Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-3017/11
РІШЕННЯ

Іменем України

17.08.2011 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Гузь А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Перша Київська обласні державна нотаріальна контора, Виконавчий комітет ОСОБА_3 сільської ради, Київська обласна філія ДП Центр Державного земельного кадастру про визнання частково недійсним договору довічного утримання, Державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на 7/18 частини будинку та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину жилого будинку, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2005 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на ? частину будинку. Відповідачка ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом про припинення права власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в с. Бобриця по вул. Садовій 28 Києво-Святошинського району Київської області.

Позивач ОСОБА_1 в ході розгляду справи неодноразово в порядку ст. 31 ЦПК України уточнював та доповнював свої позовні вимоги.

Останні уточнені та доповнені позовні вимоги ОСОБА_1 були подані 03.03.2010.

29.04.2009 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали позов до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсними. Дані справи були обєднані в одне провадження.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали заяву про залишення без розгляду позову про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 мотивував тим, що 29.12.1991 року померла його бабуся ОСОБА_5. Яка 04.03.1986 р. склала заповіт, яким все своє майно заповідала йому. Бабусі на праві власності належала ? частина житлового будинку № 28 по вул. Садовій с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області. Даний будинок був побудований під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Тому будинок був їх спільною сумісною власністю. Після смерті ОСОБА_5, він протягом шести місяців, а саме 15.02.1992 р. прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Його мати подала до нотаріальної контори заяву і відмовилась від обовязкової частки на його користь. Тому її 1/9 частина переходить до інших спадкоємців за заповітом, тобто до нього. Право на обовязкову частку мав і ОСОБА_6, чоловік померлої ОСОБА_5 Таким чином його частка у спадщині складає 7/18 (1/2+1/9), а ОСОБА_6 - 11/18.

Свідоцтво про право на спадщину він не отримував з етичних міркувань, так як в будинку проживав ОСОБА_6.

Скориставшись тим, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_6 отримав на себе свідоцтво про право власності на весь будинок та передав його ОСОБА_4 по договору довічного утримання, а також приватизував на себе всю земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 26.01.2005 р. отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках на земельну ділянку площею 0,496 га в с. Бобриця по вул. Садовій,28.

Позивач просив визнати недійсним договір довічного утримання, складений 31.10.1998. р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в частині передачі у власність житлового будинку в с. Бобриця по вул. Садовій, 28; скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 08.08.1998 р. виконкомом ОСОБА_3 сільської ради, зареєстрованого в Києво-Святошинському БТІ 19.08.1998 р; визнати недійсним рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради від 29.01.1998 р. № 5 в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку № 28 по вул. Садовій, с. Бобриця в розмірі 0,496 га ОСОБА_6; скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 083554, виданого 11.03.1998 р. ОСОБА_3 сільрадою та скасувати реєстрацію цього Державного акту на Справо приватної власності на землю на імя ОСОБА_6М; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.01.2005 р. на ? частину земельної ділянки площею 0,496 га на імя ОСОБА_2; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.01.2005 р. на ? ч. земельної ділянки площею 0,496 га на імя ОСОБА_4; визнати за ним право власності на 7/18 частину житлового будинку № 28 по вул. Садовій с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 подала заяву про уточнення зустрічного позову. Вона просила припинити право власності за ОСОБА_1І на 7/18 частину будинку вартістю 146 499 грн., відповідно до висновку експертизи з доповненнями та стягнути з неї на його користь грошову компенсацію в сумі ,125 570 грн., які нею внесені на депозит суду. Решту 20 929 грн. , як різницю між вартістю 1/3 ч. та 7/18 ч. житлового будинку вона сплачує ОСОБА_1 готівкою до винесення рішення суду.

ОСОБА_1 не заперечував проти таких позовних вимог ОСОБА_4 та просив їх задовольнити. Він пояснив, що згоден отримати грошову компенсацію за 7/18 частину житлового будинку в сумі 146 499 грн.

ОСОБА_1 підтвердив, що він отримав грошову компенсацію, як різницю між вартістю 1/3 частини та 7/18 частини будинку в сумі 20 929 грн., про що надав відповідну розписку. Решту грошової компенсації в сумі 125 570 він отримає з депозиту суду. Просив задовольнити позовні вимоги уточненого зустрічного позову ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 проти основного позову ОСОБА_1 заперечував та підтримав зустрічний позов ОСОБА_4 з його уточненнями.

ОСОБА_4 проти позову ОСОБА_1 заперечувала та підтримала свої позовні вимоги по зустрічному позові про припинення права власності на 7/18 частину житлового будинку з виплатою грошової компенсації. Свої позовні вимоги вона мотивувала тим, що обовязкова частка на спадкову ? частини житлового будинку при наявності заповіту складає 2/18 частини, так як спадкоємців по закону було троє - це чоловік померлої ОСОБА_7, діти ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Спадкоємців на обовязкову частку було двоє, тому кожний з них мав право на 1/9 частину спадкового будинку. ОСОБА_6 спадщину прийняв шляхом вступу в управління та володіння спадковим будинком як передбачала ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.). ОСОБА_8 відмовилась від обовязкової частки подавши заяву до нотаріальної контори на користь позивача.

Після укладання договору довічного утримання будинок був перебудований та переобладнаний за її кошти з її чоловіком. Після перебудов та переобладнань вартість будинку значно збільшилась. Вважає, що частка ОСОБА_1 7/18 є незначною, неподільна, спільне користування будинком є неможливим, тому , просила право власності на 7/18 ч. будинку ОСОБА_1 припинити з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки в сумі 146 499 грн. відповідно до висновку експертизи. В зв»язку з тим, що нею вже внесено на, депозит суду кошти в сумі 125 570 грн. вартості 1/3 частину будинку, а 20 929 грн. як різницю вартості 1/3 ч. та 7/18 ч. вона сплатила ОСОБА_1, М.І. готівкою до початку слухання справи, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_1, яка приєднана до справи, то вона просила стягнути з неї грошову компенсацію в сумі 125 570 грн., які знаходяться на депозиті суду та припинити право власності за ОСОБА_1І на 7/18 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада в судове засідання не зявилась про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Треті особи Перша Київська обласна державна нотаріальна контора та Київська обласна філія ДП Центру Державного земельного кадастру в судове засідання не з»явились, про час слухання справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи Першої Київської обласної державної нотаріальної контори в судове засідання зявився, згідно заяви просять слухати справу у їхню відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що основний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5, яка померла 29.12.1991 р. та залишила заповіт на позивача, він дійсно прийняв спадщину в установлений законом строк та в установленому порядку, подавши заяву до нотаріальної контори, як того вимагала ст. 549 ЦК України (в ред.. 1963 р.). Свідоцтво про право на спадщину він не отримав. Його частка в праві на спадковий будинок № 28 по вул. Садовій с. Бобриця складає 7/18 частини.

Відповідно до ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників^ якщо: частка є незначно, не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Судом встановлено, що частка ОСОБА_1 є незначною та її неможливо виділити в натурі, а також спільне користування житловим будинком є неможливим. Крім того ОСОБА_1І не заперечує проти виплати йому грошової компенсації вартості 7/18 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в сумі 146 499 грн., частину якої в сумі 20 929 грн. він уже отримав готівкою до початку розгляду справи, про що надав відповідну розписку, яка приєднана до справи. Решту в сумі 125 570 він отримає з депозиту суду.

Відповідно до. відповідей експерта на висновок судової будівельно-технічної експертизи №4036 від 2008 р. з доповненнями вартість 7/18 частини будинку складає 146 499 грн. В звязку з недостатньою площею будинку та її часток влаштування окремих ізольованих частин квартири та поділ будинку є неможливим.

Суд прийшов до висновку, що спільне користування житловим будинком є неможливим, так як між сторонами склалися неприязні стосунки і сімя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постійно проживають в цьому будинку, зробили в ньому значні перебудови та переобладнання за свій рахунок.

ОСОБА_4 внесено на депозит суду 125 570 грн. грн. як компенсацію вартості 1/3 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, а 20 929 грн., як різницю вартості між 1/3 та 7/18 частинах будинку, ОСОБА_1 отримав готівкою, про що свідчить розписка від 17.08.2011 року. Тому суд прийшов до висновку про можливість постановлення рішення про припинення права ОСОБА_1 на 7/18 частини у спірному житловому будинку.

Відмовляючи в задоволенні основного позову суд виходив з того, що задовольняє зустрічний позов про припинення права ОСОБА_1 на його частку в будинку. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6, отримав свідоцтво про право власності на будинок 08.08.1998 р.

вже після смерті своєї дружини ОСОБА_5, яка померла 29.12.1991 р. Цього ж року, а саме 31.10.1998 р. між ним та ОСОБА_4 було укладеного договір довічного утримання. 29.01.1998 р. ОСОБА_3 сільською радою було передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, ведення ОПГ та 11.03.1998 р. йому було видано Державний акт на цю земельну ділянку.

Стороною відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявлено про застосування спливу строку позовної давності.

Позивачем не було надано доказів того, що він дізнався про наявність цих документів та порушення свого права тільки в 2005 р.. Тому сплинув строк позовної давності, установлений законом.

До посилань позивача по основному позові, що при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_6 було порушена ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 р.), так як він мав право лише на ? частину житлового будинку, а на іншу частину була подана заява про прийняття спадщини тому виконком мав право передавати у власність тільки ? частину земельної ділянки, суд ставиться критично. Адже, на момент передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_6 був єдиним власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності. ОСОБА_1 хоча і подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав і не повідомив про це сільську раду.

Крім того позивачем не було надано доказів того, що спірна земельна ділянка відводилась в натурі в установленому законом порядку для будівництва будинку подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Тому суд не находить підстав для задоволення позовних вимог для визнання недійсним рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради № 5 від 29.01.1998 року, скасуванню Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_6 та скасування його реєстрації.

З тих же підстав, то суд задовольняє зустрічний позов та припиняє право позивача на його частку в будинку з виплатою грошової компенсації, суд відмовляє і в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 про скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку на імя відповідачів та визнанні за ОСОБА_1 права власності на 7/18 частини будинку.

Згідно ст.. 88 ЦЦК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 16, 257, 267, 365 ЦК України, ст. 158 ЗК України, ст. ст. 60, 154, 209, 212-115 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Припинити право власності на 7/18 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Бобриця по вул. Садовій, № 28 Києво-Святошинського району Київської області на ім»я ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 7/18 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Бобриця по вул. Садовій,28 Києво-Святошинського району Київської області в сумі 125 570 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 51 судового збору .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя