Справа № 2-11/2011 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2011 року Демидівський районний суд

Рівненської області

в складі :

судді Олексюк А.О.

при секретарі Савковій Г.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та органу опіки та піклування при Вовковиївській сільській раді Демидівського району Рівненської області, треті особи: Рівненський спеціальний дошкільний будинок дитини та Рівненський міський будинок дитини про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та органу опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району, треті особи: Рівненський спеціальний дошкільний будинок дитини та Рівненський будинок дитини про визнання батьківства, в якій просить визнати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які народилися в с.Вовковиї Демидівського району Рівненської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він в період з 01.09.2004 року по 01.05.2008 року проживав та вів спільне господарство, без укладення шлюбу, з громадянкою ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 На даний час сторони проживають окремо.

Під час спільного проживання ОСОБА_3 народила двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після народження дітей, ОСОБА_3 у Книзі реєстрації народжень у графі записи про батька провела за своїм прізвищем, ім»я та по-батькові дітей також були записані за її вказівкою. Спільної заяви щодо походження дитини від позивача, сторони до державного органу реєстрації актів цивільного стану не подавали.

На сьогодні позивач проживає в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, має відповідний рівень доходів для забезпечення виховання дітей, бажає, щоб діти проживали з ним, як з батьком, а не перебували на утриманні держави.

Вважає, що визнання його батьком вищевказаних дітей, буде відповідати, як інтересам дітей, так і загальним нормам сімейного законодавства України щодо державного захисту батьківства та дитинства.

Під час розгляду справи в суді позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, суду пояснив, в період з 01.09.2004 року по 01.05.2008 року він проживав однією сім»єю і вів спільне господарство з відповідачкою в АДРЕСА_1. За період спільного проживання з відповідачкою, вона народила двох дітей, батьком яких є він. Сторони їх спільно виховували, ростили, проводили необхідні звичаєві обряди ( святкування днів народжень, хрестини). Він з моменту народження дітей знав, що є їх батьком. Однак, не ставив вимогу до жінки про внесення його, як батька у свідоцтва про народження, для того, щоб дружина мала статус матері-одиночки та могла отримувати гроші на дітей. Йому відомо, що у 2009 році його дітей було поміщено в дитячі державні заклади, а у 2010 році його співмешканку ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. На сьогодні йому відомо, що його діти усиновлені. З 2008 року, коли він припинив проживати з ОСОБА_3, вихованням та матеріальним утриманням дітей не займався, оскільки їздив на заробітки. На сьогодні бажає виховувати своїх дітей сам і просить визнати його батьком.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила, що в період з 01 вересня 2004 року по 01 травня 2008 року вона дійсно проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 На сьогодні вона з відповідачем не проживає. Під час спільного проживання у неї народилися діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_1 не є батьком даних дітей, так як вона хоча і проживала з ОСОБА_1, однак до зустрічі з ним та під час спільного з ним проживання підтримувала відносини з іншими чоловіками. Тому при народженні дітей у графі «відомості про батька»вона записала їх на своє прізвище, а так як вона проживала з відповідачем, то записала по-батькові даних дітей, як «ІНФОРМАЦІЯ_5»та «ІНФОРМАЦІЯ_6». На сьогодні діти з нею не проживають, так як вона позбавлена батьківських прав. Їй відомо, що діти усиновлені. З 2009 року діти перебували у державних закладах, оскільки вона не в змозі була їх утримувати та виховувати. ОСОБА_1 під час спільного з нею проживання вихованням дітей не займався, матеріально майже не допомагав, поскільки ніде не працював, та зловживав спиртними напоями. З 2009 року, коли діти перебували у дитячих закладах, ОСОБА_1 не цікавився долею цих дітей, не відвідував їх. Вважає, що ОСОБА_1 не є батьком дітей і не зможе на даний момент їх виховувати, оскільки не має постійного місця роботи, свого особистого житла, проживає у жінки, в якої на вихованні перебуває п'ятеро дітей.

Представник відповідача -сільський голова Вовковиївської сільської ради Демидівського району , позов не визнав, суду показав, що з 01 вересня 2004 року по 01 травня 2008 року по АДРЕСА_1 проживали однією сім»єю, без реєстрації шлюбу гр..ОСОБА_1 з гр.. ОСОБА_3 В цей період ОСОБА_3 народила двох дітей. Хто є їх батьком він не знає. Вважає, що ОСОБА_1 не займався належним вихованням та утриманням цих дітей, оскільки їх в 2009 році було поміщено у дитячі державні заклади, а в 2010 році їхню матір було позбавлено батьківських прав. Якби він дійсно був батьком цих дітей, то ніколи б не допустив до цього. Крім того, йому відомо, що діти на сьогодні усиновлені. На даний момент вважає, що у ОСОБА_1 не має можливості виховувати цих дітей, оскільки він став проживати з жінкою, в якої самої п»ятеро дітей і вона постійно їздить на заробітки.

Треті особи: Рівненський міський будинок дитини та Рівненський спеціальний дошкільний дитячий будинок на розгляд справи не з'явилися, однак направили на адресу суду заяви, в яких просять справи розглядати без їхньої участі. Крім того вказали, що діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 були усиновлені на підставі рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2010 року. Згідно «Книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей Рівненського міського Будинку дитини»малолітню ОСОБА_6 за весь час перебування в закладі гр..ОСОБА_1 -не відвідував, долею дівчинки не цікавився, жодних листів та запитів від нього на адресу Будинку дитини не надходили. Дитина його не пам'ятає. Позивач також не відвідував ОСОБА_5 в спеціальному дошкільному дитячому будинку, ні по телефону, ні письмово не цікавився його життям та здоров»ям.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що в червні 2010 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання, щодо можливості передачі дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під опіку ОСОБА_1 На засіданні заслуховувалась думка сільського голови ОСОБА_8, а також дільничого інспектора Демидівського РВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_9, які повідомили комісію, що вихованням та утриманням даних дітей ні батько, ні матір не займалися, оскільки були безробітними, не доглядали земельної ділянки, мати вела аморальний спосіб життя. У сім»ї відбувалися сімейні дебоші, діти самі доглядали одне одного. Одноголосно на комісії було вирішено: відмовити ОСОБА_1 у взятті під опіку даних дітей, після позбавлення материнських прав ОСОБА_3, оскільки він не мав постійного місця проживання і це не відповідало інтересам дітей. Йому відомо, що ОСОБА_1 не відвідував дітей у дитячих закладах, не цікавився ними. На сьогодні діти відповідно до рішення суду усиновлені і проживають у благополучній сім»ї.

Про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали з 2004 по 2008 рік без реєстрації шлюбу, повідомила свідок ОСОБА_10 В цей період ОСОБА_3 народила двох дітей. Хто є дійсно батьком цих дітей, вона сказати не може. Але оскільки вони проживали спільно, то можливо батьком дітей є ОСОБА_1 Утримували дітей за рахунок коштів, які получала на дітей ОСОБА_3 Умови проживання були складні. У 2009 році дітей забрали у дитячі заклади.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, в їх сукупності, суд рахує, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства, може бути пред»явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

З показань позивача ОСОБА_1 вбачається, що він вважає себе батьком дітей.

Відповідно до актових записів про народження № 3 від 28 липня 2005 року та № 1 від 10 січня 2008 року, записи про батька дітей робилися за заявою матері, де зазначено лише по батькові: ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України /а.с.36,37/.

Під час розгляду справи в суді встановлено, що хоча ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і проживали спільно з 2004 по 2008 рік, коли ОСОБА_3 народила дітей, однак вони не займалися належним вихованням та утриманням цих дітей. У 2009 році дітей було поміщено у державні дитячі заклади. Матір ОСОБА_3 вела аморальний спосіб життя. Відповідно до рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2010 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до повідомлень з спеціального дошкільного дитячого будинку та Рівненського міського будинку дитини ОСОБА_1 діток не відвідував, ні по телефону, ні письмово не цікавився життям та здоров»ям дітей. Крім того, Рівненським міським судом 01 грудня 2010 року прийнято рішення про усиновлення малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.31, 45/.

Відповідачка ОСОБА_3 не визнає ОСОБА_1 батьком своїх дітей, оскільки в цьому не впевнена, так як за час проживання з ОСОБА_1 у незареєстрованому шлюбі, мала стосунки з іншими чоловіками. ОСОБА_1 належним вихованням та матеріальним утриманням її дітей не займався і в подальшому не цікавився їх долею, коли діти перебували у дитячих державних закладах. На сьогодні її діти усиновлені іншими людьми і вона не бажає, щоб ОСОБА_1 виховував її дітей.

В суді встановлено, що з часу народження дітей і до листопада 2010 року ОСОБА_1 жодного разу не ставив питання про визнання себе батьком, щоб на законних підставах не допустити відправлення дітей у дитячі державні заклади і в подальшому їх усиновлення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі доказів, які зібрані та перевірені в судовому засіданні, зокрема пояснень сторін, третіх осіб, показів свідка, письмових доказів, суд вважає не доведеними обставини справи, викладені в позовній заяві щодо визнання батьківства ОСОБА_1 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 126,128 Сімейного кодексу України, ст. ст . 10, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та органу опіки та піклування при Вовковиївській сільській раді Демидівського району Рівненської області, треті особи: Рівненський спеціальний дошкільний будинок дитини та Рівненський міський будинок дитини про визнання батьківства -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ