Справа № 2-44/11

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 р. Красноармійський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Корнєєвої І.В.,

при секретарі Кузьменко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників третіх осіб ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в місті Красноармійську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Красноармійської міської Ради про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, зазначивши, що 27 січня 2010 р. до Красноарміського міськрайонного суду звернувся її батько ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування жилого будинку № 85 по вул.Воронова у м.Красноармійську Донецької області ,посвідченого нотаріусом 13 серпня 2002 р., мотивуючи тим, що укладаючи договір дарування з ОСОБА_5,ОСОБА_6 сподівався, що відповідач буде спроможній зберегти будівлю та достойно доглядати за її станом, але з моменту укладання договору дарування відповідач втратив інтерес до будинку та не має наміру у подальшому за нею глядіти.Крім того, при укладанні договору дарування будинку однією з умов було те, що відповідач буде доглядати за ОСОБА_6 до його смерті купувати ліки, продукти харчування, необхідний одяг.Але відповідач взагалі не цікавиться станом здоровя ОСОБА_6 та не доглядає його .ОСОБА_6 підписуючи договір відчужування будинку , мав на увазі договір довічного ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним договір дарування жилого будинку № 85 по вул.Воронова у м.Красноармійську Донецької області, укладеного 13.08.2002 р. між ним та ОСОБА_5 05 травня 2010 р. ОСОБА_6 помер. Позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_6, як спадкоємець, мала б право на спадкування будинку , тому вважає, що договір дарування є недійсним , т.я. ще за життя батько самостійно подавав позов про розірвання договору дарування, підставою для цього є те, що батько за життя при укладенні договору дарування, підписуючи його , мав на увазі, що ОСОБА_5 буде утримувати батька до смерті , внаслідок чого ОСОБА_6 мав на увазі не договір дарування, а договір довічного утримання,т.я. батько на момент дарування був хворим, потребував догляду, мав тільки один будинок та не мав наміру дарувати будинок.Позивач просить визнати недійсним договір дарування від 13 серпня 2002 р. жилого будинку з надвірними будівлями , розташований за адресою :м.Красноармійськ Донецької області ,вул.Воронова,85, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, судові витрати покласти на відповідача (а.с.6-7,17-18,60-62).

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не з»явився , про місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, при допиті міським судом м.Воркута Республіки Комі Російської Федерації за місцем проживання позовні вимоги не визнав , зазначивши, що ОСОБА_6 його тесть , він його утримував- купував вугілля, одежу, холодильник , телевізор, все що було необхідно, робив ремонт будинку , надсилав гроші, кожне літо він був у нього довго .В 2002 р. ОСОБА_6 сам сказав, що бажає оформити дарування на його імя , та сам бажав цього.Коли оформлювали дарування ОСОБА_6 був у повному здоровї , сам усе підписував у нотаріуса(а.с.118-119).

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що укладення договору дарування будинку на імя ОСОБА_5 відповідало волі ОСОБА_6.ОСОБА_5 кожне літо протягом кількох місяців був у ОСОБА_8, доглядав його та піклувався за нього. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог,надав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність та адвоката ОСОБА_9О.(а.с. 153,160).

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 позовні вимоги не визнала , зазначивши, що відсутні правові підстави для визнання договору дарування житлового будинку недійсним, т.я. воля ОСОБА_6 була спрямована саме на укладання договору дарування , відсутні докази того, що ОСОБА_6 бажав укласти договір довічного утримання, тим паче, що ОСОБА_5 турбувався станом здоровя та матеріальним забезпеченням ОСОБА_6 за життя.Крім того, ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності для звернення до суду про визнання угоди недійсною.

Представник відповідача ОСОБА_10 міської Ради до судового засідання не з»явився , про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином , надав заяву про розгляд справи у відсутність представника , просить вирішити справу на розсуд суду .

Третя особа ОСОБА_11 до судового засідання не з»явилася , про місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, при допиті міським судом м.Воркута Республіки Комі Російської Федерації за місцем проживання позовні вимоги не визнав , зазначивши, що ОСОБА_6 її батько , вона та ОСОБА_5РО. його утримували- купував вугілля, одежу, холодильник , телевізор, все що було необхідно, робили ремонт будинку , надсилали гроші, кожне літо вони був у нього довго .В 2002 р. ОСОБА_6 сам сказав, що бажає оформити дарування на імя ОСОБА_5 , та сам бажав цього.Коли оформлювали дарування ОСОБА_6 був у повному здоровї , сам усе підписував у ОСОБА_1 за батьком не доглядала, про смерть батька не повідомила , до будинку у день поховання не допустила .У будинок вселила свого сина(а.с.122-125).

Представник третьої особи ОСОБА_11- ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що ОСОБА_6 бажав подарувати ОСОБА_5 свій будинок та подарував його. ОСОБА_5 з дружиною кожне літо був у ОСОБА_6, давав йому гроші, купував їжу та речі. ОСОБА_1 не доглядала за ОСОБА_6, він харчувався у столовій .Його дружина носила їжу ОСОБА_6 та прала його речі.

Третя особа ОСОБА_12 до судового засідання не з»явилася , про місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, при допиті Калужським районним судом Калужської області Російської Федерації за місцем проживання позовні вимоги не визнала , зазначивши, що ОСОБА_6 її батько та на дату своєї смерті він проживав один. Подружжя ОСОБА_5 кожен рік приїжджали до батька літом на три місяці , доглядали за ним , допомагали йому у всьому, робили ремонт ще до складення договору дарування.Батько вирішив так зробити у подяку за добре відношення до нього , безкорисно.Батько любив зятя ОСОБА_5, добре до нього відносився .Про укладення договору дарування вона дізналася влітку 2002 р. та не заперечувала проти цього (а.с.126-140).

Представник третьої особи ОСОБА_12 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, зазначивши, що ОСОБА_6 бажав подарувати ОСОБА_5 свій будинок та подарував його. ОСОБА_5 з дружиною кожне літо був у ОСОБА_6, давав йому гроші, купував їжу та речі. ОСОБА_1 не доглядала за ОСОБА_6, він харчувався у столовій.Вона іноді носила їжу ОСОБА_6 та прала його речі.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача , представників відповідача,представників третіх осіб ,з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2002 р. ОСОБА_13 подарував ОСОБА_5 жилий будинок № 85 по вул.Воронова у м.Красноарміську Донецької області.Договір дарування 13.08.2002 р.посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_14 , реєстр № 3866(а.с.8).Договір дарування зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації »м.Красноамійська (а.с. 9).

В судовому засіданні встановлено, що після укладення договору дарування ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у подарованому ОСОБА_5 будинку до своеї смерті 05.05.2010 р. (а.с.9,70,35), що також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки та представники відповідача та третіх осіб.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 27.01.2010 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування жилого будинку від 13.08.2002 р. недійсним, мотивуючи тим, що укладаючи договір дарування з ОСОБА_5,ОСОБА_6 сподівався, що відповідач буде спроможній зберегти будівлю та достойно доглядати за її станом, але з моменту укладання договору дарування відповідач втратив інтерес до будинку та не має наміру у подальшому за нею глядіти.Крім того, при укладанні договору дарування будинку однією з умов було те, що відповідач буде доглядати за ОСОБА_6 до його смерті купувати ліки, продукти харчування, необхідний одяг.Але відповідач взагалі не цікавиться станом здоровя ОСОБА_6 та не доглядає його .ОСОБА_6 підписуючи договір відчужування будинку , мав на увазі договір довічного ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним договір дарування жилого будинку № 85 по вул.Воронова у м.Красноармійську Донецької області, укладеного 13.08.2002 р. між ним та ОСОБА_5О.(а.с. 6-7,17-18).

В судовому засіданні також встановлено, що за станом здоровя ОСОБА_6 не був присутнім при розгляді справи, надав заяву про розгляд справи у його відсутність , просив розглядати справу у присутності його представника ОСОБА_1, яка діяла за нотаріально посвідченим дорученням (а.с. 24,27-28,32).

Заочним рішенням Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2010 р. позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені, ОСОБА_6 поновлено строк на звернення до суду та визнано недійсним договору дарування жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами , розташованого за адресою : Донецька область ,м.Красноармійськ, вул.Воронова, 85, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу 13.08.2002 р. за реєстром № 3866 (а.с.42,43-44).

05 травня 2010 р. ОСОБА_6 помер (а.с.70).

Спадкоємцями померлого є ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_12, які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.87).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.08.2010 р. за заявою відповідача ОСОБА_5 скасоване заочне рішення Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2010 р. за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування жилого будинку(а.с.47,73)

15 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, укладеного ОСОБА_6 13.08.2002 р.(а.с. 60-62).

Станом на 13.08.2002 р. спірні правовідносини регулювалися нормами Цивільного кодексу України в редакції 18.07.1963 р., тому суд вирішуючи заявлені відповідачем позовні вимоги застосовує саме те законодавство , яке регулювало ці відносини .

Відповідно до ст.. 243 ЦК України , в редакції 1963 р., яка діяла на момент укладення договору дарування, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ст.244,227 ЦК України , в редакції 1963 р., яка діяла на момент укладення договору дарування, до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.. 227 ЦК України, тобто договір дарування повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин.

Відповідно до ст.41 ЦК України , в редакції 1963 р., яка діяла на момент укладення договору дарування,угодами визнаються дії громадян, спрямовані на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.425,426 ЦК України , в редакції 1963 р., яка діяла на момент укладення договору дарування, за договором довічного утримання одна сторона , що є непрацездатною особою за віком або станом здоровя(відчужувач) передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або його частину його, взамін чого набувач майна зобовязується надати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла,харчування, догляду і необхідної допомоги.Договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.56,59 ЦК України , в редакції 1963 р., яка діяла на момент укладення договору дарування, угода укладена внаслідок помилки , що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони , яка діяла під впливом помилки.Угода, яка визнана недійсною, вважається недійсною і припиняється з моменту її укладання.

Відповідно до абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними », зі змінами та доповненнями, яка була чинна на момент виникнення правовідносин, під помилкою слід розуміти таке неправильне сприяння стороною субєкта , предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення , при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Відповідно до абз.2 ст.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » обставини , що яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що про укладення ОСОБА_6 13.08.2002 р. саме договору дарування жилого будинку на імя ОСОБА_5 було відомо як самому ОСОБА_6, так і його спадкоємцям ОСОБА_11, ОСОБА_12 та позивачу ОСОБА_1, яка у судовому засіданні підтвердила, що з 2002 р. їй стало відомо про укладення її батьком ОСОБА_6 договору дарування жилого будинку на імя ОСОБА_5

Проти укладення ОСОБА_6 договору дарування жилого будинку на імя ОСОБА_5 діти ОСОБА_6 ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_1 не заперечували .

В судовому засіданні поясненнями представників третіх осіб, поясненнями третіх осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які допитані за місцем проживання у Росії, встановлено, що подружжя ОСОБА_11 щорічно як до укладання договору дарування , так й після нього, приїздили кожне літо на термін біля трьох місяців до ОСОБА_6 , проживали з ним разом та піклувалися про нього.

В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення договору дарування 13.08.2002 р. ОСОБА_6, не дивлячись на похилий вік, не потребував сторонньої допомоги , самостійно пересувався та обслуговував себе, отримував пенсію.

Згідно довідки ВКК ОСОБА_6 став потребували сторонньої допомоги тільки з 29.12.2009 р.(а.с.28).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала , що ОСОБА_6 був хорошою людиною, вона його знала приблизно 30 років.Приблизно 5 років назад , у 2005-2006 рр. ,вона дізналася , що ОСОБА_6 дав договір дарування на ОСОБА_11 . ОСОБА_6 казав, що ОСОБА_11 обіцяли його доглянути. ОСОБА_6 не оформив договір довічного утримання , т.я. він був впевнений, що він буде доглянутий та був укладений договір довічного утримання. У грудні 2009 початку 2010 р. , ОСОБА_6 подзвонив їй та питав,як можливо розірвати договір дарування, т.я. він дізнався , що ОСОБА_11 бажає продати будинок ,то він зрозумів, що договір дарування не страхує його на довічне утримання. У березні 2010 г. Малеса повідомив, що звернувся до суду та розірвав договір дарування. Бажав цей будинок подарити онуку.За ОСОБА_6 ніхто не доглядав, півтора року дід був поганий. Вона допомагала його доглядати. За батьком доглядала ОСОБА_6 не бажав продавати будинок. ОСОБА_6 вказував, що при нотаріусі не казали , що за ним буде доглядати. ОСОБА_11 бачила раза три.ОСОБА_11 бачила кожен рік .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що ОСОБА_6 зробив заповіт на свого зятя. У кінці серпня 2009 ОСОБА_11 повідомили , що будуть продавати будинок, ОСОБА_6 обурився та сказав, що розірве заповіт та сказав , що якщо онук буде жити у будинку . Позивач доглядала ОСОБА_6. ОСОБА_11 бачила два раза. ОСОБА_11 забирали ОСОБА_6 до себе, він вимагав, щоби ОСОБА_11 переїхали до нього та не продавали будинок. ОСОБА_6 вважав , що ОСОБА_11 його доглянуть, та під цій умові він подарив ОСОБА_6 не доглядали ОСОБА_11. ОСОБА_6 весною ходив розірвати договір , чи розірвав чи ні їй невідомо.

На підставі викладеного , суд приходить до висновку , що на момент укладення договору дарування 13.08.2002 р. не існувало обставин , які мали істотне значення та вплинули на волевиявлення ОСОБА_6 , при наявності яких за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена ОСОБА_6, тобто укладання договору дарування 13.08.2002 р. відповідало волевиявленню ОСОБА_6

Суд також приходить до висновку , що пояснення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не спростовують вищезазначеного та не підтверджують наявність волі ОСОБА_6 на укладення саме 13.08.2002 р. договору довічного утримання.

Суд приходить до висновку , що добутими по справі доказами не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що ОСОБА_6 підписуючи договір відчужування будинку , мав на увазі договір довічного утримання, тобто уклав договір дарування внаслідок помилки.

На підставі ст.ст. 3,4,5,6,10, 11, 57, 208,209, 212, 213- 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти діб з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 23 листопада 2011 р., повний текст рішення виготовлений 28 листопада 2011 р.

Суддя: