Справа № 2-530/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2011 м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецкої області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Широковій Г.К., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника Приморського ВДВС ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приморського Відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про виключення земельної ділянки з постанови ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2011 р. позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на виконання рішення Приморського суду постановою держвиконавця Приморського ВДВС від 02.09.2010 р. було накладено арешт на заборонено відчужувати земельну ділянку по вул. Ушакова, 79 в м. Маріуполі, що зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 на підставі відповідного Державного акту від 08.09.2006 р. Позивач вважає, що земельна ділянка належить йому, оскільки 05.09.2006 р. відповідач ОСОБА_2 подарував йому житловий будинок 79 по вул. Ушакова в м. Маріуполі, тому і земельна ділянка, на підставі ст. 120 ЗК України перейшла до його власності. З цих підстав просив виключити з постанови держвиконавця зазначену земельну ділянку.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив у відповідності із заявою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов з підстав, зазначених у заяві, визнав.

Представник Приморського ВДВС ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що земельну ділянку було заарештовано на підставі відомостей Держкомзему про її власника відповідача по справі ОСОБА_5 Іншої інформації про перехід права власності на земельну ділянку у ВДВС не було. Просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що постановою держвиконавця Приморського ВДВС від 02.09.2010 р. було накладено арешт на земельну ділянку № 79 по вул. Ушакова в м. Маріуполі, що належить боржникові ОСОБА_2, та оголошено заборону на його відчуження. Дані про належність боржникові зазначеної земельної ділянки отримані від Держкомзему м. Маріуполя (а.с. 22).

У відповідності з ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент вчинення правочину) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку, або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Судом також встановлено, що за договором від 05.09.2006 р. житловий будинок № 79 по вул. Ушакова в м. Маріуполі ОСОБА_2 був переданий у дар ОСОБА_4 При цьому в договорі зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради (а.с. 9). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку № 79 по вул. Ушакова в м. Маріуполі за договором купівлі-продажу від 03.06.2006 р. державний акт був зареєстрований 08.09.2006 р. (а.с. 17).

У відповідності із ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, спираючись на наведені вище норми закону, приймаючи до уваги обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент укладання договору дарування спірної земельної ділянки від 05.09.2006 р. її власником був не відповідач ОСОБА_2, оскільки його право власності було зареєстровано лише 08.09.2006 р., тобто вже після укладання договору дарування. Тому на дані правовідносини положення ст. 120 ЗУ України не поширюються. Спірна земельна ділянка і досі належить ОСОБА_5

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, підстав для зняття з земельної ділянки арешту немає. В позові слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 120, 125 ЗК Украіни, ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приморського Відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про виключення земельної ділянки з постанови ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої постановлене рішення у той же строк, з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя