РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1222/11

Провадження № 2-1222/11

25.02.2011року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Хмельковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осбі ОСОБА_3, приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики грошей.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики грошей у розмірі 1975000 грн. 00 коп.

30.12.2010 р. позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики грошей у розмірі 3952751 грн. 00 коп.

Представники позивача, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та пояснили, що 28 травня 2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 606 (надалі за текстом договір позики грошей). Відповідно п. 1 даного договору позики грошей, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1975000 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп. строком до 21 червня 2010 р. Факт передання позивачем грошових коштів відповідачу в розмірі 1975000 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп. та факт одержання відповідачем всієї суми позики підтверджується розпискою від 28 травня 2010 р. до теперішнього часу відповідач зобовязання за договором позики не виконала, в звящку із чим позивач був змушений вернутися до суду із им позовом, просив суд позов задовольнити,

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач видала довіреність ОСОБА_3, якою уповноважила його займатися всіма необхідними діями, повязаними з підготовкою документів, виключно для продажу будинку відповідача, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Клубна, 14-А. Відповідач зазначила, що у неї не було наміру надавати ОСОБА_3 повноваження на отримання позики від імені відповідача. Відповідач зазначила, що вона не займається підприємницькою діяльністю, ніколи не позичала гроші, не мала ніякої потреби в яких би то не було додаткових коштах. Відповідач стверджувала, що ОСОБА_3 не передавав їй ніяких грошей та документів, що свідчили про наявність правових звязків між ним та третіми особами, не повідомляв ніяких відомостей про хід виконання доручення. Також відповідач вказала, що про існування договору позики грошей вона дізналась лише 09.09.2010 р. та укладений в письмовій формі договір позики і розписка не доводять, що даний правочин дійсно було виконано, тобто передача грошей відбулась. Окрім того, відповідач зазначила, що на момент підписання договору позики вона перебувала у шлюбі, договір позики не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки волевиявлення відповідача як довірителя не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, так як вона не мала наміру брати позику у будь-яких розмірах взагалі, правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, ОСОБА_3 не мав наміру діяти в інтересах відповідача. В звязку із викладеним, відповідач та її представники просили у задовленні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 пояснив, що він не є спеціалістом в області нерухомості. В травні 2010 р. до нього звернувся його знайомий ОСОБА_8 з проханням допомогти відповідачу отримати грошові кошти у розмірі 250-300 000 доларів США у позику. ОСОБА_3 поцікавився у ОСОБА_8 навіщо відповідачу потрібні дані грошові кошти та що саме буде виступати забезпеченням позики. ОСОБА_8 відповів, що грошові кошти необхідні відповідачу лише на короткий строк для закупівлі нової партії телефонів та комплектуючих до них, оренди складу і т.д., оскільки у відповідача вже є покупець на даний товар. У якості забезпечення виконання відповідачем зобовязань за договором позики буде виступати майно відповідача. ОСОБА_3 поцікавився у ОСОБА_8 у яких стосунках перебуває ОСОБА_8 та відповідач, на що ОСОБА_8 відповів, що відповідач являється його близьким родичем та партнером по бізнесу. 27 травня 2010 р. відповідач особисто зустрівся з ОСОБА_3 та запропонував видати ОСОБА_3 довіреність, відповідно до якої відповідач уповноважить ОСОБА_3 отримати позику для відповідача та в забезпечення виконання зобовязань відповідача щодо повернення грошей передати в іпотеку належний відповідачу будинок з надвірними будівлями. ОСОБА_3 пояснив, що вирішив погодитися з умовами відповідача та допомогти йому отримати грошові кошти у позику. В той же день 27 травня 2010 р. відповідач видав довіреність ОСОБА_3 відповідно до якої відповідач уповноважив ОСОБА_3 отримати позику (визнаючи суму та умови договору на власний розсуд) та в забезпечення виконання зобовязань щодо повернення грошей передати в іпотеку належний відповідачу будинок з надвірними будівлями. ОСОБА_3 пояснив, що відповідач самостійно вибрав нотаріальну контору в якій він буде видавати йому довіреність. ОСОБА_3 зазначив, що він разом з відповідачем був присутній у нотаріуса під час посвідчення вищевказаної довіреності, відповідач декілька разів перечитувала текст довіреності та нотаріус розяснив відповідачу норми чинного законодавства, відповідач не мала жодних претензій до нотаріуса та до тексту довіреності, відповідач особисто підписала довіреність. ОСОБА_3 зазначив, що відразу після отримання довіреності він почав шукати людей з кола своїх знайомих, котрі зможуть надати відповідачу на короткий строк 250-300 000 доларів США у позику. Після цього. Він дзвонив та зустрічався з деякими із своїх знайомих, цікавився їх умовами надання позики. Більшість із знайомих не погоджувалися надавати гроші відповідачу у борг, оскільки строк договору позики досить короткий і за цей термін неможливо заробити відсотки за надання позики відповідачу. Також ОСОБА_3 пояснив, що він звернувся до позивача з проханням надати відповідачу грошові кошти у борг на невеликий строк. Оскільки позивач мав добрі дружні стосунки з ОСОБА_3, позивач погодився надати у борг відповідачу на короткий строк 250 000 доларів США. ОСОБА_3 зазначив, що позивач цікавився яке саме майно буде виступати забезпеченням виконання відповідачем свого зобовязання після отримання відповідачем грошей від позивача. ОСОБА_3 запевнив позивача, що відповідач у найкоротший строк після отримання грошей надасть свій будинок у іпотеку про що, зокрема, йшлося і у довіреності. ОСОБА_3 пояснив, що 27 травня 2010 р. він зустрівся з відповідачем і повідомив йому умови надання грошей у борг. Оскільки у позивача були найбільш вигідні умови, відповідач прийняв рішення взяти у борг 250 000 доларів США саме у позивача. ОСОБА_3 зазначив, що відповідач узгодив з ним всі умови договору позики (суму, строк, місце виконання місце проживання позивача, відповідальність та ін.). ОСОБА_3 пояснив, що, отримавши згоду відповідача, 28 травня 2010 р. ним від імені та в інтересах відповідача було укладено з позивачем договір позики грошей, відповідно до якого відповідач отримав у власність 250 000 доларів США. Також ОСОБА_3 було власноручно написано розписку про отримання від позивача грошових коштів для відповідача за договором позики. ОСОБА_3 зауважив, що грошові кошти для відповідача у розмірі 250 000 доларів США були передані позивачем 28 травня 2010 р. ОСОБА_3 у окремій кімнаті нотаріальної контори у присутності нотаріуса. ОСОБА_3 відразу ж після отримання ним грошових коштів для відповідача, подзвонив відповідачу та повідомив йому про це. Відповідач запропонував ОСОБА_3 приїхати до місця паркування транспортних засобів, котре знаходиться біля ресторану МакДональдзна пр. Леніна для передачі відповідачу грошей. Відповідач особисто сів у автомобіль ОСОБА_3 та у присутності свідків 28 травня 2010 р. відповідач отримав 250 000 доларів США та всі документи, що стосуються укладення договору позики грошей. ОСОБА_3 пояснив, що після передачі ним грошових коштів відповідачу, ОСОБА_3 надав відповідачу номер телефону позивача. Окрім того, ОСОБА_3 зазначив, що він відразу ж після передачі 250 000 доларів США відповідачу запропонував відповідачу поїхати до нотаріуса та укласти договір іпотеки. Однак, відповідач зазначив, що забув вдома оригінали документів на будинок та запропонував ОСОБА_3 зустрітися з відповідачем у понеділок. 31.05.2010 р. відповідач подзвонив ОСОБА_3 та повідомив, що не зможе з ним зустрітися, оскільки у відповідача тяжко захворів його близький родич і він змушений поїхати до нього. ОСОБА_3 зазначив, що він неодноразово самостійно та разом з позивачем зустрічався з відповідачем з метою укладення договору іпотеки, однак, відповідач кожного разу знаходив певні причини, щоб не укладати договір іпотеки: відповідач начебто втрачав певні оригінали документів на будинок, постійно їх начебто десь забував, у звязку з самовільно збудованими приміщеннями до будинку, відповідач не міг отримати документи з БТІ і т.д.

Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась, надала до суду письмові пояснення у яких зазначила, що 27 травня 2010 р. до її нотаріальної контори звернулась громадянка ОСОБА_2, яка хотіла оформити довіреність, якою уповноважити громадянина ОСОБА_3 отримати для ОСОБА_2 позику. ОСОБА_4 розяснила ОСОБА_2 зміст статей Цивільного кодексу України щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Під час виготовлення самого тексту довіреності ОСОБА_2 особисто вказувала на ті повноваження, якими вона наділяла ОСОБА_3, а саме на отримання позики (визначаючи суму та умови договору на власний розсуд). Крім того, для виконання повноважень по отриманню позики для ОСОБА_2 остання наділила ОСОБА_3 повноваженнями на передачу в іпотеку, для забезпечення виконання зобовязань щодо повернення ОСОБА_2 грошей, належного їй будинку № 14-А, по вул. Клубній в смт. Пісочин, Харківського району. ОСОБА_4 пояснила, що нею було виготовлено текст довіреності, після чого ОСОБА_2 його декілька разів перечитувала та зачитувала по телефону текст довіреності своєму юристу. ОСОБА_2 особисто підписала довіреність. Будь-яких зауважень щодо змісту довіреності, переліку повноважень, які зазначені в довіреності від ОСОБА_2 не надходило. 28 травня 2010 р. до нотаріальної контори ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з метою нотаріального оформлення договору позики грошових коштів. ОСОБА_3 мав намір отримати грошові кошти від ОСОБА_1 в позику для ОСОБА_2 на підставі виданої нею ж довіреності. ОСОБА_4 розяснила ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зміст статей Цивільного кодексу України щодо виконання зобовязань, забезпечення виконання зобовязань, припинення зобовязань, правові наслідки порушення зобовязань, відповідальність за порушення зобовязань, укладення договору позики. При укладенні 28 травня 2010 р. договору позики ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 та в її інтересах, що підтверджується самим договором позики. Після виготовлення тексту договору позики ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ознайомились з текстом та підписали договір. В присутності нотаріуса Горша ОСОБА_9 О.В. передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 250 000 доларів США. ОСОБА_3 перерахував грошові кошти, просвітив їх в променях ультрафіолетового кольору, після чого власноруч написав розписку про отримання даної грошової суми для ОСОБА_2 Отримавши грошові кошти, ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_2 та повідомив про отримання грошових коштів для неї. ОСОБА_3 при отриманні грошей від ОСОБА_1 повідомив нотаріусу ОСОБА_4, що в її нотаріальній конторі буде оформлювати передачу в іпотеку будинку ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 після того як отримає від ОСОБА_2 документи. У своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначила, що дана іпотека нею не оформлювалась.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та представників відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні у справі докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28 травня 2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 606 (надалі за текстом договір позики грошей). Відповідно п. 1 даного договору позики грошей, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1975000 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп. строком до 21 червня 2010 р. Факт передання позивачем грошових коштів відповідачу в розмірі 1975000 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп. та факт одержання відповідачем всієї суми позики підтверджується розпискою від 28 травня 2010 р. та не був спростований відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно п. 2 договору позики грошей, повернення боргу має бути здійснено в місті Харкові готівкою. Відповідно п. 3 договору позики грошей, відповідач мав право повернути вказану у п. 1 договору позики суму грошей раніше вказаного строку. Відповідно п. 6 договору позики грошей, здійснення повного або часткового повернення відповідачем позики буде підтверджуватись заявою, власноручно написаною позивачем (або уповноваженою особою).

Відповідно п. 10 договору позики грошей, позивач та відповідач у присутності нотаріуса підтвердили, що у момент укладення договору позики грошей вони усвідомлювали та усвідомлюють значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; не визнані в установленому для того порядку недієздатними (повністю або частково); не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення договору позики грошей на захворювання, що перешкоджають усвідомлення його суті; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором; при укладенні договору позики грошей відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір позики грошей укладається ними у відповідності із їхньою справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для учасників правочину умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно зрозуміти сутність договору позики, свої права та обовязки за ним.

Відповідно п. 11 договору позики грошей, зміст ст.ст. 524-533, 536, 537, 545, 598-600, 604, 605, 610-625 Цивільного кодексу України, позивачу та відповідачу за даним договором позики було розяснено нотаріусом.

Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно ч. 1 ст. 244 ЦК України, представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно ч. 1 ст. 247 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Відповідно ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю.

Відповідно ч. 1 ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Згідно ч. 2 ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

В матеріалах справи наявна копія довіреності від 27 травня 2010 р., посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрована в реєстрі за № 589 (надалі за текстом - довіреність). Відповідно даної довіреності, відповідач 27 травня 2010 р. за попередньо досягнутою домовленістю, уповноважив ОСОБА_3 отримати позику (визначаючи суму та умови договору на власний розсуд) та в забезпечення виконання зобовязань щодо повернення грошей передати в іпотеку належний відповідачу будинок з надвірними будівлями № 14-А, який знаходиться в смт. Пісочин по вул. Клубній, Харківського району, Харківської області. Для належного виконання довіреності відповідач надав ОСОБА_3 наступні права: розписуватися за відповідача; укласти на умовах на власний розсуд договір позики, іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, визнаючи умови договорів на власний розсуд; розписуватися за відповідача на заявах, договорах, інших документах та в їх одержанні; одержати гроші за договором позики; у разі невиконання зобов'язань за договором позики укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Довіреність видана строком на один рік та дійсна до 27 травня 2011 р.

В матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_3 від вчинення дій, що були визначені довіреністю. Твердження відповідача про те, що він уповноважив 27 травня 2010 р. даною довіреністю ОСОБА_3 займатися всіма необхідними діями, повязаними з підготовкою документів, виключно для продажу будинку відповідача, спростовується текстом самої довіреності та підписом відповідача на ній. Окрім того, у матеріалах справи знаходиться апеляційна скарга відповідача від 15.09.2010 р. на ухвалу про забезпечення позову в якій відповідач зазначив, що він не проводив жодних дій направлених на відчуження належного йому житлового будинку, не збирав довідки необхідні для продажу та нотаріального оформлення, не звертався до органів БТІ. Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідач не надав суду доказів, котрі б підтвердили ті обставини, на які він посилався.

Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи є копія договору позики грошей від 28 травня 2010 р. посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 606. Відповідно даного договору позики грошей, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), позивач та відповідач від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої 27 травня 2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 589, уклали договір позики про таке: позивач при укладенні даного договору позики грошей передав у власність відповідачу строком до 21 червня 2010 р. грошові кошти в розмірі 1975000,00 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Харкова складає 250000 (двісті пятдесят тисяч) доларів США. Факт одержання відповідачем суми позики за вищевказаним договором позики грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_3 в момент передачі суми позики.

В матеріалах справи наявна копія розписки від 28.05.2010 р. зя кої вбачається що ОСОБА_3 отримав для ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1975000,00 гривень.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем грошових коштів (суми позики) позивачу, що свідчить про порушення відповідачем договору позики грошей № 606 від 28 травня 2010 р., ч.1 ст. 530, ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Ствердження відповідача про те, що ОСОБА_3 не передавав відповідачу ніяких грошей, не передавав документів, що свідчили про наявність правових звязків між ним та третіми особами, не повідомляв ніяких відомостей про хід виконання доручення, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: довіреністю № 589 від 27 травня 2010 р., договором позики грошей № 606 від 28 травня 2010 р., розпискою від 28 травня 2010 р., поясненнями третіх осіб ОСОБА_3 та приватного нотаріусу ОСОБА_4 Окрім того, обставини справи свідчать, що відповідач з 27 травня 2010 р. по день звернення позивача з позовом до суду не оскаржував дії ОСОБА_3, ОСОБА_4 та позивача, не визнавав договір позики грошей недійсним та взагалі не вчиняв жодних дій, які б свідчили про те, що відповідач не погоджується з отриманням ним у власність грошових коштів за договором позики.

Посилання відповідача на те, що у момент укладення договору позики грошей він знаходився у шлюбі не приймаються до уваги судом, оскільки у матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про розірвання шлюбу № 299184 від 12.02.1986 р.

Посилання відповідача на те, що вона тяжко хворіла на момент укладення договору позики грошей у підтвердження чого нею надано Довідку Коротичанської медичної амбулаторії сприймаються судом критично, оскільки у матеріалах справи наявна Довідка Коротичанської медичної амбулаторії видана 21.09.2010 р., в той час як довіреність датована 27.05.2010 р, а договір позики грошей датований 28.05.2010 р. Окрім того, відповідно даної довідки відповідач звернувся за медичною допомогою 19.04.2010 р. у звязку з сильним головним болем. Було призначене амбулаторне лікування, 27.04.2010 р. від стаціонарного лікування відповідач відмовився.

Посилання відповідача на те, що договір позики відповідно до ст. 232 ЦК України вчинений у результаті зловмисної домовленості ОСОБА_3 як представника з позивачем та його слід визнати недійсним не приймаються до уваги судом у звязку з їх необґрунтованістю та ненаданням відповідачем доказів на підтвердження даної обставини.

Ствердження відповідача про те, що договір позики грошей не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме: волевиявлення відповідача як довірителя не було вільним і не відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки він не мав наміру брати позику у будь-яких розмірах взагалі, правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, ОСОБА_3 діяв не в інтересах відповідача, відхиляються судом, оскільки відповідач всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав суду жодного доказу, котрий би довів ті обставини на які він посилається у своїх запереченнях проти позову. Натомість, обставини справи та докази, які були досліджені судом в судовому засіданні, свідчать про те, що волевиявлення відповідача та позивача було вільним та відповідало їх внутрішній волі; відповідач мав чіткий намір отримати грошові кошти у позику; договір позики спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ОСОБА_3 діяв від імені та в інтересах відповідача.

Окремо суд зазначає, що твердження відповідача у запереченні проти позову про те, що позикодавець, будучи у здоровому глузді, не мав би сподіватися на те, що позичальник в її особі поверне позику, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства України. Жоден нормативно-правовий акт України не передбачає звільнення позичальника від обовязку повертати позику у звязку з особою позичальника. Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивача, котрі випливають з договору позики грошей № 606 від 28 травня 2010 р., оскільки відповідач до цього часу не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 1975000,00 (один мільйон девятсот сімдесят пять тисяч) грн. 00 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві понесені судові витрати по сплаті судового збору - 1700 грн. 00 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки їх розмір підтверджений матеріалами справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, ч. 1 ст. 237, ст. 239, ч. 1 ст. 244, ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 248, ч.1 ст. 530, ст. 610, ст. 629, ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики грошей у розмірі 3952751,00 грн., з яких 1975000,00 грн сума основної заборгованості, 91626,00 грн. сума інфляційних нарахувань, 1886125,00 грн передбачена договором пеня (неустойка).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1820 грн.

Всього стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики грошей у розмірі 3954571,00 грн (три мільйони девятсот пятдесят чотири тисячі пятсот сімдесят одна грн).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Сиротников Р.Є.