АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-1027/2011р
Категорія: трудова Головуючий: 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Яцина В.Б.
Рішення

іменем України

2 березня 2011 року м. Харків.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Карімової Л.В., Зазулинської Т.П.,

при секретарі: Шпарага О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою житлового кооперативу «Холодногірський-2» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до житлового кооперативу «Холодногірський-2», третя особа голова житлового кооперативу «Холодногірський-2» ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

16 грудня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому після його уточнення і доповнення 25.02.2010 року, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 41 від 17 листопада 2009 року про її звільнення з посади паспортиста ЖК «Холодногірський-2», поновити її на роботі на зазначеній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом голови правління ЖК «Холодногірський-2» № 41 від 17 листопада 2009 року її незаконно звільнено з посади з підстав невиконання її вказівок. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки за весь час роботи в цій посаді з листопада 2008 року жодних стягнень вона не мала, ніяких вказівок від ОСОБА_3 щодо виконання нею службових обовязків не отримувала. Копія наказу на її вимогу їй не надавалася. Внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди, оскільки ці робота була її основним джерелом доходу, якого її незаконно було позбавлено, що змусило її шукати інші додаткові джерела заробітку для забезпечення себе та свого неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1. Незаконним звільненням була також принижена її честь та гідність, ділова репутація, вона зазнала моральних страждань та переживань, у неї погіршився сон, а також відносини з близькими та рідними.

У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, а також пояснила, що ОСОБА_3 за рішенням загальних зборів кооперативу від 23 липня 2009 року була переобрана, однак з огляду на свою незгоду з таким рішенням печатку кооперативу не здала. Позивачка також вказала, що її незаконне звільнення повязано із вказаним конфліктом. Позивачка пояснила, що 17 листопада 2009 року ОСОБА_3 заявила їй, що вона звільнена та надала їй зазначений наказ про звільнення, який позивачка з огляду на своє обурення у присутності свідків розірвала. ОСОБА_3 наполягала на її звільненні і вимагали, щоб вона здала справи та ключі, а у подальшому на її вимогу позивачці копію наказу не надала, а у суді стала заперечувати його наявність, хоча після 17 листопада 2009 року не допускає позивачку до роботи.

Представник відповідача позов не визнав, вважав, що предмет позову відсутній, оскільки позивачка не була звільнена, а наказ про її звільнення відсутній. Відомості про її звільнення до органів ПФУ та ДПІ були відповідачем надані помилково, а у подальшому ці . відомості були уточнені.

Третя особа ОСОБА_3 позов не визнала, подала свої письмові заперечення, в яких зазначила, що позивачка не була звільнена, а наказом № 41 від 17 листопада 2009 року їй було дано розпорядження на виготовлення довідки про свою роботу паспортистом з 1 листопада 2008 по 17 листопада 2009 року для предявлення до Пенсійного фонду та до податкової інспекції. З 12 листопада 2009 по 22 січня 2010 року позивачка допустила прогул. Наказом № 42 від 17 листопада 2009 року за невиконання своїх службових обовязків та прогул позивачці була оголошена догана, однак з цим наказом з огляду на відсутність на роботі позивачка не була ознайомлена Наказом № 43 від 19 листопада 2009 року за невиконання своїх службових обовязків та прогул позивачці повторно була оголошена догана. ОСОБА_3 з посиланням на порушення порядку скликання загальних зборів рішення про своє переобрання не визнала та вважала недоведеним факт ) заподіяння позивачці моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду. м. Харкова від 07 жовтня 2010 року позов

і було задоволено частково.

ОСОБА_2 поновлена на роботі на посаді паспортиста за сумісництвом Житлового кооперативу «Холодногірський-2».

Стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2009 по 07 жовтня 2010 року в сумі 7 816 грн. 47 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ЖК «Холодногірський-2» в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи.

При цьому вказав, що за відсутності в матеріалах справи наказу про звільнення і не проведення повного розрахунку з позивачкою вважається, що звільнення не відбулося. Згідно до наявного у матеріалах справи витягу із журнали прийому жильців трудові обовязки ОСОБА_2 в період з 12.11.2009 по 22 січня 2010 року виконувала не вона, а інші працівники, що підтверджує факт прогулу позивачки. Крім розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2009 по 07 жовтня 2010 року складає 4600,90 грн., а не 7 816,47 грн., як помилково вирішив суд. У матеріалах справи відсутні докази заподіяння позивачці моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом правильно встановлено, що за наказом № 22 від 03 листопада 2008 року ОСОБА_2 прийнято на роботу паспортистом за сумісництвом Житлового кооперативу «Холодногірський-2» з 1 листопада 2008 року.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, між позивачкою та головою правління вказаного кооперативу ОСОБА_3 виник конфлікт, який повязаний з намаганням членів кооперативу переобрати на цю керівну посаду іншу особу. 17 листопада 2009 року голова правління ЖК «Холодногірський-2» ОСОБА_4 заявила позивачці про звільнення за невиконання обовязків, надала їй наказ про таке звільнення, а позивачка не погодилася з таким наказом та розірвала його. У подальшому ОСОБА_4 фактично не допускала позивачку до роботи, надала звітність до Управління ПФУ в Ленінському районі м. Харкова за 2009 рік по системі персоніфікованого обліку стосовно ОСОБА_2, в якій зазначено про закінчення трудових відносин з позивачкою 17 листопада 2009 року та нарахування страхових внесків лише за 10 місяців 17 днів. Крім того, голова правління ЖК «Холодногірський-2» ОСОБА_3 подала відповідні відомості до Д111 у Ленінському районі м. Харкова, із яких видно, позивачка була звільнена 17 листопада 2009 року. Із розрахункової відомості ЖК «Холодногірській-2» по заробітній платі за листопад 2009 p., посвідченої ОСОБА_3, зазначено, що позивачкою відпрацьовано у листопаді 2009 року 12 днів. 26 листопада 2009 року голова правління ЖК «Холодногірський-2» видала ОСОБА_2 довідку для предявлення у Пенсійний фонд, де зазначила, що остання працювала у зазначеному кооперативі за сумісництвом з 1 листопада 2008 року (наказ № 22 від 3 листопада 2008 року) по 17 листопада 2009 року (наказ № 41 від 17 листопада 2009 року). 1 грудня 2009 року ОСОБА_2 за підписами голови кооперативу ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_5 видана довідка для предявлення до податкової інспекції, де зазначено що вона працювала в ЖК «Холодногірській-2» за сумісництвом з 1 листопада по 17 листопада 2009 рік, із зазначенням щомісячного розміру заробітної плати за зазначений період.

Після засідання суду 25 лютого 2010 року, де ОСОБА_3 заявила про те, що 1 позивачка не була звільнена, ОСОБА_2 25 лютого 2010 року та 09 березня 2010 року зявлялася на роботу, однак ОСОБА_6В; до роботи не була допущена.

На підтвердження своїх заперечень проти позову та продовження трудових відносин

з позивачкою ОСОБА_3 надала суду свої накази: № 41 від 17 листопада 2009 року, де бухгалтеру ОСОБА_5С паспортистці ОСОБА_2 наказано підготувати довідку про те, що остання пропрацювала у ЖК «Холодногірській-2» в період з 1 листопада 2008 року по 17 листопада 2009 року для предявлення до Пенсійного фонду України та до податкової інспекції; № 42 від 17 листопада 2009 року про оголошення догани ОСОБА_2 за невиконання своїх обовязків та відсутність на роботі (прогул) з 12 по 17 листопада 2009 року; № 43 від 19 листопада 2009 року про повторне оголошення догани ОСОБА_2 за прогули з 17 по 19 листопада 2009 року.

Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б обєктивно підтвердили підстави видання зазначених наказів: заяви ОСОБА_2 про видачу відповідних довідок, матеріали перевірки причин прогулу та ознайомлення позивачки з ними та з оголошеними їй вказаними наказами, - суд першої інстанції обгрунтовано та відповідно до положень ст. 149 КЗпП України, ст. 60 ЦПК України відхилив вказані докази з огляду на сумнів у їх достовірності, як такі, що спрямовані на приховання факту незаконного звільнення позивачки. З цих же підстав суд першої інстанції правильно не погодився з представленим відповідачем табелем обліку робочого часу за листопад 2009 року і уточнюючими звітностями, які вже під час розгляду справи були додатково надіслані до Управління ПФУ та Д1І1 у Ленінському районі м. Харкова, в яких є відомості про прогули та наявність трудових відносин з ОСОБА_2 до 31 грудня 2009 року, висновки суду першої інстанції з цього приводу належним чином вмотивовані.

На підставі викладених обставин суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку, що позивачка 17 листопада 2009 року була фактично звільнена за відсутності підстав, передбачених ст.. 40 КЗпП України, які мають виключне значення для можливості звільнення працівника, а тому відповідно до положень ст.ст, 235, 237-1 КЗпП України позивачка повинна бути поновлена на попередній роботі, зі стягненням відшкодування моральної шкоди.

В цій частині рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Однак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про розмір відшкодування моральної шкоди ухвалено при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п. 1,2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для зміни рішення в цій частині.

Так, всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно до довідки ЖК «Холодногірський-2» від 01.12.2009p. № 015 середнє місячний заробіток ОСОБА_2, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну від 08.02.95 р. № 100, складає (325 + 315)/2320 грн., а середньоденний -320 грн./22 роб.дн.=14,55 грн.

Тому середній заробіток позивачки за весь час вимушеного прогулу (10 місяців та 13 робочих днів) складає: 320x10 + 13x14,55=3389,15 грн., а не 7816,47 грн., як помилково та без передбаченої ст. 212 ЦПК України належної оцінки всіх юридично значимих і наявних у справі доказів, які стосуються цього питання, вирішив суд першої інстанції.

Крім того, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої їй внаслідок незаконного звільнення моральної шкоди на суму, яку відшкодував суд першої інстанції. Із врахуванням вищевказаних обставин її звільнення, що вона працювала у відповідача за сумісництвом і у неї на утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, судова колегія вважає за необхідне задовольнити такі її позовні вимоги частково, з урахуванням ступеню тяжкості та тривалості перенесених душевних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, - у розмірі 500 грн. та стягнути таку суму з відповідача на її користь, відмовивши у задоволенні іншої частини цього позову.

Виходячи з наведених обставин та правового обгрунтування рішення суду першої інстанції піддягає відповідній зміні, а скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу житлового кооперативу «Холодногірський-2» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2010 року змінити.

Зменшити стягнення з житлового кооперативу «Холодногірський-2» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу до суми грн. 3389,15 грн., з утриманням сум податку та внесків до відповідних фондів, а також відшкодування моральної шкоди - до 500 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: