АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АКІБ «Укрсиббанк» про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2011 року позивач звернувся до суду з таким позовом посилаючись на те, що 26.04.2007 р. між ним та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту № 0, за яким відповідач зобовязався надати йому споживчий кредит у розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно 151500 грн., а він зобовязався повернути цей кредит та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. У забезпечення виконання зобовязань за цим договором 26.04.2007 р. між ними був укладений договір застави № 0, предметом якого був автомобіль «SSANG YONG Rexton», державний номер НОМЕР_1. Даний кредитний договір позивач вважає незаконним, оскільки він укладався та виконувався в іноземній валюті в порушення вимог ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України та ст.35 Закону України «Про Національний банк України», а також без наявності у сторін індивідуальної ліцензії НБУ. Крім того, цільовим призначенням кредиту була оплата вартості автомобіля, для чого йому були потрібні кошти у гривні, при цьому пропонувати власні умови договору він не мав можливості та укладання даного договору було наслідком нечесної підприємницької практики відповідача, а положення договору в частині покладання валютних ризиків на позичальника та подальше його виконання в умовах значного збільшення курсу долару США відносно гривні не відповідають засадам розумності та справедливості. З таких підстав позивач просив суд вказані кредитний договір та договір застави визнати недійсними, звільнити від обтяження автомобіль, що був його предметом, та зобовязати відповідача скасувати незаконно нараховані заборгованість, штрафи та пеню за цим кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як правильно встановлено судом, 26.04.2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір № 0, за яким останній отримав у відповідача споживчий кредит у розмірі 30000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 151500 грн. за курсом НБУ, для оплати 83% вартості автомобіля «SSANG YONG Rexton», 2007 року випуску, кузов № КРТG0В1FSР242253, що є власністю ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АЕС № 018300 від 24.04.2007 р., зі сплатою за користування кредитом 12,5% річних та ануїтетних платежів та з поверненням кредиту в строк до 25.04.2014 р., а в забезпечення зобовязань позичальника за даним договором банком прийнята застава вказаного транспортного засобу.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Тобто діючим законодавством уповноваженим банкам на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями надано право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

В підпункті "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ передбачена наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, але на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, що мало місце у даному випадку.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог суд обґрунтовано згідно зі ст.ст.192,533 ЦК України відмовив в їх задоволенні.

Наведені в скарзі доводи ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду щодо законності дій відповідача при наданні йому кредиту у валюті не ґрунтуються на нормах закону, регулюючого спірні правовідносини, та фактично зводяться до його одностороннього тлумачення лише на свою користь. А посилання скаржника на те, що йому відповідач кредит у валюті в дійсності не передавав, спростовуються умовами спірного кредитного договору, якій ОСОБА_2 як позичальник підписав власноручно без будь-яких зауважень. Не можуть бути прийняті до уваги і йог доводи щодо введення його в оману відносно дійсного змісту кредитного договору в частині валюти зобовязання, оскільки зміст відповідних положень договору є зрозумілим та не міг залишитися поза увагою позивача або бути ним неправильно сприйнятим при його підписанні.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: