АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л. В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_1

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк ОСОБА_4, позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкна рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживача, витребування майна та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (надалі Банк) про захист прав споживача, витребування майна та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 27 лютого 2008 року між сторонами було укладено кредитно-заставний договір №KRKRА800000130, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 18830, 67 доларів США під 9% річних строком до 26.02.2013 року. В забезпечення договору позивачем було передано під заставу автомобіль «Mersedes-Benz 312D» 1999 року випуску, кузов WDB9034631Р947256, державний номер НОМЕР_1. 07 серпня 2009 року працівники відповідача вилучили заставлений автомобіль, пояснивши це тим, що позивач має заборгованість за кредитним договором. Своїми діями відповідач порушив умови укладеного договору та завдав позивачу моральної шкоди, тому останній просив суд повернути йому автомобіль з чужого незаконного володіння, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Витребувано автомобіль «Mersedes-Benz 312D» 1999 року випуску, кузов WDB9034631Р947256, державний номер НОМЕР_1 з володіння Банку та передано в користування позивачеві ОСОБА_5 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги усіх обставин справи. Так, з 27.09.2009 року позивач не сплачував заборгованість по кредиту, внаслідок чого виникла подія дефолту, про яку позивача було повідомлено письмово. За таких обставин передача заставленого майна відповідачу відбувалась на законних підставах, ОСОБА_5 не виконав умов кредитного договору, тому підстави для повернення йому заставленого майна відсутні.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між сторонами було укладено кредитно-заставний договір №KRKRА800000130, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 18830, 67 доларів США під 9% річних строком до 26.02.2013 року. В забезпечення договору позивачем було передано під заставу автомобіль «Mersedes-Benz 312D» 1999 року випуску, кузов WDB9034631Р947256, державний номер НОМЕР_1. 07 серпня 2009 року працівники відповідача вилучили заставлений автомобіль, пояснивши це тим, що позивач має заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до п.11.2.1 кредитно-заставного договору у разі настання події дефолту, банк надає позичальнику про це письмове повідомлення та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт , крім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту у повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобов,язань за договором.

07 серпня 2009 року відповідач склав акт прийняття в заставу автомобіля позивача через заборгованість останнього по сплаті кредитних коштів /а.с.24/.

Згідно п.11.2.2. кредитного договору позичальник зобов,язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі.

Відповідно до п.11.2.6 кредитно-заставного договору, якщо в 30 денний строк з моменту отримання повідомлення банку позичальник не усунить подію дефолту, то банк лише в цьому випадку має право звернути стягнення на предмет застави.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення позивача про усунення події дефолту та про таку реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі, підпису ОСОБА_5 в акті прийняття в заставу автомобіля, суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Тому доводи банку щодо правомірного утримання ним автомобіля позивача з посиланням на п.11.2.2.кредитного договору, є безпідставними, суперечать діючому законодавству.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем умов кредитного договору, не може бути підставою для утримання заставленого майна, оскільки такий спосіб утримання майна позичальника не передбачено ні договором ані законом, а відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», банк має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, або вирішити це питання в позасудовому порядку згідно із цим законом.

Доводи апеляційної скарги, що суд порушив норми та принципи процесуального права, не застосував матеріальне право до спірних правовідносин є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Як установлено в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивач не оспорює порушення ним умов кредитного договору та наявності боргу за кредитним договором. Спірним виникло питання щодо порушення відповідачем порядку звернення на заставлене майно ОСОБА_5

Ст.589 ЦК України та ст.20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов*язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов*язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У разі настання події дефолту банк надає позичальнику про це письмове повідомлення та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, крім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту у повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобов,язань за договором.

Відповідно до п.11.2.6 кредитно-заставного договору, Закону України «Про заставу», якщо в 30 денний строк з моменту отримання повідомлення банку позичальник не усунить подію дефолту, то банк лише в цьому випадку має право звернути стягнення на предмет застави.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення позивача про усунення події дефолту та про таку реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі, суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Згідно вимог кредитно-заставного договору укладеного між сторонами та вищевказаного законодавства недотримання Банком процедури звернення стягнення на предмет застави є однією із підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: