Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-1108/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2011р.

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Забіяко Ю.Г., при секретарі Васильченко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства ОТП Банк, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки

ВСТАНОВИВ:

В травні 2011р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАК ОТП Банк про визнання недійсним договору поруки №SRLL-204/009/2008 від 25.04.2008р., укладеним між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк та ОСОБА_2. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_4 25.04.2008р. уклав з ЗАТ ОТП Банк договір поруки, за яким виступив поручителем по зобовязанням ОСОБА_3 перед цим банком за кредитним договором №LL-204/009/2008 від 25.04.2008р. на суму 407 733,05грн. Укладаючи договір поруки її чоловік зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, тобто взяв на себе солідарну відповідальність за цією угодою. Згоди на укладання договору поруки вона не давала та взагалі в п.2.3.3 договору зазначено, що ОСОБА_2 не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, але як свідчить свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_2 є її чоловіком, шлюб з яким зареєстровано 08.06.1996р. Вказаний договір поруки виходить за межі дрібного побутового. Тому позивач, посилаючись на ст.65 СК України, вважала, що на його укладення необхідна була її згода. Оскільки такої згоди позивачка не давала, то вказаний договір поруки має бути визнаний недійсним.

Представник позивача на задоволенні позову наполягав, представник відповідача ОСОБА_2 був згоден з позовними вимогами, представник банку заперечував проти позову в повному обсязі, третя особа не зявився, заяв та клопотань від нього не надходило.

Суд, вислухавши представників позивача і відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.04.2008р. між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №LL-204/009/2008, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 43 000 доларів США на купівлю нерухомого майна строком до 25.04.2028р., а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 23,21% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами (а.с.10-13).

25.04.2008р. ОСОБА_4 уклав з ЗАТ ОТП Банк договір поруки№SRLL-204/009/2008, за яким виступив поручителем по зобовязанням ОСОБА_3 перед цим банком за кредитним договором №LL-204/009/2008 від 25.04.2008р. на суму 43 000 доларів США. Укладаючи договір поруки поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, тобто взяв на себе солідарну відповідальність за цією угодою (а.с.7).

Позивач та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.1996р. (а.с.6).

Позич обґрунтувала свій позов, виходячи з того, що договір поруки виходить за межі дрібного побутового, та оскільки вона не давала чоловікові своєї згоди на укладення такого договору, вона вправі вимагати визнання такого договору недійсним. Проте, з такими висновками не можна погодитись з огляду на наступне.

Зокрема, положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на укладення інших правочинів, не повязаних з розпорядженням майном.

Відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак до даних правовідносин норми ст.65 СК України не застосовуються.

Отже, будь-яка згода позивача на укладення її чоловіком договору поручительства не потрібна. А тому з підстави відсутності такої згоди договір поруки недійсним визнаний бути не може.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, без участі яких постановлено рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Забіяко Ю.Г.