Справа № 2- 5 /11

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2011 року Ківерцівський районний суд Волинської області
в с к л а д і : головуючого судді Пономарьової О.М.
при с е к р е т а р і ОСОБА_1
з участю позивача за первинним позовом ОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 04 травня 1991 року по 10 грудня 2007 року. За час спільного проживання ними за договором купівлі-продажу від 21.12.1998 року було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23. Право власності зареєстровано за відповідачем. Крім того, за час зареєстрованого шлюбу, відповідно 17.08.2007 року та 01.03.2007 року, було придбано і залишилось у користуванні відповідача на момент розірвання шлюбу два автомобілі «CHERY TIGGO T 11 2.0і», 2007 року випуску, та «RENAULT MASCOTT 130.65», 2000 року випуску. Вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, як такий, що перебуває у її користуванні, а зазначені вище автомобілі залишити у власності та користуванні відповідача.
Відповідач ОСОБА_5 в зустрічному позові до ОСОБА_2, не заперечуючи щодо визнання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться у с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23, спільним майном подружжя, вказує, що зазначені позивачем автомобілі «CHERY TIGGO T112.0і» та «RENAULT MASCOTT 130.65» були придбані ним в період фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, окремого їх проживання, та його проживання з іншою жінкою, за кошти, взяті в борг у громадянина ОСОБА_6, для здійснення підприємницької діяльності. Вважає, що в звязку з цим придбані ним автомобілі не є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати вказані автомобілі його особистою приватною власністю, а позов ОСОБА_2 задовольнити частково, визнавши за ним та первісним позивачем право власності за кожним на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23 як спільної сумісної власності подружжя.
Ухвалою суду від 16 серпня 2010 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом.
В судовому засіданні позивач за первинним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали заявлені вимоги в повному обємі, просили суд задовольнити позов, а в зустрічному позові - відмовити.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений ними зустрічний позов підтримали в повному об'ємі. Давши пояснення за обставинами, викладеними в позові, просять його задовольнити. Первинний позов визнали частково, з врахуванням заявлених вимог за зустрічним позовом.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши подані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовів.
Відповідно до положень статті 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що останні перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 травня 1991 року. 10 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського РУЮ за заявою подружжя шлюб було розірвано (а.с.5).
В період зареєстрованого шлюбу на імя відповідача за первинним позовом ОСОБА_5В за договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченим 21.12.1998 року, придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Дерно Ківерцівського району Волинської області вул. Жовтнева, 23 (а.с.26) та 17.08.2007 року та 01.03.2007 року два автомобілі «CHERY TIGGO T 11 2.0і», 2007 року випуску, та «RENAULT MASCOTT 130.65», 2000 року випуску (а.с.33-34). Відповідачем за первинним позовом не заперечувався факт набуття права власності на вказані автомобілі на підставі договорів купівлі-продажу.
Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення).
Так, відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР (в редакції 1969 р.), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 2004 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Аналогічні положення стосовно майна, нажитого подружжям під час шлюбу містяться в ч 1. ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обовязку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.
Разом з тим, будь-хто з подружжя може довести, що майно було придбане ним до шлюбу або під час шлюбу, але за його особисті кошти, і таким чином спростувати цю презумпцію.
Пунктом 3 ч. 1 та частиною 6 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
При вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.
При цьому, в силу ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.
Відповідно до розяснень, які містяться у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем у справі були припинені в травні 2007 року, що також в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Відповідач продовжує бути зареєстрованим у спірному будинку. В будинку залишились його особисті речі, що незаперечувалось відповідачем в ході судового розгляду.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ствердив, що окремо з позивачкою почав проживати з лютого 2007 року. З 01.02.2007 по 01.10.2008 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, де знімав квартиру. Посилається на те, що він придбав спірні автомобілі не за сімейні кошти, а за гроші , які отримав в позику у гр.-на ОСОБА_6 , про що надав суду розписку.
Покази відповідача за первинним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_6 Він же ствердив факт надання 14.02.2007 року в позику ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 75 000 дол. США для ведення бізнесу та придбання автомобілів зі строком повернення 14.02.2012 року.
В силу ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Боргова розписка від 14.02.2007року, на яку посилається позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5, укладена у простій письмовій формі, у звязку з чим не може бути прийнята до уваги на підтвердження доводів про придбання спірних автомобілів за особисті кошти ( а.с.36). Крім того ОСОБА_5 не надано жодних доказів про те, що саме ці кошти використовувались ним на придбання автомобілів.
Посилання відповідача за первинним позовом ОСОБА_5 на те, що вказані автомобілі придбавались та використовуються ним в даний час для здійснення підприємницької діяльності не підтверджуються наявними доказами. Придбані автомобілі відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів зареєстровані за ОСОБА_5, як за фізичною особою, а не субєктом підприємницької діяльності (а.с. 33-34).
Враховуючи, що надані відповідачем докази достовірно не свідчать про джерело коштів, за рахунок яких були придбані в 2007 році спірні автомобілі, беручи до уваги, що сторонами у справі не визнається дата фактичного припинення шлюбних відносин, покази свідків щодо вказаної обставини є суперечливими, інших належних доказів сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати вказані автомобілі в розумінні ст. 57 СК України обєктом особистої приватної власності чоловіка та наявність передбачених законом підстав визнати спірні автомобілі спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно зі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі поділу такого майна вважається, що частка у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне правило передбачалося ст.28 КпШС України.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України N 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи питання про поділ вказаного майна суд, виходячи з принципу рівності часток подружжя в спільній сумісній власності, бере до уваги його вартість, визначену судовою будівельнотехнічною експертизою № 0-194, судовими авто-товарознавчими експертизами №№ 0-194/1, 0-194/2 (а.с.46-70), та вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23, та автомобіль «CHERY TIGGO T 11 2.0і», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнати за відповідачем ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23, та автомобіль «RENAULT MASCOTT 130.65», 2000 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_2.
Враховуючи те, що вартість автомобіля «RENAULT MASCOTT 130.65» становить 67 689 грн., а автомобіля «CHERY TIGGO T 11 2.0і» - 67 388 грн., стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає різниця у вартості виділеного майна в сумі 150 грн.50коп.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість спірного будинковолодіння становить 177 382 грн.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №2061 від 20.09.2010 року ОСОБА_2 сплачено за проведення судової будівельно-технічної експертизи 1350 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №2204 від 04.10.2010 року ОСОБА_5 сплачено за проведення судових авто-товарознавчих експертиз 720 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 підлягає 318 грн. судових витрат за проведення експертизи. Судові витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу залишити за сторонами.
З врахуванням заявлених позовних вимог та фактично сплаченого судового збору стягненню з позивача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1500 грн., з ОСОБА_5 - 348 грн.
Керуючись ст.ст. 3,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, ч.3 ст. 368, ст.372 ЦК України, ст.ст. 22,28 КпШС України, ст. ст. 57,60,69,71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «CHERY TIGGO T 11 2.0і», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_4.
В решті позову відмовити.
Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій, 23.
Визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль «RENAULT MASCOTT 130.65», 2000 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_5.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості виділеного майна в сумі 150грн.50коп., судові витрати за проведення експертизи в розмірі 318 грн. та в дохід держави судовий збір в сумі 348 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1500 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М.Пономарьова