, просив суд скасувати як незаконний договір міни, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5АДРЕСА_1 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми; скасувати приватизацію названої квартири; скасувати свідоцтва про право власності на житло спірну квартиру; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні йому права проживання та користування житлом шляхом заборони втручання у його право вільного проживання та користування житлом (т.1 ас.3, т.2 ас.4, 84).

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що був зареєстрований в квартирі № 2 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми та має законне право користуватися вказаним житлом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року він був визнаний таким, що втратив право користування названою квартирою .

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 квітня 2008 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року було скасоване і ухвалене нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову до нього про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми.

Позивач посилався на те, що за час розгляду справи в апеляційному суді відповідачі уклали договір міни відносно квартири № 2 по проїзду Прокофєва, 12 в м. Суми, без його відому, тим самим порушили його право щодо приватизації і користування житловим приміщенням.

Зазначає, що у жовтні 2009 року йому стало відомо про те, що дана спірна квартира була приватизована ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Посилався на те, що названа приватизація була проведена без урахування його прав та інтересів.

Ухвалою від 19 жовтня 2010 року обєднанні в одне провадження справа № 2-7448/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору міни незаконним та скасування договору міни

та справа №2-1451/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління обліку, розподілу та приватизації житла, виконавчого комітету Сумської міської ради, управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, треті особи ОСОБА_2, КП «СМБТІ», ТОВ «Зарічник» про скасування свідоцтва про право власності на житло, виділення частини квартири та присвоєний номер справи № 2-7448/10 (т.3 ас.9).

Рішенням суду у даній справі від 20 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнаний незаконним та скасований договір міни квартири за адресою АДРЕСА_2 від 13 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Визнана недійсною приватизація квартири за адресою АДРЕСА_3.

Визнане недійсним свідоцтво про право власності на житло, на квартиру за адресою АДРЕСА_3.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені та невірно застосовані норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що з 1964 року ОСОБА_4 проживає у двокімнатній квартирі №2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми (ордер № 193 від 16 кваітня 1964 року) ( т.1 ас.55, т.3 ас.140).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб в 1989 році. Мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 ас.54).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року позов ОСОБА_5 був задоволений і ОСОБА_3 визнаний таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми ( т.2 ас. 65).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 серпня 2007 року їх шлюб був розірваний ( т.1 ас.51).

26 вересня 2007 року ОСОБА_4 звернулась до ТОВ «Зарічник» із заявою про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року.

03 жовтня 2007 року ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку у квартирі № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми ( т.1 ас.64, т.2 ас.33).

23 жовтня 2007 року ОСОБА_4 написала заяву про приватизацію квартири № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми (т.2 ас.64).

28 листопада 2007 року виконкомом Сумської міської ради було видане свідоцтво про право власності на квартиру, відповідно до якого квартира № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 ? частка та ОСОБА_5 ? частка, зареєстроване в Сумському ООБТІ 11 грудня 2007 року за р. № 1957. ( т.3 ас.181).

13 лютого 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір міни, відповідно до якого у власність ОСОБА_5, ОСОБА_4 перейшла квартира під № 152 по вул. Харківській, 40/2 в м. Суми, в рівних частинах кожній, а ОСОБА_2 у власність перейшла квартира № 2 по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми. Відповідно до п.4 вищеназваного договору міни від 13 лютого 2008 року міна проводилась без доплати (т.1 ас.90 або 224, 226).

14 лютого 2008 року названий договір міни був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів ( т.1 ас.226).

08 квітня 2008 року Апеляційний суд Сумської області ухвалив рішення про скасування рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2007 року і постановив нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми (т.2 ас.19).

27 липня 2009 року у справі за позовом про визнання договору міни незаконним було ухвалене заочне рішення (т.1 ас.128).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 жовтня 2009 року накладена заборона на здійснення правочинів щодо відчуження квартири № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми (т.1 ас.157).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2010 року зобовязано ДВС накласти арешт та заборону на квартиру № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми та заборонено здійснювати будь-які правочини відносно неї ( т.2 ас.20).

31 березня 2010 року ОСОБА_2 написав заяву про перегляд заочного рішення (т.1 ас. 220).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2010 року заочне рішення у даній справі було скасоване (т.3 ас.4).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація спірної квартири відбулась з порушенням вимог ст.9 ЖК України, Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, а саме, що при її здійсненні були порушені права позивача. Крім того суд визнав доведеним факт порушення прав позивача при укладенні відповідачами договору міни.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

В цілому погоджуючись з висновками місцевого суду про порушення прав позивача під час приватизації спірної квартири та укладенні відповідачами договору міни спірної квартири, колегія суддів разом з тим вважає, що суд помилився при обранні способу захисту та відновленні прав позивача.

Зокрема, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог статей 1 і 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Приймаючи до уваги положення названих норм права колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про захист і відновлення порушених прав позивача, місцевий суд допустив некоректність у застосуванні терміну «недійсність» до приватизації спірної квартири та свідоцтва про право власності на житло (на названу квартиру), так як не можна визнавати за правилами недійсності правочинів документи, дії та рішення, які за своїм змістом не є правочинами.

Крім того місцевий суд допустив некоректність у застосуванні терміну «незаконний та скасування» договору міни спірної квартири, в той час як діюче законодавство передбачає лише випадки визнання правочинів недійсними.

За наведених обставин колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду в частині вирішення позовних вимог, які стосуються спору про законність приватизації та визнання недійсним договору міни, і обрати такі способи захисту порушеного права, які передбачені діючим законодавством.

При цьому колегія суддів вважає, що обрання судом належного способу захисту порушеного права не можна вважати виходом за межі заявленого позову, оскільки, звернувшись до суду з позовом, який за своїм змістом є зрозумілим, відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, зокрема, містить у собі зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, та ін., ОСОБА_3 в цілому вірно визначився у способі захисту свого порушеного права, однак допустився тієї ж помилки, що й місцевий суд.

Колегія суддів не може погодитись з доводами ОСОБА_2 та його представника про необхідність відмови у задоволення позову ОСОБА_3 у звязку з невірним формулюванням резолютивної його частини, так як обґрунтованість позову ОСОБА_3 про порушення його прав під час приватизації квартири та укладенні договору міни знайшла своє підтвердження під час розгляду справи.

У звязку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 та ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на час приватизації спірної квартири, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

За статтею 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Колегія суддів вважає доведеним факт порушення прав позивача під час приватизації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у листопаді 2007 року спірної квартири, так як рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 квітня 2008 року названим особам було відмовлено у задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 на підставі ст.107 ЖК УРСР таким, що втратив право користування спірною квартирою (т.2 ас.19).

Таким чином, здійснення приватизації спірної квартири тільки на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушило права позивача, який поряд з названими особами мав право користування житловою площею спірної квартири на час її приватизації.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів відхилила як необґрунтоване клопотання відповідачів про зупинення провадження у справі до розгляду Зарічним районним судом м. Суми справи за позовом до ОСОБА_6 про визнання його таким, що втратив право користування житловою площею спірної квартири з підстав, передбачених ст.107 ЖК України. Колегія суддів вважає, що питання щодо наявності у ОСОБА_3 права на користування житловою площею у спірній квартирі на час її приватизації (28 листопада 2007 року) та на час укладення договору міни (13 лютого 2008 року) було вирішене рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 квітня 2008 року.

За наведених обставин порушене право позивача підлягає відновленню шляхом визнання незаконною приватизації квартири № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми та визнання нечинним свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 2007 року, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрованого в Сумському ООБТІ 11 грудня 2007 року за р. № 1957, серія САВ № 911353.

За ч.1 ст.203 ЦК України у редакції, чинній на час укладення відповідачами договору міни, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 та ч.1 ст.216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З наведених норм права вбачається, що правочин має набути чинним, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом. У ст.203 ЦК перераховані загальні вимоги до чинності правочину, зокрема, правомірності його змісту : правочин вважається чинним, а відповідно і правомірним у разі, якщо при його вчиненні була дотримана така умова, як законність змісту правочину, а саме, зміст правочину (його умови) не повинен суперечити вимогам ЦК. У разі недотримання, зокрема, такої вимоги правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Згідно ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеної норми права вбачається, що сторони договору міни мають бути власниками товару (майна), відносно якого укладається договір.

В той же час встановлено, що при укладенні 13 лютого 2008 року відповідачами договору міни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були власниками квартири №2 по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми, так як свідоцтво про право власності на цю квартиру від 28 листопада 2007 року визнане нечинним, як видане внаслідок незаконної приватизації квартири.

У звязку з наведеним підлягає задоволенню позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни, укладеного 13 лютого 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він є «добросовісним набувачем». Положення ст.388 ЦК України не регулюють спірних правовідносин, так як в даний час встановлено, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_4 не являлись власниками спірної квартири на час укладення договору міни. У звязку з цим ОСОБА_2 не міг набути тих гарантій, які передбачені для добросовісного набувача названою нормою права.

Доводи ОСОБА_2 про те, що після укладення договору міни він здійснив перебудови та добудови квартири № 2 по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми, також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_6, оскільки діюче законодавство не передбачає випадків відмови у задоволенні заявленого у справі позову з названих підстав. Проте, не виключено, що обґрунтованість названих доводів буде предметом обговорення під час розгляду інших справ, наприклад, щодо вирішення спору про реституцію і т.і.

Колегія суддів також зазначає, що у даній справі не вирішується питання щодо правомірності здійснених ОСОБА_2 перебудов та добудов квартири № 2 по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми, так як назване питання не стосується предмета спору у даній справі.

Рішення суду в частині відмови у задоволення позову про усуненні перешкод у користуванні квартирою не оскаржується, тому в цій частині його законність не переглядається.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2011 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції :

«Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконною приватизацію квартири № 2 по проїзду Прокоф'єва, 12 в м. Суми та визнати нечинним свідоцтво про право власності на житло від 28 листопада 2007 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстроване в Сумському ООБТІ 11 грудня 2007 року за р. № 1957, серія САВ № 911353.

Визнати недійсним договір міни, укладений 13 лютого 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за яким у власність ОСОБА_5, ОСОБА_4 перейшла квартира під № 152 по вул. Харківській, 40/2 в м. Суми, в рівних частинах кожній, а у власність ОСОБА_2 перейшла квартира № 2 по проїзду Прокофєва,12 в м. Суми, посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 122.

В іншій частині позову відмовити».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -