Справа № 22-ц-6556/11 Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Категорія 52 08.12.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Державного авіаційного підприємства «Україна» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного авіаційного підприємства «Україна», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконним наказу в частині звільнення позивача з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що працювала у ДАП «Україна» більше п»ятнадцяти років, а починаючи з 2005 року займала посаду заступника генерального директора з фінансової і договірної діяльності ДАП «Україна». На підставі наказу генерального директора ДАП «Україна» від 26.05.2011 року № 229 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та наказу від 30.05.2011 року № 234 «Про попередження працівників про їх наступне вивільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці», 29.06.2011 року позивач отримала попередження про майбутнє звільнення із займаної посади відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 01.09.2011 року. Наказом в.о. генерального директора ДАП «Україна» від 06.06.2011 року № 248 «Про створення тимчасової комісії ДАП «Україна» створена тимчасова комісія для розгляду заяв працівників, посади яких підлягають скороченню, щодо можливості їх працевлаштування на підприємстві. Розглянувши заяву позивача про працевлаштування від 19.07.2011 року тимчасова комісія на своєму засіданні 19.08.2011 року рекомендувала виконуючому обов»язки генерального директора ДАП «Україна» ОСОБА_3 працевлаштувати позивача за її вибором на одну з вакантних посад: заступника генерального директора; пр. інженера аудитора з якості відділу забезпечення якості; начальника СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд; завідувача складу СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд; завідувача сектору оплати праці і соціального захисту планово-економічного відділу. Однак всупереч рекомендацій комісії позивачу було запропоновано посаду завідувача складу служби матеріально-технічного забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд, від чого вона відмовилась. Інших вакантних посад позивачу запропоновано не було і наказом від 01.09.2011 року за № 147/0 «По особовому складу» її було звільнено із займаної посади заступника генерального директора з фінансової і договірної діяльності ДАП «Україна». Вважаючи своє звільнення незаконним з підстав порушення відповідачем вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, позивач просила визнати наказ про її звільнення з посади від 01.09.2011 року за № 147/0 незаконним, поновити її на роботі на попередній посаді та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17428 грн. за вересень 2011 року.

Під час судового розгляду справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 25728 грн., а також доповнено вимогою про відшкодування завданої їй незаконним звільненням моральної шкоди на суму 100 000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ виконуючого обов»язки генерального директора ДАП «Україна» ОСОБА_3 № 147/0 від 01 вересня 2011 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з фінансової і договірної діяльності.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі в ДАП «Україна» на посаді заступника генерального директора з фінансової і договірної діяльності.

Стягнуто з ДАП «Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25728 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 11 лютого 2005 року працювала в ДАП «Україна» на посаді заступника генерального директора з фінансової і договірної діяльності, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.26-31).

З 01 червня 2011 року наказом ДАП «Україна» від 25 травня 2011 року № 229 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» було введено в дію новий штатний розпис (а.с.16). В зв»язку з вищевикладеним на підставі наказу в.о. генерального директора ДАП «Україна» № 234 від 30 травня 2011 року (а.с.17-24) посада заступника генерального директора з фінансової і договірної діяльності, яку обіймала ОСОБА_2, скорочена.

29 червня 2011 року, на виконання вищевказаних наказів, ДАП «Україна» попередило ОСОБА_2 про наступне звільнення з займаної посади з 01 вересня 2011 року (а.с.6). З даним попередженням позивач ознайомлена 29 червня 2011 року, що підтверджується вчиненим нею на попередженні написом, в якому зазначено, що вона не згодна та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України просить запропонувати їй вакантну посаду відповідно до її кваліфікації.

06 червня 2011 року з метою належного розгляду заяв працівників ДАП «Україна», посади яких підлягають скороченню у зв»язку з проведеними змінами в організаційній структурі і штатному розписі, наказом ДАП «Україна» № 248 створено тимчасову комісію для розгляду заяв працівників, посади яких підлягають скороченню, щодо можливості їх працевлаштування на підприємстві (а.с.8-9).

19 липня 2011 року ОСОБА_2 написала на ім»я голови тимчасової комісії з розгляду заяв працівників, посади яких підлягають скороченню, заяву з проханням розглянути питання її працевлаштування на іншу вакантну посаду на підприємстві (а.с.7)

19 серпня 2011 року відбулось засідання тимчасової комісії, на якому були розглянуті заяви працівників, посади яких підлягають скороченню. Голова комісії запропонував ОСОБА_2 ознайомитись з переліком вакантних посад в ДАП «Україна», після чого вона звернулась до комісії з пропозицією розглянути її кандидатуру, виявивши таким чином бажання працевлаштуватися на одній з вакантних посад відповідно до її кваліфікації, стажу роботи та навиків: заступник генерального директора; провідний інженер аудитор з якості відділу забезпечення якості; начальник СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд; завідувач складу СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд; завідувач сектору оплати праці і соціального захисту планово-економічного відділу. Також комісія рекомендувала в.о. генерального директора ДАП «Україна» ОСОБА_3 працевлаштувати ОСОБА_2 на одну з вище перелічених посад.

31 серпня 2011 року ДАП «Україна» запропонувало ОСОБА_2 переведення на одну в вищезазначених посад завідувача складу СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд (а.с.15), на що остання заявою від 31 серпня 2011 року погодилась (а.с.54).

Однак заявою від 01 вересня 2011 року (а.с.55) ОСОБА_2 відкликала свою заяву про переведення її на посаду завідувача складом СМЗ комплексу з будівництва та експлуатації споруд, датовану 31 серпня 2011 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином діючим трудовим законодавством допускається звільнення працівника у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці у випадку дотримання таких умов, як попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України) та неможливість переведення працівника за його згодою на іншу роботу на цьому підприємстві (ч. 3 ст. 49-2КЗпП України).

З проаналізованих вище наявних в справі письмових доказів, ДАП «Україна» дотрималось встановленого законом порядку вивільнення працівників, оскільки позивача ОСОБА_2 про її наступне звільнення з 01 вересня 2011 року відповідач попередив не пізніше ніж за два місяці 29 червня 2011 року (а.с.6), а також запропонував їй іншу роботу на підприємстві (а.с.15), на що остання спочатку погодилась (а.с.54), а згодом відмовилась заявою від 01 вересня 2011 року (а.с.55).

Обов»язку власника або уповноваженого ним органу у ході вивільнення повторно пропонувати працівнику іншу посаду, якщо він відмовився від переведення на раніше йому запропоновану, діючим законодавством не передбачено.

Таким чином наказ ДАП «Україна» від 01 вересня 2011 року за № 147/0 про звільнення ОСОБА_2 у зв»язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним та таким, що винесений з дотриманням порядку вивільнення працівників у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача з роботи та задоволення в зв»язку з цим її вимоги про поновлення на роботі на попередній посаді, а також визнання незаконним наказу від 01 вересня 2011 року за № 147/0 в частині її звільнення, є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу необґрунтовані та задоволенню не підлягають, оскільки всі розрахунки з позивачем підприємством були проведені та всі належні їй при звільненні суми були виплачені. Зокрема позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку за останні 2 місяці в сумі 17252 грн. 50 коп., а також грошову компенсацію за щорічну основну відпустку тривалістю 17 календарних днів в розмірі 7558 грн. 71 коп.

Оскільки при звільненні позивача з роботи відповідачем не було допущено порушень порядку, встановленого для цього трудовим законодавством, то і вимоги позивача про стягнення з відповідача завданої їй моральної шкоди внаслідок порушення її прав незаконним звільненням є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ДАП «Україна», обґрунтовані, в зв»язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного авіаційного підприємства «Україна» задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного авіаційного підприємства «Україна», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконним наказу в частині звільнення позивача з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :