Яготинський районний суд Київської області
Справа № 2-637/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.11.2011 року Яготинський районний су Київської області в складі:

Головуючого-судді Кисіль О. А.

при секретарі Левченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треят особа ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору дарування частково не дійсним, визнання права власності на 5/16 частток мана по праву спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору дарування частково не дійсним, визнання права власності на 5/16 часток мана по праву спадкування, в котрій зазначено, що в період шлюбу батьків сторін, їх донька - позивачка ОСОБА_10 подарувала 2 квітня 1983 року своєму батьку ОСОБА_11 житловий будинок, готовність якого становила 62 %. Даний будинок був подарований сім?ї та подружжя разом його добудовувало. Батьки сторін проживали разом, кошти знаходилися завжди у батька сторін ОСОБА_11, їх мати ОСОБА_12 не зверталася з виділенням її частки у майні, а також не оскаржувала вище зазначений договір дарування. 1 листопада 2009 року померла мати сторін ОСОБА_12. Позивачі фізично допомагали добудовувати будинок, при цьому проживали окремо, так як створили свої сім?ї, крім ОСОБА_5, на частини будинку відповідно до виконаних робіт не претендують. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку № 19 по вул..Польовій в м.Яготин Київської області. Сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом, а також їх батько ОСОБА_11. Спадкоємці звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та була зареєстрована спадкова справа. Відповідно до договору дарування від 12 серпня 2010 року ОСОБА_11 подарував будинок № 19, розташований по вул..Польовій в м.Яготин Київської області. При цьому, ОСОБА_11 був дієздатною особою, розумів та усвідомлював свої дії. 22 липня 2011 року помер батько сторін ОСОБА_11. Оскільки позивачі вважають, що вказаний подарований будинок є спільною сумісною власністю їх батьків, та заперечують дійсність вказаного договору дарування на підставах встановлених законом, то враховуючи викладене позивачі просили визнати вказаний договір дарування в частині 5/16 часток недійсним та визнати за ними по 1/16 частині даного будинку по праву спадкування, визнавши при цьому вказаний договір дарування дійсним в частині 11/16 даного будинку.

В судовому засіданні представник позивачів та позивачі збільшили вимоги позову, та просили визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя, визнати договір дарування в частині 5/16 часток недійсним та визнати за ними по 1/16 частині даного будинку по праву спадкування, визнавши при цьому договір дарування дійсним в частині 11/16 даного будинку.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали, мотивуючи це тим, що будинок подарований позивачкою ОСОБА_10, ОСОБА_11 не є спільним майном подружжя. Під час життя ОСОБА_12 не зверталася про виділення її частки, а також їй було відомо про вказаний договір дарування, який вона не оскаржила. Крім цього, позивачі не обгрунтували збільшення своїх позовних вимог, в тому числі підстави визнання договору дорування частково недійсним та виділення 5/16 часток, а також чи були вкладені кошти ОСОБА_12 в добудову зазначеного будинку та збільшення її частки та якою мірою, є недоведеним позивачами.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не з?явилася, звернулася з заявою до суду про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з?явився про день та час розгляду справи повідомлений.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Так, з показів свідка ОСОБА_2, даних в судовому засіданні видно, що ОСОБА_11 був подарований недобудовиний будинок його дочкою ОСОБА_10, який він потім добудовував, даний будинок був подарований під час його шлюбу з ОСОБА_12, кошти знаходилися у ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_11 був подарований недобудовиний будинок його дочкою ОСОБА_10, який він потім добудовував, чи спільно будував зі своєю дружиною він не знає, та за чиї кошти йому також не відомо, а також коли подарував будинок відповідачці йому не відомо. ОСОБА_11 був дієздатною особою, розумів та усвідомлював свої дії.

Свідок ОСОБА_14М.в судовому засіданні показав, що ОСОБА_11 був подарований недобудовиний будинок його дочкою ОСОБА_10, який він потім добудовував, чи спільно будував зі своєю дружиною він не знає, перебував ОСОБА_11 з ОСОБА_12 у зареєстрованому шлюбі, та проживав разом з нею, на його думку бюджет був спільний. ОСОБА_11 був дієздатною особою, розумів та усвідомлював свої дії. Часто спілкувалася з ОСОБА_11, говорив, що відповідачка доглядає за ОСОБА_15, а тому бажав залишити будинок відповідачці та ОСОБА_15 та повідомляв, що подарує відповідачці даний будинок.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_11 з ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі та разом проживали, ОСОБА_11 добудовував будинок, був дієздатною особою, розумів та усвідомлював свої дії.

Так, в судовому засіданні встановлено, що батьки сторін ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до виписки з протоколу № 22 від 28 листопада 1977 року засідання виконкому Яготинської міської ради народних депутатів, рішення виконавчого комітету Яготинської районної ради народних депутатів від 15 травня 1978 року № 213, виписки з наказу № 20 від 2 березня 1983 року, виписки з протоколу № 1 від 10 січня 1983 року, договору дарування від 2 квітня 1983 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.31-34 та оглянута в судовому засіданні архівна справа на житловий будинок № 19 по вул..Польовій в м.Яготин Київської області) вбачається, що ОСОБА_10 виділено земельну ділянку в розмірі 0,06 га під будівництво житлового будинку з присадибної ділянки батька ОСОБА_11 та нагадано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво в м.Яготин ріпі Н.В. на вказаній виділеній земельній ділянці. Крім цього, вбачається, що переоформити на ОСОБА_11 земельну ділянку в розмірі 0,06 га з ОСОБА_10, в зв?язку з даруванням незакінченого будівництва житлового будинку та надано дозвіл на дарування незакінченого будівництва житлового будинку ОСОБА_11, готовність якого складає 62 %, та вказаний будинок, готовністю 62% був подарований ОСОБА_11, ОСОБА_10 та відповідно до вказаного договору дарування та акту прийомки будинок № 19, розташований по вул..Польова 19 в м.Яготин Київської області належить ОСОБА_11. 1 листопада 2009 року померла мати сторін ОСОБА_12 (а.с.8). Сторони по справі як спадкоємцями першої черги за законом, а також їх батько ОСОБА_11 звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та була зареєстрована спадкова справа (копія спадкової справи ОСОБА_12, померлої 1 листопада 2009 року). Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 травня 2010 року встановлено, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_12, померлої 1 листопада 2009 року (а.с.12) та відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 травня 2010 року встановлено, що ОСОБА_17 є рідною донькою ОСОБА_12, померлої 1 листопада 2009 року(а.с.14). Крім цього, з копії спадкової справи ОСОБА_12, померлої 1 листопада 2009 року, вбачається, що в ній відсутні документи, що підтвердили б будь-яке майно, яке зареєстроване на ім?я ОСОБА_12, а також за заявами спадкоємців не видано свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до договору дарування від 12 серпня 2010 року ОСОБА_11 подарував будинок № 19, розташований по вул..Польовій в м.Яготин Київської області відповідачці, яка є опікуном над її рідною сестрою ОСОБА_15 (а.с.35, 76). 22 липня 2011 року помер батько сторін ОСОБА_11(а.с.9).

Відповідно до ст.44 Закону України «Про нотаріат»під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність

усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України (в редакції 2003 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст.61 СК України (в редакції 2003 року) об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об?єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

Згідно ст.62 СК України (в редакції 2003 року) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об?єктом права спільної сумісної власності подружжя..

Згідно ст.63 СК України (в редакції 2003 року) дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.22 Кодекс про шлюб та сім?ю України (в редакції 1968 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.24 Кодекс про шлюб та сім?ю України (в редакції 1968 року) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст.25 Кодекс про шлюб та сім?ю України (в редакції 1968 року) якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України 2Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок, будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст.25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових, або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. При цьому, на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка дружини, якому він належав, у тому числі й у випадку відступається від начала рівності часток подружжя в спільній сумісній власності з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей або інтересів одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову він неї.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини право чину не має наслідком недійсності інших його частин і право чину в цілому, якщо можна припустити, що право чин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір дарування від 12 серпня 2010 року складений без порушення вимог ЦК України, та позивачами в силу ст.60 ЦПК України не доведено ті обставини, що частка ОСОБА_12 становить ? даного будинку, а також ті обставини, що в період шлюбу істотно збільшилась цінність даного будинку внаслідок трудових, або грошових затрат ОСОБА_12 та саме в якій частині.

Дійшовши такого висновку суд приймає до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та показів позивачів, свідків ОСОБА_11 був дієздатною особою, усвідомлював свої дії та міг керувати ними, а також мав намір подарувати даний будинок відповідачці, як своїй донці, яка є опікуном його доньки ОСОБА_15 та доглядає за нею. Договір дарування від 12.08.2010 року був укладений відповідно до встановлених вимог та посвідчений нотаріусом.

Крім цього, суд приймає до уваги той факт, що за час життя ОСОБА_12 не зверталася з виділенням її частки у майні, а також не оскаржувала договір дарування від 2 квітня 1983 року. На підставі договору дарування від 2 квітня 1983 року, ОСОБА_11 був подарований вказаний будинок, готовністю 62%, який потім був добудований, але позивачами не доведено ті обставини, що за рахунок коштів ОСОБА_12 здійснювалась добудова будинку, так як кошти знаходилися у ОСОБА_11, та саме які кошти він використовував при добудові невідомо, що не заперечували даний факт позивачі, та свідки допитані в судовому засіданні не підтвердили того факту, скільки саме допомагала ОСОБА_12 та чим саме, при здійсненні добудови даного будинку та недоведено ті обставини, що істотно збільшилась цінність будинку внаслідок трудових, або грошових затрат ОСОБА_12. При цьому, ОСОБА_11 до смерті своєї дружини ОСОБА_12 постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, що не заперечували в судовому засіданні позивачі, а також користувався речами померлої та проживав в даному будинку, доглядаючи його та звернувся з заявою про прийняття спадщини.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача в тій частині, що померлій ОСОБА_12 належала ? частина будинку, так як з договору дарування від 2 квітня 1983 року, вбачається, що вказаний будинок, готовністю 62% був подарований ОСОБА_11, та належав йому на праві власності на час договору дарування відповідачці.

Враховуючи вищевикладене, а враховуючи вимог ст. 60 ЦПК України, суд вважає, позов не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 209, 212, 218 ЦПК України, ст.ст.216, 217,229, 203, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.57, 61-63 СК (в редакцій 2003 року), ст.ст.22, 24, 25 КпШС (в редакції 1968 р.) ст. 44 Закону України «Про нотаріат», суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треят особа ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору дарування частково не дійсним, визнання права власності на 5/16 часток мана по праву спадкування, відмовити

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення в повному обсязі.

Суддя Кисіль О.А.