Справа № 2-2676/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2011 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого-судді Івасюти Л.В.

при секретарі Зінчук А.О.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и в :

27.07.2010р. ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свій позов мотивувала тим, що 29 липня 2004 року померла її сестра ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2002 року по день смерті сестра хворіла на церебральний атеросклероз, гіпертонічну хворобу та інші. Протягом останніх років стан сестри був дуже тяжкий, їй постійно необхідна була стороння допомога, тому вона доглядала сестру до останніх днів життя. Їй було відомо про заповіт сестри від 05 квітня 1999 року, зареєстрований Першою Луцькою нотаріальною конторою, за № 1-772, серія та номер бланка ААР № 617242, посвідчений держнотаріусом ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_5 все належне їй майно, де б воно не було та з чого воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на момент її смерті та на що вона за законом матиме право, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 заповідала їй- своїй сестрі ОСОБА_1. На час відкриття спадщини вони проживали разом із померлою. Вона вважала себе спадкоємцем, яка прийняла спадщину у пасивний спосіб (ст.1268 ЦК України), так як на час відкриття спадщини і протягом строку для прийняття спадщини (тобто шести місяців від дня смерті спадкодавця) вона не відмовилася від неї. Вона має двоє дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_4. У січні-лютому 2009 року вона віддала дочці та її чоловіку ОСОБА_8 4000 доларів США для придбання автомобіля. У листопаді 2009 року вона прийняла рішення зробити заповіт, яким розподілити все належне їй на день смерті майно між її дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Юрієвною. Її син проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. У листопаді 2009 року він повинен був приїхати до м. Луцька для оформлення даного заповіту. Це було її волевиявленням. У цей період у місці зберігання всієї її особистої документації зникли документи на квартиру АДРЕСА_2. З метою поновлення документів вона звернулася до КП Волинське обласне бюро технічної інвентарізації. Там їй повідомили, що ця квартира їй не належить та була продана її сестрою ОСОБА_5 у 2004 році її дочці ОСОБА_4. Відомості про це знаходяться у матеріалах Другої Луцької нотаріальної контори за 2004 рік. Дочці було відомо про хворобу тітки ОСОБА_5. Покійна ОСОБА_5, враховуючи її діагноз, станом на 2004 рік не могла усвідомлювати значення своїх дій, не могла керувати ними. Тому вважає даний договір купівлі-продажу нікчемним.

Посилаючись на вищенаведене, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 04 червня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі № 1959 та стягнути судові витрати з відповідача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, змінила підставу позову, просила визнати недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу квартири, в звязку з тим, що у договорі замість своєї сестри ОСОБА_5 вона не підписувала, підпис від її імені виконано іншою особою.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В матеріалах справи міститься оригінал договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 нібито уклала 04.06.2004р. з відповідачем ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, згідно якого продавець ОСОБА_5 продала, а покупець ОСОБА_4 купила належну продавцю квартиру АДРЕСА_3(а.с.49).

Допитані в судовому засіданні в якості свідка державний нотаріус ОСОБА_9 пояснив, що він дійсно посвідчував договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, згідно якого ОСОБА_5 цю квартиру продала ОСОБА_4 Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 була людиною похилого віку, в договорі замість неї, як продавця, свій підпис поставила ОСОБА_1, яка була присутня при укладенні цього договору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 квітня 2011року було призначено по даній справі судово-почеркознавчу експертизу.

З висновку експерта № 288 від 04.08.2011р., який міститься в матеріалах справи, вбачається, що підпис на зворотній стороні договору в рядку підписи - продавецьпісля рукописного запису за ОСОБА_5К.в договорі купівлі-продажу квартири, бланк серії ВВЕ № 451775 від 04 червня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом 2-ї Луцької державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_9, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з загальним наслідуванням підпису ОСОБА_1.

Пояснення відповідача ОСОБА_4 та державного нотаріуса ОСОБА_9 спростовуються вищевказаним висновком експертизи, який суд вважає безспірним доказом по даній справі.

Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Із змісту статті 203 ЦК України вбачається , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та приймаючи до уваги висновок експерта № 288 від 04.08.2011р., згідно якого підпис від імені продавця квартири ОСОБА_5 виконаний не ОСОБА_1, суд прийшов до висновку, що даний договір вчинений з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає внутрішній волі сторони договору.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід задовольнити.

В звязку з тим, що спір доведено до суду з вини відповідача, витрати по сплаті державного мита (судового збору) , витрати на інформаційно-технічне забезпечення та витрати за проведення судової-почеркознавчої експертизи слід стягнути з відповідачів в користь позивача у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 8,10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203 ч.1, 4, 215 ч.1,3, 216 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 04 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі№ 1959.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 171 (сто сімдесят одну) грн. судових витрат по справі та в дохід держави 104,23 (сто чотири гривні двадцять три копійки)грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта