АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що працюючи протягом тривалого часу у шкідливих умовах праці на дільниці ДСФ шахти «Родіна», яка є структурним підрозділом ВАТ «Кривбасзалізрудком», вона отримала професійне захворювання, у звязку з чим висновком МСЕК від 12 листопада 2008 року їй первинно і безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано її інвалідом третьої групи.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці, просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 110000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на її користь з ВАТ «Кривбасзалізрудком» у відшкодування моральної шкоди 55000 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню, залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надала. Також, суд першої інстанції не звернув уваги, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів та те що позивачем не надано доказів того, що відповідач не забезпечував його такими засобами. Крім того, вважає, не обґрунтованим розмір стягнутої моральної шкоди та при цьому судом не враховано, що ОСОБА_3 працювала і на інших підприємствах із шкідливими та небезпечними умовами праці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 06 січня 1998 року по 22 березня 2007 року працювала машиністом конвеєра, грохотівником дільниці ДСФ шахти «Родіна», яка є структурним підрозділом ВАТ «Кривбасзалізрудком». Рішенням ЛЕК НДІ від 26 серпня 2008 року позивачу встановлене професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова і шийна на фоні спондилоартрозу, з вираженим порушенням біомеханіки хребта та стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді: правобічного тазостегневого періартрозу ПФС першого-другого ст., деформівного артрозу колінних суглобів ПФ другого ст., у звязку із чим складено акт № 22 розслідування хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2008 року.

Згідно п. п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання є тривалий стаж роботи (12 років 1 місяць) в умовах важкої праці, винними у профзахворюванні позивача визнано адміністрації шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда», шахти «Родіна» ШУ «Родіна» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком», які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Висновком МСЕК від 12 листопада 2008 року ОСОБА_3 первинно і безстроково встановлено 50 % втрати професійної працездатності та визнано її інвалідом третьої групи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доводи ВАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що остання є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Посилання відповідача в апеляційній сказі на те, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо необхідності підтвердження факту спричинення моральної шкоди позивачу висновком медичного закладу, оскільки вони суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким спричинене ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 22 листопада 1995 року № 212, згідно якого МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 12 листопада 2008 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з її професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, ступінь втрати нею професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, а також те, що відповідач є не єдиним роботодавцем, у якого працював позивач у шкідливих умовах праці, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума в 30000 грн.

Підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 1167 ЦК України, оскільки її положення стосуються відшкодування моральної шкоди по недоговірним зобовязанням, в той час як спірні правовідносини виникли із договірних трудових правовідносин, вирішення яких регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди та виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 1167 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 55000 грн. до 30000 (тридцяти тисяч) грн.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 1167 ЦК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

ОСОБА_4