Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/2425/11 Головуючий у 1-й інст. Міхненко
Категорія 47 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Матюшенка І.В.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 липня 2011 року, -

встановила:

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений 15.11.2003 року між нею та ОСОБА_2, дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на її утриманні. В обґрунтування позову посилалася на те, що подружнє життя у них не склалося, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, влаштовував бійки та сварки, ставився до неї зневажливо. Така поведінка відповідача негативно впливала на дочку. У зв'язку з цим вони припинили спільне проживання та біля двох років проживали окремо. Оскільки подальше збереження сімї неможливе, просила шлюб розірвати.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 липня 2011 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, виключивши з нього висновок про залишення дочки на утримання матері. Зазначив, що 19.02.2010 року між ними було укладено аліментний договір, в якому визначено місце навчання, лікування та проживання дитини - м. Харків. Дочка була влаштована у дошкільний навчальний заклад при Харківському приватному колегіумі та проживала з ним. У зв'язку із капітальним ремонтом його квартири, донька тимчасово переїхала жити в с. Слобідка. Проте, він весь час опікувався дитиною, займався її оздоровленням та відпочинком. Оскільки він не був присутній у судовому засіданні, тому не міг подати необхідні докази та заявити клопотання про допит свідків. За таких обставин, вважає рішення суду першої інстанції, в частині визначення місця проживання дитини, необґрунтованим.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 15.11.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 681 (а.с. 4). 22.07.2004 року народилася дочка ОСОБА_3 (а.с. 5), яка протягом останніх двох років проживає разом з матір'ю.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін, допитаних в суді апеляційної інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сім'я розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, до суду не з'явився, заперечень щодо позову не надав.

Доводи апелянта щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини є безпідставними.

Так, з матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що копію позовної заяви і судову повістку отримала 07.07.2011 року його мати, по місцю проживання відповідача (а.с. 13). ОСОБА_2 одержав вказані документи особисто 11.07.2011 року, що підтверджується листом поштового відділення (а.с. 45).

За таких обставин відповідач мав можливість попередити суд про свою незгоду з позовом в частині залишення неповнолітньої дочки на проживання з матір'ю, та клопотати перед судом про відкладення розгляду справи для заявления спору про визначення місця проживання дитини.

Проте, ОСОБА_2 не попередив. суд про неможливість явки в судове засідання, заперечень не надіслав, у зв'язку з чим, судом було постановлено рішення за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Подання відповідачем під час апеляційного розгляду нових доказів, на підтвердження його вимог щодо зміни місця проживання дочки, не мають правового значення, оскільки вони не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення.

Слід зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про зміну місця проживання дитини (ст. 161 СК України).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: