Справа № 2-653/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 року

Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

встановила

У провадженні Комсомольського районного суду м. Херсона перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Разом із поданням позовної заяви позивачка надала суду заяву про забезпечення позову, яку суд задовільнив ухвалою від 7 грудня 201 Ороку, направивши копію ухвали для І виконання у відділ державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Позивач повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій зазначив, що державний виконавець виніс постанову про відмову у накладенні арешту, у звязку з тим, що в ухвалі суду не зазначено ідентифікаційний код відповідача

Суд вважає, що повторна заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвала про забезпечення позову постановлена судом з дотриманням вимог статтей 151-153 ЦПК України.

Вказані норми закону не передбачають зазначення в ухвалі про забезпечення позову таких реквізитів, як ідентифікаційний код та місце проживання відповідача. Ухвала про забезпечення позову постановляється судом на такій стадії процесу, коли ці дані невідомі суду, оскільки суд постановляє ухвалу без виклику сторін, а тому дані про їх особу не встановлені. Позивачка направила до суду ідентифікаційний код відповідача, тому що він їй відомий за сімейних обставин, адже відповідач її колишній чоловік, а в основному позивачу не може бути відомий ідентифікаційний код відповідача, і він не може його надати. Не передбачено і судом на даній стадії процесу встановлювати ідентифікаційний код та інші відомості щодо відповідача.

Суд в ухвалі про забезпечення позову максимально зазначає відомості, які нададуть можливість державному виконавцю виконати ухвалупро забезпечення позову.

Суд також отримав копію постанови державного виконавця про відмову у відкритті провадження(відмову у відкритті провадження виконавчого документа) і суд вважає, що державний виконавець виніс постанову в порушення вимог закону, застосувавши формальні підстави аби не виконувати ухвалу суду.

Як на правову підставу відмови у відкритті виконавчого провадження за ухвалою суду, державний виконавець послався на п.6 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.210 ЦПК України.

Згідно п.6 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у 3-денний строк після надходження до нього виконавчого документа відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.19 у виконавчому документі повинні бути зазначені: найменування(для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання(для фізичних осіб), ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб платників), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі, як дата та місце народження боржника та його місце роботи(для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника.

Із змісту вказаної норми закону вбачається, що в ній наведено максимальний перелік відомостей, які можуть бути вказані у виконавчому документі щодо сторін виконавчого провадження (стягувача та боржника), але зазначення всіх відомостей про кожну сторону не є обов'язковим. Цей перелік наведено з тією метою, щоб по можливості суд міг вказати максимальну кількість відомостей про боржника, щоб сприяло пошуку відповідача та швидкому виконання рішення суду, ідентифікації сторін необхідна з метою недопущення стягнення з іншої особи. Але відсутність відомостей за всіма реквізитами не є підставою відмови у відкритті виконавчого провадження, на то у вказаній нормі закону додатково зазначається "за його наявності", "якщо вони відомі суду", тобто закон враховує ту обставину, що рішення судів відповідно до чинного законодавства можуть ухвалюватися без сторін, а тому можуть і не бути зазначені буквально всі реквізити, вказані у п.З ч.І ст.19 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд вважає, що виконавчий документ може бути повернений тільки в тому разі, коли державний виконавець вчинив всі дії для виконання за виконавчим документом, але виявилося, що без окремих відомостей, вказаних у п.З ч.І ст.19 ЗУ "Про виконавче провадження", ухвала не може бути виконана.

Ухвала про забезпечення позову постановляється на тій стадії процесу, коли у суду є мінімум відомостей, які він використовує для того, щоб постановити ухвалу і запобігти вчиненню дій, які можуть в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Суддя вважає, що державний виконавець формально підійшов до виконання ухвали про забезпечення позову, не вчинив жодних дій по виконанню ухвали, а ці дії могли б бути вчинені. Адже всі необхідні реквізити для виконання ухвали є. Зокрема є загальновідомим є факт, що всі автомобілі в Херсонській області реєструються в МРЕО УДАЇ УМВС України в Херсонській області, і для того, щоб направити в цей орган постанову державному виконавця не обовязково мати ідентифікаційний код власника автомобіля.

Позивач мав право оскаржити постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження державного виконавця, але не скористався вказаним правом. Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження не є підставою повторного звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Враховуючи викладене у мотивувальній частини ухвали, суд прийшов до висновку, що підстави для повторного постановления ухвали про забезпечення позову відсутні, і вважає за необхідне повернути заяву про забезпечення позову.

Суд розяснює позивачу, що заява про забезпечення позову має відповідати вимогам, визначених ч.2 ст. 151 ЦПК України.

Керуючись ч.2 ст. 151, ч.8 ст.153 ЦПК України, суддя

у х в а л и ла

Заяву про забезпечення позову повернути позивачці ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подання протягом 5-ти днів з дня отримання копії апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_3