АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Романюк М.М., Петренко І.О.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та за позовом прокурора Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним. Позивачка вказувала на те, що 30 вересня 2008 року вона подарувала своїй онуці ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, піддавшись на її вмовляння про те, що й надалі залишиться проживати в цій квартирі, а відповідачка буде надавати їй матеріальну допомогу на утримання і розпорядиться квартирою лише після її смерті. Після укладення вказаного договору відповідачка вселилась в квартиру разом зі своїм співмешканцем і неповнолітньою донькою, стали її ображати, витрачати її кошти та погрожувати, що здадуть в будинок пристарілих.

Посилаючись на те, що вона помилялась щодо природи вказаного правочину, оскільки вважала, що до смерті буде проживати в квартирі, ніхто не буде жити з нею, а відповідачка їй буде матеріально допомагати, ОСОБА_3 просила визнати договір дарування квартири недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

В квітні 2009 року прокурор Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним. Прокурор вказував на те, що в силу ст.ст.264, 266 СК України на ОСОБА_4 покладено обов'язок щодо піклування та утримання своєї баби - ОСОБА_3 Достовірно знаючи, що остання не має іншого житла окрім подарованої їй (відповідачці) квартири АДРЕСА_2, а також про наявність в провадженні суду справи про визнання договору дарування квартири недійсним, ОСОБА_4, всупереч вимогам СК України та моральним засадам суспільства, уклала 6 лютого 2009 року з ОСОБА_2 договір куплі-продажу вказаної квартири, позбавивши ОСОБА_3 прав на проживання в квартирі і фактично привела її до стану безпритульності.

Укладаючи вказаний договір ОСОБА_4 приховала те, що квартира знаходиться в судовому спорі і судом накладено заборону на її відчуження, у зв'язку з чим відносно неї порушено кримінальну справу за ознаками ч.1 ст.388 КК України.

На підставі ст.ст.230 та 388 ЦК України прокурор просив про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Ухвалою від 17 квітня 2009 року суд об'єднав зазначені позови в одне провадження.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2010 року обидва позови задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення як незаконного, постановленого з порушенням, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2008 року ОСОБА_3 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_1 своїй онуці ОСОБА_4, яка 6 лютого 2009 року, незважаючи на те, що в суді вже знаходився спір про визнання договору дарування квартири недійсним, продала квартиру ОСОБА_2

Судом встановлено, що укладаючи оспорюваний договір дарування ОСОБА_3, не мала наміру позбутися квартири, яка є для неї єдиним місцем проживання, а мала намір отримати взамін від відповідачки належну допомогу. Після підписання угоди позивачка залишилась проживати в своїй квартирі.

За таких обставин суд обґрунтовано визнав договір дарування квартири недійсним.

Доводи апеляційної скарги не мають суттєвого значення для вирішення спору в даній частині, висновки суду не спростовують, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування в зазначеній частині не встановлено.

Разом з тим, ухвалюючи рішення за позовними вимогами прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, суд залишив поза увагою роз'яснення, викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" про те, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Задовольняючи позов прокурора про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, суд не звернув уваги на те, що вказана квартира до цього часу знаходиться в володінні позивачки і ніколи відповідачеві не передавалась, та на відсутність підстав для застосування вимог ч.1ст.388 ЦК України.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення в зазначеній частині, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову прокурору в задоволенні позову.

У зв'язку з визнанням укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору дарування квартири недійсним, суд обґрунтовано скасував державну реєстрацію права власності останньої на спірну квартиру.

Угоди, які визнані недійсними не створюють для сторін тих прав і обов'язків, на встановлення яких вони були спрямовані. Оскільки договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, випливає з недійсного договору дарування, він не породжує для ОСОБА_2 правових наслідків, бо недійсним договір є з часу його укладення, а передати далі за договором особа може лише ті права, які має.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції, в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2010 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 6 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також в частині витребування квартири у ОСОБА_2 і передання ОСОБА_3 скасувати, в задоволенні позову прокурора Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: