АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2437/11 Номер провадження 22-ц/2624/11Головуючий у 1-й інстанції Степура .А.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Прядкіної О.В.

Суддів Пилипчук Л.І., Кривчун Л.І.

При секретарі Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 23 травня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна та визнання права приватної власності на нього,-

судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 23 травня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розділено майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за кожним з них право власності на 1 / 2 частину вбудовано прибудованого магазину промислових товарів у м.Кременчуці по вул.Першотравневій,40.

Відмовлено в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру № 75 по вул.50 років СРСР у м.Кременчуці,31.

Відмовлено в іншій частині позовних вимог ОСОБА_3

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави недоплачені судовий збір 1395,40 грн.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

-2-

ОСОБА_2М , посилаючись на невірну оцінку судом обставин справи, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а в задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити.

ОСОБА_3 просить змінити рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності на 1 / 2 частину вбудовано прибудованого магазину промислових товарів у м.Кременчуці по вул.Першотравневій,40, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині, так як вважає, що суд неповно з»ясував обставини справи в цій частині,допустивши порушення положень ст.57 СК України. Вказує, що зазначену квартиру вона придбала за власні особисті кошти, які ввезла до України з Японії ,що підтверджується митною декларацією від 21.03.2002р.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах доводів апеляційних скарг, прийшла до висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав :

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що сторони з 25.05.2002р. по 26 січня 2009р. перебували в шлюбі.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 28 жовтня 2008р. встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинено в червні 2007р.

За час спільного проживання ОСОБА_2М та ОСОБА_3 придбали

- за договором купівлі-продажу від 22.08.2002р. квартиру № 75 по вул.50 років СРСР у м.Кременчуці,31,

- за договором купівлі-продажу від 20 вересня 2004р. квартиру АДРЕСА_1, яка за дозволом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.06.2005р. № 520 переобладнана під магазин промислових товарів (т.1, а.с.122-123).

Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України та ст.60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння користування і розпорядження цим майном.

Визнаючи за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру № 75 по вул.50 років СРСР у м.Кременчуці,31, місцевий суд виходив з того, що вона надала суду докази наявності у неї значних грошових коштів, ввезених нею з-за кордону за митною декларацією від 21.02.2002р. на суму 9763 долари США.

Факт отримання грошових коштів в сумі 3000 доларів США від ОСОБА_3 в якості авансового платежу підтверджений як письмовою розпискою від 10 квітня 2002р. (а.с.44 т.1) до укладання шлюбу з позивачем , так і свідченнями продавця квартири ОСОБА_4, який підтвердив отримання від неї 3 тис.доларів США авансового платежу за квартиру та зобовязання ОСОБА_3 сплатити решту 1500 доларів США.

Зазначені докази іншою стороною не спростовані.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2М на нотаріально посвідчений договір завдатку від 14.06.2002р.,як на підставу укладання договору купівлі-продажу, не позбавляв можливості сторони оформляти у простій письмовій формі інші угоди, як то, внесення авансового платежу.

-3-

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що з часу ввезення ОСОБА_3 валюти та укладання договору купівлі-продажу квартири № 75 по вул.50 років СРСР у м.Кременчуці,31, пройшов незначний проміжок часу та сплата авансового платежу підтверджується розпискою, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є особистою власністю відповідачки, що відповідає вимогам ст. 24 КпШС України.

Доводи ОСОБА_2М про наявні в нього прибутки від підприємницької діяльності, які підтверджені, на його думку, судово- економічною експертизою, вірно оцінені місцевим судом враховуючи те, що спрямування цих доходів нічим не підтверджено.

Визнавши за сторонами право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка переобладнана під магазин промислових товарів, суд першої інстанції правильно визнав цю квартиру обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Твердження ОСОБА_3 про те, що зазначена квартира також була придбана за кошти, що були нею ввезені до України, оцінені судом критично, так як належних та допустимих доказів про спрямування ввезених коштів саме на придбання цієї квартири суду не надано.

Крім того, суд правильно оцінив те, що рішення місцевих органів влади протягом червня 2005р. по серпень 2006р. на переобладнання вказаної квартири під магазин приймалось за час спільного проживання сторін і за їх обопільної згоди ( а.с.122-123 т.1).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 є обґрунтованим, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,307,308, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скаргиОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 23 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І