АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 44 Доповідач - Городнича В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Глущенко Н.Г., Баранніка О.П..

при секретарі - Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до селянського (фермерського) господарства «Надежда-В»про стягнення незаконно одержаних доходів від використання земельних ділянок та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він на праві власності володіє земельними ділянками згідно Державних актів на право приватної власності на землю загальною площею 76,76га на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та займається веденням особистого селянського господарства. В квітні 2010 року до нього звернулася ОСОБА_3 голова селянського (фермерського) господарства «Надежда-В»з пропозицією укласти з її фермерським господарством «ОСОБА_3 - В»договір про спільну діяльність на 4 роки. За умовами цього договору позивач зобовязався передати відповідачеві земельні ділянки, а фермерське господарство «Надежда-В»зобовязувалася здійснювати весь комплекс сільськогосподарських робіт і агротехнічних заходів з підготовки ґрунту до посіву, сівби, вирощування і збирання врожаю сільськогосподарських культур. Всі доходи, одержані від спільної діяльності, вони мали поділити порівну. У кінці квітня на початку травня 2010 року відповідач засіяла належні йому земельні ділянки кукурудзою, але належним чином договору про спільну діяльність оформлено не було з вини відповідача.

Позивач вважає, що відповідач з квітня по листопад 2010 року самовільно захопила та використала належні йому земельні ділянки та отримувала від їх використання значний прибуток та просив суд стягнути з відповідача на його користь 261 255 грн. доходів, які одержані шляхом використання його земельних ділянок та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до селянського (фермерського) господарства «Надежда-В»про стягнення незаконно одержаних доходів від використання земельних ділянок та стягнення моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу про його скасування, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що на праві приватної власності позивачеві належать земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 76,76га, на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно Державних актів про право приватної власності на земельні ділянки: ДП №109263 від 09.07.2007 року, Р2№211456 від 03.12.2002 року, Р2 № 211455 від 03.12.2002 року, Р2 №211454 від 03.12.2002 року, Р2 №211453 від 03.12.2002 року, Р2 №211452 від 03.12.2002 року, Р2 №211451 від 03.12.2002 року, Р2 №211450 від 03.12.2002 року, Р2 №211449 від 03.12.2002 року, Р2 №211460 від 03.12.2002 року, Р2 №211459 від 03.12.2002 року, Р2 №211458 від 03.12.2002 року, Р2 №211457 від 19.12.2002 року (а.с.14-25).

Актом обстеження земельних ділянок від 12 квітня 2011 року, затвердженого Оленівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, встановлено, що станом на 12.04.2011 року земельні ділянки позивача зорані, а по поживних видно, що в 2010 році була посіяна кукурудза (а.с.9).

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з проекту договору про спільну діяльність, доданого позивачем до позовної заяви, його підписано тільки позивачем (а.с. 4-7). Тому суд вірно дійшов висновку, що твердження позивача про домовленість з відповідачем щодо спільного ведення господарства є хибним, оскільки договір оренди землі між сторонами не був укладений у відповідності до чинного законодавства, відповідно у позивача відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача доходів, які були передбачені цим договором. Проект договору про спільну діяльність не тягне за собою ніяких правових наслідків.

Позивачем не доведено, що у відповідача існували перед ним будь-які зобовязання стосовно використання належних йому земельних ділянок та здійснення з ним будь-яких розрахунків , як і не доведено, що саме відповідач обробляв його земельні ділянки, збирав урожай та отримував прибутки і т.і.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно захопив та використовував належні позивачу земельні ділянки позивач не зміг пояснити, чому не звернувся до відповідних правоохоронних органів з відповідною заявою.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: