Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №2-165/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі - Попенко О.В.

за участю помічника прокурора Романенко Л.М., позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2010 року Вознесенський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначав, що між позивачем ОСОБА_1 якій на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 9,49 га, та відповідачем ПП ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 19.11.2008 року Миколаївською регіональною філією № 11 ДП Центр Державного земельного кадастру за № 58. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 порушує умови укладеного договору, а саме несвоєчасно розрахувався за оренду земельної ділянки за 2009 рік, передав орендовану земельну ділянку в суборенду іншим особам без згоди орендодавця, позивачка ОСОБА_1 змушена була неодноразово звертатися до нього з вимогою розірвати укладений договір оренди. З приводу цього вона звернулася з заявою до Вознесенської міжрайонної прокуратури. В ході проведеної перевірки, яка проводилася за участю фахівців Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель відділу Держкомзему у Вознесенському районі, представника Вознесенської сільської ради було встановлено факт передачі частини земельної ділянки в суборенду ФГ Чапай та ОСОБА_4 Крім цього в порушення умов договору ОСОБА_2 несвоєчасно провів розрахунок за оренду земельної ділянки за 2009 рік, здійснивши його тільки 21.11.2009року.

Посилаючись на викладене та те, що позивачка не бажає продовжувати орендні відносини з відповідачем ОСОБА_2, в звязку з відсутністю довіри до останнього, прокурор просив про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні договору оренди, при цьому пояснював, що відповідач самостійно не господарює на орендованій земельній ділянці, оскільки не має для цього такої можливості за відсутності необхідної техніки, його земельну ділянку обробляють інші особи, за його згодою. Крім цього відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки по орендним платежам.

Позивач ОСОБА_1. підтримала позовні вимоги, при цьому зазначила, що відповідач несвоєчасно розраховувався за оренду землі, передав земельну ділянку іншій особі в користування, в звязку з чим в неї відсутня довіра до відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому пояснювали, що заборгованість по орендним платежам відсутня, прострочка в 2009 року була на шість днів по причині його хвороби, він особисто обробляє земельні ділянки, договорів суборенди з іншими особами не укладав та згоду на обробіток земельної ділянки нікому не надав.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Оцінка доказів проводиться судом відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1. згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 листопада 2001 року є власником земельної ділянки площею 9,49 га, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 9,49 га на 5 років; договір підписаний сторонами, зареєстрований 19 листопада 2008 року у Вознесенському районному секторі реєстрації Миколаївської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру за № 58 За вказаним договором позивач передала вказану земельну ділянку строком на 5 років, а відповідач зобов'язався сплачувати позивачу орендну плату щорічно у грошовій формі в розмірі 3387,74 гривень.

В звязку з невиконанням умов договору оренди, позивач ОСОБА_1Д.в жовтні 2010 року звернулася до Вознесенської міжрайонної прокуратури з метою захисту її прав.

Згідно зі ст.. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотні умови договору визначені ст.. 15 Закону України «Про оренду землі». Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. (ст..20 Закону). При цьому право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 31 вказаного Закону передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Крім цього ч. 2 ст. 651 ЦК України також передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до укладеного сторонами договору оренди (п.38), його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору оренди в односторонньому порядку є несплата орендарем орендної плати.

В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що у відповідача ОСОБА_2 відсутня заборгованість по орендній платі за 2009 2010 роки. Крім цього відповідачем не заперечувалася та обставина, що в 2009 році він прострочив здійснення орендної плати на 6 днів, оскільки знаходився на лікарняному, що підтверджується довідками Бузької лікарняної амбулаторії.

Не можуть бути взяті до уваги обґрунтування позовних вимог з посиланням на передачу земельної ділянки в суборенду ФГ «Чапчай». В судовому засіданні ОСОБА_5В, який був допитаний в якості свідка, пояснював, що ним дійсно було проведено обробіток земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 та знаходиться в оренді у ОСОБА_2, вказана земельна ділянка була засіяна озимою пшеницею. Ніякого договору з ОСОБА_2 він не укладав, це відбулося за усною домовленістю між ними при обмін земельними ділянками, в свою чергу ОСОБА_5 надав орендовані ним земельні ділянки в користування ОСОБА_2. При цьому відповідачем ОСОБА_2 заперечується факт домовленості між ним та ОСОБА_6 про обробку вказаної земельної ділянки, та в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 була надана заява від 07.02.2011 року про звернення останнього до Вознесенського МРВ УМВС України в Миколаївській області по факту самовільного використання земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 - ФГ «Чапай».

Згідно довідки Відділу Держкомзему у Вознесенському районі № 68/10-01 від 26 січня 2011 року договори суборенди між орендарем ОСОБА_2 та будь-якою іншою особою щодо земельної ділянки площею 9,49 га, яка належить ОСОБА_1 не зареєстровані. Відповідно до положень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" момент вчинення правочинів, в тому числі договорів суборенди земельної ділянки, відповідно до ст.210 та 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому без такої реєстрації вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Всі інші свідки, які були допитані в судовому засіданні, це ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснювали, що земельна ділянка ОСОБА_1 засіяна єдиним масивом озимою пшеницею, що на думку прокурора та позивача свідчить про те, що земельна ділянка передана в суборенду.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на домовленість між ним та ТОВ «Білоусівка 2007» на виконання сільськогосподарських робіт, відповідно до умов якої на орендованих земельних ділянках на його техніці працюють працівники вказаного підприємства. В підтвердження цього факту, суду надано копію договору № 1 від 12 лютого 2009 року між названими особами. Інших беззаперечних доказів про передачу в суборенду земельної ділянки без дозволу орендодавця суду надано не було.

Не заслуговують на увагу і пояснення прокурора про неможливість оброблять орендовані земельні ділянки за відсутності необхідної техніки, оскільки в судовому засіданні було встановлено та підтвердилося матеріалами справи, що за ОСОБА_2 зареєстровані два трактори Т-150К, МТЗ-80 та відповідно до договору купівлі-продажу від 28 квітня 2003 року йому належить сільськогосподарський інвентар: сіялки, культиватор, плуг, борона, а також в його власності знаходять інші транспортні засоби, що підтверджується наданими в судовому засіданні свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів .

Суд також вважає, що посилання позивача, як на підставу розірвання договору оренди, те, що вона втратила довіру до орендаря ОСОБА_2, безпідставні, оскільки договором та законодавством не визначено такої умови розірвання договору в односторонньому порядку.

Враховуючи викладене, згідно ст..93, 124 Земельного кодексу України, ст..14,16,19,30 Закону України «Про оренду землі», відповідач по справі є правомірним орендарем земельної ділянки, яка йому передана на законних підставах. Згідно ст..25 того ж Закону, орендар має право самостійно господарювати з дотриманням умов договору оренди землі. Згідно зі ст.. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, в межах заявлених вимог, приходить до висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав порушення відповідачем істотних умов договору.

Відповідно до п.4 ст. 88 ЦПК судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10 ,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар