Справа №22-ц-568/11 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Гагіна М.В., Смирнової Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 належить на праві власності автомобіль ЗАЗ 10557, 2007 року випуску VIN Y6D2874, реєстраційний номер НОМЕР_1. 16 жовтня 2009 р. ОСОБА_2 зателефонували працівники ПАТ КБ «Приватбанк» та попросили зявитися до відділення банку для врегулювання спірних питань. Замість вирішення спірних питань, працівники служби безпеки КБ «Приватбанк» завантажили належний йому автомобіль на евакуатор, повідомивши про те, що з цього моменту автомобіль належить КБ «Приватбанк» і буде знаходитися у володінні банку. Вважаючи, що автомобіль був вилучений працівниками служби безпеки Сумської філії ПАТ КБ «Приватбанк» незаконно, просив повернути його, а також відшкодувати спричинену такими діями моральну шкоду в розмірі 1700 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Акцент-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводить, що автомобіль позивача знаходиться у незаконному володінні ПАТ КБ «Приватбанк» і згідно чинного цивільного законодавства повинен бути йому повернений. Посилається на обґрунтування апеляційної скарги на те, що між ОСОБА_2 та ПАТ « Акцепт банк» не було укладено письмового кредитного договору, тому договір про надання кредитних коштів є нікчемним. Крім того , вважає, що суд необґрунтовано зробив висновок, що саме на позивача покладається обов»язок доведення правових підстав володіння чужою річчю.

Заслухавши пояснення представника позивача , представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про реєстрацію власником транспортного засобу ЗАЗ 110557, фургон малотоннажний-В, д.н. НОМЕР_1, рік випуску 2007, дата реєстрації 28 лютого 2008 р., VIN Y6D 2874, є позивач - ОСОБА_2

В особливих відмітках даного свідоцтва про реєстрацію зазначено, що відчуження заборонено у звязку з кредитом.

29 лютого 2008 р. між ОСОБА_2 та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено кредитно-заставний договір № ABZFAK13000018. Загальна вартість кредиту складає 28100 грн., по курсу долару - 5755,9 доларів США. Погашення кредиту повинно здійснюватись з 28 березня 2008 р. до 27 лютого 2013 р. згідно графіку.

Згідно загальних умов надання даного кредиту по програмі «Стандарт» забезпеченням виконання зобовязань по кредиту на придбання нового автомобіля є застава придбаного в кредит автомобілю.

Після придбання автомобіля НОМЕР_2, власник ОСОБА_2 добровільно застрахував транспортний засіб у страховій компанії «Дженералі Гарант» з наданням полісу № 19G 0184001 від 29 лютого 2008 р., де вигодонабувачем зазначено ЗАТ «ОСОБА_4 банк» та укладений договір страхування наземного транспорту № ABZFAK13000019 від 29 лютого 2008 р.

Позивач ОСОБА_2 допустив порушення графіку погашення вказаного автокредиту, здійснивши останній платіж 05 січня 2009 р.

Згідно акту від 16 листопада 2009 р. вищевказаний автомобіль НОМЕР_2, власником якого є позивач, був прийнятий працівниками Приватбанку. Від підпису даного акту ОСОБА_2 відмовився.

В цілому правильно встановивши вказані обставини на підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо приймання спірного автомобіля в звязку з невиконанням позивачем умов кредитно-заставного договору з метою забезпечення виконання передбачених ним зобовязань, крім того , суд вважав , що позивач не надав доказів того факту, що відповідач без відповідної правової підстави заволодів автомобілем, на підставі чого відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам і ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

З копії кредитно-заставного договору від 29 лютого 2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ « « Акцент Банк» та додатків до даного договору, видно, що вказані документи підписані ОСОБА_2 В судовому засіданні першої інстанції , ні при розгляді в апеляційному суді позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження факту не підписання даного договору та вказаних додатків ОСОБА_2 На виконання даного договору до 5 січня 2009 року позивачем проводилося погашення заборгованості згідно графіку погашення кредиту. Підстав вважати даний договір нікчемним не мається. Апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою.

Відповідно до умов договору п. 12. 2. 1 передбачено, що у разі настання Події ОСОБА_5 надає позичальнику письмове повідомлення про настання події ОСОБА_5 та реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави . У повідомленні , окрім інформації , зазначення якої вимагається законодавством, ОСОБА_5 ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі , виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування кредитом в повному обсязі та усіх інших грошових зобов»язань по договору кредиту . П. 12.2. договору передбачає, що позичальник зобов»язаний негайно усунути події ОСОБА_5 або передати предмет застави у володіння банком за актом приймання протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі. Відповідачами не надано ні суду першої інстанції, ні в апеляційному суді доказів на підтвердження наявності заборгованості по кредиту на час розгляду справи, суми заборгованості, реєстрацію відомостей в державному реєстрі, направлення позивачу повідомлення про необхідність погашення заборгованості , і можливість стягнення на предмет застави у вказані строки. Посилання відповідача на той факт , що банк забрав автомобіль позивача лише з метою його зберігання, тому таке заволодіння ґрунтується на законних підставах, є необґрунтованим, постільки не звільняє відповідачів від дотримання процедури передачі автомобіля , передбаченої кредитно - заставним договором п. 12.1 -12.3. П.12.3 кредитно - заставного договору передбачено, що якщо предмет застави не був переданий у володіння Банку у порядку та строки , визначені ст. ст. 12.2. договору, позичальник надає банку право здійснити доставку предмету застави за адресою банку , у володіння банку для забезпечення його схоронності як власними силами так і на договірних засадах. Позичальник зобов»язується в даному випадку не чинити жодних перешкод у заволодінні банком предмету застави.

Таким чином відповідачами не було дотримано вимог п. п. 12.1., 12.2. кредитно- заставного договору.

Крім того , в акті прийому автомобіля від 16.10. 2009 року вказано , що автомобіль позивач передає та доручає Приватбанку передати його на реалізацію за ринковими цінами та направити виручені гроші на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов»язань перед банком.

Таким чином вказаним актом встановлено, що автомобіль прийнятий відповідачами в порядку звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішення суду , якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно укладеного 29 лютого 2008 р. між ОСОБА_2 та ЗАТ «Акцент-Банк» кредитно-заставного договору № ABZFAK13000018 сторони передбачили можливість звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку (а.с. 54-55).

Порядок позасудового звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання передбачений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 р. № 1255-IV.

Згідно ст.ст. 27, 28 вказаного Закону обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобовязаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Якщо ж протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним, але при цьому боржник у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обовязок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Однак, всупереч вищезазначених положень закону вказаний порядок позасудового звернення стягнення відповідачами дотриманий не був.

Також, з матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що боржник ОСОБА_2 від добровільної передачі предмета застави працівникам банку відмовився, про що свідчить його відмова від підписання акту приймання автомобіля (а.с. 60), а тому згідно вимог діючого законодавства звернення стягнення повинно бути проведено на підставі відповідного рішення суду.

Суд першої інстанції вказані вище положення закону та обставини справи не прийняв до уваги, не дав належної оцінки. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 щодо зобовязання ПАТ « ОСОБА_4 передати позивачу належний йому на праві власності автомобіль марки ЗАЗ 110557, фургон малотоннажний-В, д.н. НОМЕР_1, рік випуску 2007, дата реєстрації 28 лютого 2008 р., VIN Y6D 2874.

В той же час колегія суддів вважає необґрунтованим вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язань настають правові наслідки , встановлені договором або законом. Постільки кредитно заставним договором між сторонами не передбачено право на відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині у позові слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково .

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство « Акцент Банк « передати ОСОБА_2 належний йому на праві власності автомобіль марки ЗАЗ 110557, фургон малотоннажний-В, д.н. НОМЕР_1, рік випуску 2007, дата реєстрації 28 лютого 2008 р., VIN Y6D 2874.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді