РІШЕННЯ

Іменем України

25.11.2011 року Справа № 2-2571/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкольн ЛТД»до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до наданої відповідачем заяви від 24.07.2009 р. про видачу їй позики в розмірі 8 000,00 грн., та в якій висловлювалося прохання про дозвіл погашення позики щомісяця із заробітної плати по 500,00 грн., остання отримала зазначені вище грошові кошти, на підтвердження чого було видано касовий ордер (від 28.07.2009 р.), та, починаючи з серпня 2009 р. по листопад 2009 р. згідно бухгалтерських даних із заробітної плати відповідача утримувалися грошові суми на погашення отриманої відповідачем позики: у серпні 2009 р. 500,00 грн., у вересні 2009 р. 500,00 грн., у жовтні 2009 р. 500,00 грн., у листопаді 2009 р. 500,00 грн.

07.12.2009 р. відповідачем було написано заяву, в якій вона просила заборгованість сплачувати щомісячно по 500,00 грн. до повного погашення. 07.12.2009 р. згідно прибуткового касового ордеру №768 від 07.12.2009 р. відповідач внесла 200,00 грн., утім,повністю зобовязання до цього часу залишається невиконаним, у звязку з чим позивач й звернувся до суду із даним позовом; направлена на адресу відповідача вимога (23.07.2010 р.) про повернення боргу виконана не була, та станом на 09.11.2010 р. сума боргу становить 6 000,00 грн.

За розгляду справи відповідач позов не визнала та пояснила, що на справді під документальним оформленням договору позики приховані спроби керівництва ТОВ «Лінкольн ЛТД»повісити недостачу на працівників ТОВ, та написання даної заяви мало місце з її боку в примусовому порядку. Разом з тим, відповідно до пояснень відповідача, ТОВ «Лінкольн ЛТД» займається діяльністю по продажі будівельних матеріалів, та на даному підприємстві створювалася недостача, яку розподіляли між іншими працівниками та саме останні здійснювали її погашення, при цьому, заздалегідь від працівників ТОВ відбиралися розписки, як докази, про буцімто укладення договорів позики, та оформлювалися інші документи, які свідчили про нібито виникнення між ТОВ та працівником договірних правовідносин, тоді як на справді договірних правовідносин не існувало та написання нею (тобто відповідачем) даної розписки було обумовлено страхіттям працівника залишитися без роботи.

Після оголошення у справі перерви відповідач до суду не зявилася, причини неявки суду не повідомила, не надала заяви про розгляд справи у її відсутності; 25.11.2011 р. від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в якій представник просив повністю задовольнити поданий позов.

Врахувавши пояснення сторін, які були надані за судового розгляду, а також заяву представника позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як встановлено судом, відповідно до наданої відповідачем заяви від 24.07.2009 р. про видачу їй позики в розмірі 8 000,00 грн., та в якій висловлювалося прохання про дозвіл погашення позики щомісяця із заробітної плати по 500,00 грн., остання отримала зазначені вище грошові кошти, на підтвердження чого було видано касовий ордер (від 28.07.2009 р.), та, починаючи з серпня 2009 р. по листопад 2009 р. згідно бухгалтерських даних із заробітної плати відповідача утримувалися грошові суми на погашення отриманої відповідачем позики: у серпні 2009 р. 500,00 грн., у вересні 2009 р. 500,00 грн., у жовтні 2009 р. 500,00 грн., у листопаді 2009 р. 500,00 грн.

07.12.2009 р. відповідачем було написано заяву, в якій вона просила заборгованість сплачувати щомісячно по 500,00 грн. до повного погашення. 07.12.2009 р. згідно прибуткового касового ордеру №768 від 07.12.2009 р. відповідач внесла 200,00 грн., утім,повністю зобовязання до цього часу залишається невиконаним.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); за ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі змістом ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Утім, з боку боржника зобовязання не було виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини.

Як було встановлено судом, факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів підтверджується заявою ОСОБА_1 про надання грошової суди в розмірі 8 000,00 грн., із погашенням із заробітної плати по 500,00 грн., починаючи з серпня місяця 2009 р., наказом по ТОВ «Лінкольн ЛТД»від 28.07.2009 р. про видачу безвідсоткової суди в розмірі 8 000,00 грн. за умови погашення із заробітної плати в сумі 500,00 грн. щомісяця до повного погашення, видатковим касовим ордером від 28.07.2009 р., відповідно до якого ОСОБА_1 отримала 8 000,00 грн., прибутковим касовим ордером, відповідно до якого від ОСОБА_1 було прийнято 200 грн. 07.12.2009 р., та карткою рахунком за 01.07.2009 р. по 11.11.2010 р. Разом з тим, відповідно до наданої ОСОБА_1 заяви на імя директора ТОВ «Лінкольн-ЛТД» у звязку із звільненням ОСОБА_1 просила дозволити погашати заборгованість в сумі 6 200,00 грн. по 500,00 грн. щомісяця до повного погашення заборгованості.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобовязання договором не були обумовлені (ст. 625 ЦК України), тому для суду, оскільки відповідач не виконав обовязок, заперечуючи проти позову, та не надав доказів, на підставі яких для суду вбачалися би підстави для прийняття іншого висновку у справі, вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобовязання за договором позики: про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкольн ЛТД» суму боргу за договором позики в розмірі 6 000 (шести тисяч) грн.

Приймаючи у даній справі рішення, суд також виходить з того, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність»у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями Суду визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, повязані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб.

Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем був в повному обсязі сплачений судовий збір, тому у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 60 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Керуючись ст. 11, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкольн ЛТД» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкольн ЛТД» суму боргу за договором позики в розмірі 6 000 (шести тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінкольн ЛТД» судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 60 (шістдесяти) грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 (ста двадцяти) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя