АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-927/2011 р. Головуючий 1 інст.: Донець О.В.
Категорія - «договірні правовідносини» Доповідач: Піддубний Р.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Солодкова А.А., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

У грудні 2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 24 травня 2003 року між ним та ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а він купив частину житлового будинку, загальною площею 40,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що умови договору сторонами виконані повністю, оскільки ОСОБА_3 отримала передбачену договором грошову суму, а він вселився в будинок, але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на частину житлового будинку - квартиру АДРЕСА_2, зобовязати комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (КП «ХМБТІ») зареєструвати його право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2004 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ним право власності на частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 40,1 кв.м., визнавши дійсним договір купівлі-продажу зазначеної частини будинку, зобовязано КП «ХМБТІ» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказане майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2005 року визначено, що придбані за договором купівлі-продажу від 24 травня 2003 року ОСОБА_2 приміщення складають 23/100 частини будинку № 18 по пров. Клочківському в м. Харкові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд необгрунтовано визнав дійсним укладений між позивачем та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, оскільки спірне нерухоме майно ОСОБА_3 не належало, рішенням суду порушено його переважне право на придбання частини будинку, який є обєктом спільної часткової власності, а справу розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки предметом спору є нерухоме майно, що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Київського районного суду,

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі- продажу, укладений 24 травня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, сторонами цього договору виконаний, у звязку з чим відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК він має бути визнаний в судовому порядку дійсним.

Проте погодитись з таким висновком не можна з наступних підстав.

Статтею 47 ЦК УРСР, діючого на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження, зокрема, передбачені ст. 114 ЦК УРСР, відповідно до якої при продажу частки в спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів.

Встановлено, що станом на 17 вересня 2003 року будинок № 18 по пров. Клочківському в м. Харкові на праві спільної часткової власності належав: ОСОБА_4 1/2 частина, ОСОБА_5 - 21/100 частина, ОСОБА_1 - 29/100 частин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначених положень закону та розяснень не врахував, не звернув уваги на те, що право власності особи, зазначеної у договорі купівлі- продажу продавцем, у встановленому законом порядку зареєстровано не було, доказів, які б свідчили про те, що ця особа ухилялася від нотаріального оформлення договору не надано, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про визнання на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР договору купівлі-продажу дійсним.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2004 року та похідна від нього ухвала цього ж суду від 22 березня 2005 року про визначення частки - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2004 року та ухвалу цього ж суду від 22 березня 2005 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, зобовязання комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 145 грн. 50 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді