Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 районної ради Одеської області і Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2010р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 районної ради Одеської області і Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» про визнання незаконним рішення про звільнення, скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 квітня 2008р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 районної ради Одеської області про визнання незаконним звільнення її з посади редактора газети «Вперед», яке було здійснено на підставі рішення ОСОБА_1 районної ради від 25 березня 2008року за № 181-У «Про звільнення з посади редактора комунального підприємства «Редакція газети «Вперед», та викладених в ньому мотивів; про поновлення її на посаді редактора Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед», допустив виконання рішення в цей частині негайно.

Ухвалою суду від 06 травня 2008р. ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, з посиланням на те, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою апеляційного суду від 23 грудня 2008р. була скасована ухвала суду першої інстанції від 06 травня 2008р. з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги в частині часу з якого належить стягнути середній заробіток за час вимушено прогулу, тобто визначила дату з якої вона залишила своє робоче місце на вимогу відповідача та заявила вимогу про скасування розпорядження голови районної ради №31/08-РР від 31 березня 2008р., №24/08-КР від 07 квітня 2008р., №59/08-РР від 09 червня 2008р. Також ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_1 районної ради від 25 березня 2008р. за №181-У «Про звільнення з посади редактора комунального підприємства «Редакція газети «Вперед», та викладених в ньому мотивів; поновити її на посаді редактора Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед», допустив в цей частині негайне виконання рішення суду, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушено прогулу, виходячи з середньомісячної заробітної плати у розмірі 4809грн.97коп., стягнути моральну шкоду в сумі 50000грн.

Рішенням Роздільнянського районного суду від 24 березня 2010р. позов ОСОБА_2 був задоволений частково. Суд визнав незаконним і скасував рішення ОСОБА_1 районної ради Одеської області Одеської області від 25 березня 2008р. за № 181-У, поновив ОСОБА_2 на посаді редактора КП «Редакція газети «Вперед» з 25 березня 2008р., стягнув з ОСОБА_1 районної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, та моральну шкоду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2010р. вищевказане рішення суду було скасовано з направленням справи на новий розгляд, оскільки суд першої інстанції не вирішив питання про необхідність залучення до участі у справі КП «Редакція газети «Вперед» (том 2 а.с.320-321).

При новому розгляді справи суд першої інстанції ухвалою від 10 вересня 2010р. за клопотанням позивачки ОСОБА_2 залучив до участі у якості співвідповідача Комунальне підприємство «Редакція газети «Вперед» по вимогам про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (том 3а.с.9).

14 вересня 2010р. позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_1 районної ради Одеської області та КП «Редакція газети «Вперед», в яких просила суд визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_1 районної ради Одеської області від 25.березня 2008р. №181-У, розпорядження голови ОСОБА_1 районної ради Одеської області №31/08-РР від 31 березня 2008р., №24/08-КР від 07 квітня 2008р., №59/08-РР від 09 червня 2008р.; поновити її на посаді редактора КП «Редакція газети «Вперед» з допущенням негайного виконання рішення суду; стягнути з КП «Редакція газети «Вперед» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з ОСОБА_1 районної ради Одеської області на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 10000грн., та судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що рішенням ОСОБА_1 районної ради Одеської області №181-У від 25 березня 2008року вона була звільнена з посади редактора Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Вказане рішення позивачка вважає незаконним, прийнятим з порушенням чинного законодавства, а саме з порушенням регламенту і встановленого порядку розгляду таких питань. Пункт 7.1 Статуту КП «Редакція газети «Вперед» передбачає, що призначення і звільнення редактора здійснюється за поданням голови ОСОБА_1 районної ради, тобто при звільненні порушено вимоги Статуту підприємства.

Також позивачка стверджувала, що текст рішення райради від 25 березня 2008р., якій вона отримала, не відповідає тексту рішення, який був затверджений у сесійній залі районної ради, що в рішенні підстави, мотиви та правова обґрунтованість про її звільнення свавільно змінена після проведення голосування. Позивачка вказала, що перебуваючи у відпустці, з'ясувала, що до порядку денного сесії внесено питання про її звільнення з посади, вона 25 березня 2008р., припинивши знаходження у відпустці, з'явилася до райради і прийняла участь в розгляді цього питання, але Рада прийняла рішення про її звільнення з займаної посади. Підставами для звільнення її з посади редактора районної газети «Вперед», згідно рішення, є грубе порушення трудових обов'язків, які виразились в невиконанні рішення районної ради від 03 листопада 2006р. №30-У «Про утворення ОСОБА_1 районного радіомовлення, як структурного підрозділу ОСОБА_1 районного комунального підприємства «Редакція газети «Вперед»; самовільному припиненні надання послуг з радіомовлення у ОСОБА_1 районі. Правовою підставою для звільнення обрано п.1 ст.41 КЗпП України, що на думку позивачки є незаконним.

Позивачка вказала, що вона була призначена на посаду редактора ОСОБА_1 районної газети «Вперед» на підставі рішення ОСОБА_1 районної ради №154-ХХ1У від 11.червня 2002р., та за весь період роботи до неї не застосовувалися будь-які дисциплінарні стягнення, а навпаки, були лише заохочення, також не було зауважень щодо господарської діяльності редакції, що вона не винна у невиконання рішення Ради від 03 листопада 2006р. №30-У, оскільки виконання цього рішення практично неможливо з часу його прийняття, бо воно прийняте з порушенням ст.19 Конституції України та діючого законодавства, що регламентує діяльність у сфері телерадіомовлення. Доказами цього є свідчення, які викладені у висновках з акту КРУ в Одеській області від 07 грудня 2007р., листі першого заступника ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 01 лютого 2008р. вих. №02-22-412, листі голови райради від 08.02.2008р. вих. №82/02-08.

Позивачка ОСОБА_2 просила стягнути моральну шкоду в сумі 10000грн., посилаючись на те, що вона була незаконно звільнена, мотивує зухвалим до неї ставленням з боку відповідача, психологічним тиском, пропозиціями з боку керівництва Ради звільнитися за власним бажанням, інакше буде звільнена за статтею, перешкоджанням у здійсненні керівництва редакцією, що процедуру її звільнення проводили в той час, коли в неї померла мати, у неї змінилися відносини з колишніми співробітниками, що вона повинна була всюди виправдовуватися та доводити незаконність свого звільнення. Позивачка просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з КП «Редакції газети «Вперед», оскільки вона перебувала в трудових відносинах з КП «Редакція газети «Вперед», яке є юридичною особою.

Представник ОСОБА_1 районної ради Одеської області позов не визнала, посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також представник пояснила, що відповідачем звільнення ОСОБА_2 не проведено, тобто, оскаржуване рішення не реалізоване у встановлений законом термін І місяць, ОСОБА_2 продовжувала працювати на посаді, запис в трудовій книжці про її звільнення відсутня, тому у суду немає жодних підстав для розгляду даного позову та його задоволення. Представник вказала, що ОСОБА_2 вчинила одноразове грубе порушення своїх посадових обов'язків 09 січня 2008р., а саме: не виконала рішення відповідача від 03 листопада 2006р. №30-У «Про утворення ОСОБА_1 районного радіомовлення, як структурного підрозділу ОСОБА_1 районного Комунального підприємства «Редакція районної газети «Вперед», не утворила радіомовлення, не внесла зміни до Статуту КП, у зв'язку з чим припинила надання послуг радіомовлення у ОСОБА_1 районі з січня 2008року. Згідно Статуту КП «Редакція газети «Вперед» рішення засновника - ОСОБА_1 районної ради Одеської області є обов'язковими для виконання редактором КП.

Представник відповідача КП «Редакція газети «Вперед» також позов ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_2 була керівником ні друкованого засобу масової інформації, а комунального підприємства, засновником якого є ОСОБА_1 районна рада, тому вона повинна була виконувати усі розпорядження та рішення Ради, що ОСОБА_2 була присутня на сесії при ухваленні рішення від 03.11.2006р. про утворення радіомовлення як структурного підрозділу КП, отримала копію цього рішення, не оскаржила його, а проігнорувала. При перевірці КРУ фінансово-господарської діяльності КП «Редакція газети «Вперед» було виявлено, що радіомовлення працює без належного оформлення, і в тому вина ОСОБА_2 Депутати ОСОБА_1 районної ради при проведенні перевірки прокуратурою району дотримання законності при звільненні ОСОБА_2 з посади підтвердили, що голосували за її звільнення, тому прокурор відкликав свій протест на рішення ОСОБА_1 районної ради від 25.03.2008р. Представник вважав, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про стягнення з редакції газети середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як ОСОБА_2 не надала суду розрахунку середнього заробітку, не вказала, з якої суми слід його рахувати, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди, так як позивачка не надала суду доказів спричинення такої шкоди.

Ухвалою суду першої інстанції від 12 жовтня 2010р. позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 районної ради Одеської області про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за її заявою залишені без розгляду (том 3 а.с.37)..

Рішенням суду від 17 листопада 2010р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визнав незаконним та скасував рішення №181-У від 25 березня 2008р. ОСОБА_1 районної ради про звільнення з посади редактора комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» ОСОБА_2 у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

Суд скасував розпорядження голови районної ради №31/08-РР від 31.03.2008р., №24/08-КР від 07.04.2008р., №59/08-РР від 09.06.2008р., видані на підставі рішення №181-У від 25 березня 2008р. Суд поновив ОСОБА_2 на посаді редактора Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» з 25 березня 2008р., допустив в цей частині негайне виконання рішення суду.

Суд стягнув з Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня.2008року по 17 листопада 2010р. в сумі 113818грн., допустив негайне виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Суд стягнув з ОСОБА_1 районної ради Одеської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000грн., і судові витрати по справі в сумі 250 грн. В інший частині позову відмовлено. (том 3 а.с.64-67).

В апеляційних скаргах апелянти просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд необґрунтовано у порушені вимог матеріального та процесуального права задовольнив позов ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники апелянтів підтримали апеляційні скарги. Представник КП «Редакція газети «Вперед» просив у випадку залишення рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі без змін, звернути увагу на те, що суд не вірно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, та вказана сума повинна складатися в розмірі 92767грн.07коп, а ні 113818грн., як стягнув суд.

Позивачка ОСОБА_2 не заперечувала задовольнити апеляційну скаргу в частині уточнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншій частині просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду від 17 листопада 2010р. підлягає зміні в частині стягнення компенсації за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції задовольнив частково позов ОСОБА_2 прийшов до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 районною радою було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки ОСОБА_2 за час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, а також строки накладення дисциплінарного стягнення, встановлені ст.148 КЗпП України. Судом першої інстанції також не було встановлено одноразового грубого порушення ОСОБА_2 трудових обов'язків.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції оскільки він відповідає обставинам по справі та вимогам закону.

Рішенням №181-У від 25 березня 2008р. ОСОБА_2 звільнена з посади редактора комунального підприємства «Редакції газети «Вперед» на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. В рішенні «Про звільнення з посади редактора комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» ОСОБА_2Б.» вказано: «Звільнити редактора комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» ОСОБА_2 з займаної посади в зв'язку з грубим порушенням трудових обов'язків, які виразились у невиконанні рішення районної ради від 03 листопада 2006року №30-У «Про утворення ОСОБА_1 районного радіомовлення, як структурного підрозділу ОСОБА_1 районного комунального підприємства «Редакція районної газети «Вперед» та самовільному припиненні надання послуг з радіомовлення у ОСОБА_1 районі, на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Вважати перший день виходу ОСОБА_2 з відпустки днем звільнення з займаної посади».

Згідно з п.1 ч. І ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Цей перелік категорій працівників є вичерпним і поширеному тлумаченню не підлягає.

Розірвання трудового договору за п.1 ч. І ст.41 КЗпП України є дисциплінарним звільненням, тому суд першої інстанції ретельно перевірив додержання порядку та строків накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення, згідно ст.147, ст.148 КЗпП України.

Рішенням ОСОБА_1 районної ради від 03 листопада 2006року на ОСОБА_2, як редактора районної газети «Вперед», було покладено обов'язок утворити ОСОБА_1 районне радіомовлення, як структурний підрозділ ОСОБА_1 районного комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» до кінця 2006року, тобто до 31 грудня 2006року (том 1 а.с.107-108)..

Дійсно ОСОБА_2 не виконувала належним чином вказане рішення від 03.11.2006р. з 01.01.2007р., тобто більше 1 року мало місце триваюче порушення трудових обов'язків.

Однак, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачу вказана обставина була відома, оскільки контроль за виконанням вказаного рішення був покладений на постійну комісію районної ради. Також Засновнику, саме ОСОБА_1 районної раді було відомо, що радіомовлення у районі існує на базі районної газети, для чого виділялися кошти з бюджету району, та було відомо, що до Статуту підприємства зміни не внесено, оскільки внесення змін до Статуту відноситься до виключної компетенції. Тому суд вірно вказав, що посилання відповідача на те, що зміни до Статуту не внесено з вини ОСОБА_2, є безпідставними. .

Суд першої інстанції обґрунтовано надав критичну оцінку вказаному рішенню від 03.11.2006р., вказав, що порядок «утворення» радіомовлення, та порядок здійснення такого виду публічно-інформаційної діяльності вимагає утворення радіокомпанії з правами юридичної особи, отримання ліцензії на радіомовлення та дотримання низки інших суттєвих вимог, і не може здійснюватися на базі газети, тобто друкованого засобу масової інформації (ст.20 Закону України «Про інформацію», ст.1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»).

Також судом було встановлено, що при підготовці питання про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади було порушено Регламент ОСОБА_1 районної ради, а саме ст..15 про порядок формування порядку денного сесії (п.7,п.8,п.9 ст.15); ст..16 - порядок підготовки питань на розгляд сесії районної ради (п.12,п.13 ст.16). На спільному засіданні постійних комісій 21 березня 2008р. при підготовці сесії було рекомендовано не укладати контракт з ОСОБА_2, а не звільнити її з посади за дисциплінарний проступок (том 1 а.с.114-137).

Відповідно п.п.22,27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. №9 (зі змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянтів, що порушення вчинене ОСОБА_2 є грубим, як на підставі вищевикладеного, так і на підставі того, що не яких доказів цього суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Не може бути прийнято до уваги твердження відповідача ОСОБА_1 районної ради про те, що оскаржуване позивачкою рішення ради про звільнення ОСОБА_2 не було реалізоване у встановлений законом термін І місяць, а ОСОБА_2 звільнила себе сама, видавши відповідний наказ від 20 червня 2008року, так як на виконання рішення №181-У від 25.березня 2008року про звільнення позивача відповідач видав низку розпоряджень, які також підлягають скасуванню, а саме: №31/08-РР від 31.03.2008року, №24/08-КР від 07.04.2008року, №59/08-РР від 09.06.2008року. Наказ №75, виданий позивачкою 20.06.2008року про її звільнення на підставі рішення №181-У, розпорядження голови районної ради від 09.06.2008року №59/08-РР, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги з тих підстав, що рішення №181-У від 25.03.2008року підлягає скасуванню з дати його ухвалення.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення редактора КП «Редакція газети «Вперед» ОСОБА_2 по п.1 ч. І ст.41 КЗпП України було проведено відповідачем без законних підстав і вона підлягає поновленню на роботі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони прийшли до обоюдної згоди про те, що ОСОБА_2 слід вважати звільненою з 20 червня 2008р., також сторони вказали, що рішення суду від 17 листопада 2010р. в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі не було виконано, що є важливим при вирішенні питання про стягнення на користь ОСОБА_2 середньо заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах саме з КП «Редакція газети «Вперед», від якого отримувала заробітну плату, вона поновляється на посаді редактора підприємства, яке згідно Статуту є юридичною особою, веде самостійний баланс, має розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, то середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен бути стягнутий з КП «Редакція газети «Вперед».

Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення по виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок, що вказаній спір розглядається більше одного року не з вини позивачки ОСОБА_2, яка зявлялася в кожне судове засідання, не створювала причин для затягування розгляду справи. Навпаки, в судовому засідання неодноразово оголошувалась перерва за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 районної ради (том 1 а.с.104, 213, том 2 а.с.32, 142, 181, том 3 а.с.16, 23, 41), а також двічі справа направлялась до апеляційного суду Одеської області за апеляційними скаргами на ухвалу суду від 06.05.2008р. та рішення суду від 24.03.2010р.

Суд стягнув на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2008 року по день ухвалення рішення судом (676 днів), з урахуванням довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за два останні місяці перед звільненням, яка складала 7071грн.50коп (3194грн.+3877грн.50коп., том 2 а.с.201).

Однак, на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 113234грн.94коп. за період з 20 червня 2008року по 21 січня 2011р.(651день), з урахуванням довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за два останні місяці перед звільненням на а.с.151, 239 том 2, яка складала 6957,5грн. (середньомісячна складає 3478грн.75коп., середньоднівна - 173грн.94коп.).

Суд відповідно до вимог ст..237-1 КЗпП України стягнув на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000грн., обґрунтовано пославшись на те, що вона працювала керівником підприємства, пережила моральні страждання у звязку з незаконним звільненням з роботи, втратила нормальні життєві зв'язки, організація яких потребувала від позивачки додаткових зусиль.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303, 304, 307, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 районної ради Одеської області і Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» - задовольнити частково..

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2010р. в частині стягнення з Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Редакція газети «Вперед» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 червня 2008року по 21 січня 2011року в сумі 113234грн.94коп., допустив негайне виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

ОСОБА_3

ОСОБА_4