Справа № 2/2506/3168/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2011 року

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.

при секретарі Рудик Є.В.,

за участю позивача, його представника, представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, треті особи Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки та зобовязати вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору №985/08-079 від 22.07.2008 року та визнання недійсним договору іпотеки від 22.07.2008 року, застосування наслідків недійсності правочину. Свої позовні вимоги, які були уточнені, обґрунтовує тим, що 22.07.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір та договір поруки. За вказаним кредитним договором відповідач надав кредит у розмірі 39302, 32 доларів США. Позивач вважає, що кредитний договір містить положення, які суперечать чинному законодавству України, є несправедливими, ставлять сторони у нерівне становище одна до одної, є дескредитивними по відношенню до позивача, а саме: відповідач надав кредит у іноземній валюті, що є порушенням ст..99 Коституції України, ст..524 ЦК України та інше; надавши кредит у іноземній валюті банк не повідомив про можливі валютні ризики та про те, хто несе зазначені ризики; зазначено право банку змінювати відсоткову ставку в односторонньому порядку; договір кредиту містить перелік прав та обовязків, в якому кредитор має переважну кількість прав, а позичальник переважну кількість обовязків, при цьому деякі права кредитора та обовязки позичальника обмежують цивільну правоздатність позивача; та інше. Таким чином, позивач вважає, що вказані умови є обовязковою підставою для визнання таких умов недійсними, а оскільки ці умови є обовязковими для укладання договору банківського кредиту, то необхідно визнати недійсним договір в цілому.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.08.2008 року між АКБ соціального розвитку Укрсоцбанк, правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №985/08-079, згідно якого позивачу надано кредит в розмірі 39302,32 доларів США зі сплатою 13.5 % річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору 22.08.2008 року укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1. 10.10.2008 року було укладено додаткову угоду №985/08-079-1 про внесення змін до договору кредиту №985/08-079 від 22.07.2008 року, згідно якої встановлено процентну ставку за користуванням кредитом на рівні 14 % річних з 20.10.2008 року. В подальшому позивачем здійснювалось виконання умов кредитного договору шляхом внесення до каси банку коштів в іноземній валюті, що підтверджується квитанціями.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Згідно п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджене постановою Правління НБУ від 17.07.2001р., за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких : ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, операції з готівковою іноземною валютою та ін. З зазначеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог п/п „в п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законом межі, то на сьогоднішній день законодавцем не визначені межі термінів та сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Положенням НБУ від 14.10.1004 р. № 483 дозволяється використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Тобто, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Таким чином, враховуючи, що відповідач має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, дозвіл, додаток до нього, тобто всі перелічені вище документи, він має право на здійснення таких операцій, а отже, при наданні кредитних коштів в іноземній валюті діяв в межах, наданих йому законом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кредитного договору під час укладення договору зміни у грошово-кредитній політиці НБУ були передбачені, в звязку з чим, банк залишив за собою право зміни розміру процентної ставки (п.2.7 Договору), з чим позивач погодився і інших умов в договорі не визначив.

Зміна процентної ставки відбулася за згодою сторін, що підтверджується додатковою угодою від 10.10.2008 року. Позивачем дані умови були прийняті і виконувались щомісячно, що підтверджується квитанціями.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з вимогою про визнання договору недійсним позивач звернувся до суду лише після того, як банк розпочав стягнення на предмет іпотеки в звязку з виникненням заборгованості по кредитному договору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя