Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-58/2011

05 квітня 2011 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Богородчанського районного суду від 14.02.2011 року до участі у справі залучено, як співвідповідача, чоловіка відповідачки ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що 10.12.2002 року позивачем подаровано відповідачці ОСОБА_2 власний житловий будинок на вул.Старе Місто, 46 в с.Старі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області. На земельній ділянці біля будинку він залишив 13 бетонних плит та металевий ящик для будівельного розчину. Вказані плити придбав 1993 року у незнайомого йому чоловіка, за які заплатив по 500 грн. за кожну, а також у невідомої особи придбав за 350 грн. металевий ящик, який використовував під будівельний розчин. З моменту укладення договору дарування будинку неодноразово звертався до відповідачів про необхідність повернення власного майна, однак у добровільному порядку вони відмовляються повернути йому майно. Враховуючи те, що тільки в судовому засіданні дізнався про відсутність бетонних плит та металевого ящика, просить стягнути з відповідачів їх вартість - 6850 грн.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що його довірителька у 2002 році фактично придбала у позивача будинковолодіння в с.Старі Богородчани на вул.Старе Місто, 46. Через субєктивні обставини перехід права власності на будинок та інші споруди оформили договором дарування. На момент оформлення вказаного договору будь-якого майна, яке належало б позивачу та знаходилося у будинку чи на подвірї, не було. Бетонні плити та металевий ящик придбавалися її чоловіком за власні кошти та на момент розгляду справи в суді уже продані. Вважає, що позивач не навів доказів виникнення права власності на спірне майно, тому просить у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, подав заперечення на позовну заяву в якому позов не визнав та пояснив, що бетонні плити придбав у 2007 році у підприємця ОСОБА_4 В подальшому, через відсутність потреби у них їх самостійно відчужив. Вважає позовні вимоги безпідставними, тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зі змісту вказаної норми закону випливає, що власник, який не володіє, має право звернутися з позовом до невласника, що незаконно володіє, про вилучення майна в натурі. Таким позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред'являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно, однак право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що може бути підтверджено правовстановлюючими документами чи іншими письмовими доказами. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно. Якщо ж володілець володіє чужим майном на законних підставах, то власник не може ставити питання про витребування майна з такого володіння.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 60 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що придбав бетонні плити та металевий ящик у незнайомих осіб, однак не наводить належних і допустимих доказів самого факту придбання та їхньої ціни.

Крім того, в судовому засіданні позивач не довів, що після відчуження будинку він залишив бетонні плити та металевий ящик на зберігання відповідачам, які мав намір забрати в майбутньому.

Суд не приймає до уваги й показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які в судовому засіданні ствердили про те, що вони ніби бачили бетонні плити біля колишнього будинку позивача, оскільки з їхніх пояснень не вбачається кому ці плити належали та джерело їх походження.

Отже, посилання позивача на те, що відповідачі незаконно розпорядилися його майном, тому повинні йому повернути вартість цього майна суд вважає необґрунтованими, оскільки дана обставина ним не доведена.

Не підлягає до задоволення і позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки дана вимога є похідною від основної позовної вимоги.

За наведених обставин суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 387 ЦК України, ст.ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення 6850 грн. вартості бетонних плит і металевого ящика та 2000 грн. моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий