Вишгородський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді СкарлатО.І.

при секретарі Зуровій Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.06.2005 року та земельної ділянки площею 0,2729 га для ведення особистого селянського господарства згідно державного акта серії НОМЕР_2 від 21.06.2005 року. Дані земельні ділянки є суміжними, фактично складають одне господарство, розташовані по АДРЕСА_1. Користувачем сусідньої земельної ділянки є ОСОБА_2

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 на протязі понад восьми років самовільно користується частиною належної позивачу земельної ділянки площею приблизно 0,07-0,08 га, без дозволу та відома виорала зазначену частину земельної ділянки, посадила картоплю та городину, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку відповідачка відмовляється. На неодноразові прохання позивачки та Димерської селищної ради відповідачка не реагує. У зв'язку з цим просить зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні належними їй на праві власності земельними ділянками, а саме - звільнити зайняту частину зазначених земельних ділянок від насаджень та в подальшому не проводити на них польові роботи, не проводити на них насадження та обробку землі та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5760 грн. та судові витрати.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2929 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1, недійсним, не чинити будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою, про стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що у 1979 році у користування матері позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 була виділена у постійне користування земельна ділянка площею 0,0629 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Димерської селищної ради № 15 від 25.01.2000 року, згідно якого ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,08 га і 0,06 га для ведення особистого селянського господарства. Однак ОСОБА_3 державний акт на право власності на зазначені земельні ділянки не встигла отримала, так як ІНФОРМАЦІЯ_1

померла. Після смерті ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_2 стала користувачем всіх земельних ділянок, які знаходилися у користуванні ОСОБА_3 на підставі рішення Димерської селищної ради № 205 від 18 грудня 2003 року. Оскільки земельною ділянкою 0,0629 га користувалася по день смерті ОСОБА_3, а з 2000 року користується ОСОБА_2, тому вона просить визнати державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_1 розміром 0,2729 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 недійсним, зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернути земельну ділянку ОСОБА_2 та стягнути моральну шкоду в розмірі 5760 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити, в зустрічному позові просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позов не визнали, просили у задоволенні позовних вимог відмовити, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник третьої особи -Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду листа про розгляду справи без участі представника селищної ради

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 21.06.2005 року являється власником земельних ділянок площею 0,15 га. та 0,2729 га. з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. Дані земельні ділянки є суміжними, розташовані по АДРЕСА_1. Користувачем сусідньої земельної ділянки є ОСОБА_2

Встановлено, що рішенням Димерської селищної ради № 15 від 25 січня 2000 року ОСОБА_3 (матері ОСОБА_2) було передано у приватну власність земельні ділянки в смт.Димер Вишгородського району Київської області : для будівництва та обслуговування ,житлового будинку площею 0,15 га по АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по АДРЕСА_1; для ведення особистого селянського господарства площею 0,06 га в районі парників; для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га в районі саду.

Рішенням Димерської селищної ради № 205 від 18.12.2003 року ОСОБА_2 було передано у приватну власність зазначені земельні ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га по АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га по АДРЕСА_1; для ведення особистого селянського господарства площею 0,06 га в районі парників; для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га в районі саду.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Ст. ст. 125, 126 цього ж Закону передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи із земельною ділянкою ОСОБА_1 межує земельна ділянка ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, яка розташована по АДРЕСА_1. ОСОБА_2 самовільно захопила та користується частиною земельної ділянки площею 0,06 га, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

На підставі заяви ОСОБА_1 Димерською селищною радою було створено земельну комісію, яка провівши обстеження даної земельної ділянки встановила, що дійсно ОСОБА_2 самовільно захопила частину земельної ділянки близько 0,07 га, яка належить гр.ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, користується цією земельною ділянкою, а саме: завезла органічне добриво, виорала та засіяла грунт. Від участі обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 відмовилася.

Встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,2729 га, що розташована в АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_2 було офіційно попереджено щодо самовільного користування земельною ділянкою. А відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Згідно довідки Димерської селищної ради від 21.09.2011 року № 02-10/625 земельні ділянки, що були надані ОСОБА_2 в районі парників площею 0,06 га та в районі саду площею 0,12 га не межують та не мають відношення до земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,27 га в АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності

Таким чином, в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 незаконно користується частиною земельної ділянки площею 0,06 га та чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0, 2729 га по АДРЕСА_1, а тому її слід зобов'язати звільнити частину земельної ділянки та не чинити перешкод в користуванні власнику земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України позивач не довів в судовому засіданні наявність душевних та психічних страждань, їх тривалість, витрат морального та психологічного характеру, часу через самовільно зайняту частину земельної ділянки та не встановлені вони і судом. За таких обставин позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Що стосується зустрічного позову, то він не підлягає до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні документи які б стверджували, що ОСОБА_2 являється власником або землекористувачем земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_1, а тому, відповідно до вимог чинного законодавства вона не має права вимагати усунення перешкод в користуванні землею. Оскільки, згідно ст.152 ЗК України тільки власник або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Представлене ОСОБА_2 рішення селищної ради від 18.12.2003 року № 205 не може являтись доказом того, що вона являється власником земельної ділянки, оскільки відповідно до діючого на той час земельного законодавства ОСОБА_2 зобов'язана була звернутись до Димерської селищної ради про виконання даного рішення та виділення вказаної земельної ділянки на місцевості із вказанням межівників, тобто повинен бути акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості на підставі якого видається державний акт на право власності на землю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не довела, а судом не встановлено, що самовільно зайнята частина земельної ділянки площею 0,0629 га належить їй на праві приватної власності та ОСОБА_1 порушує її права і чинить перешкоди у використанні її земельної ділянки.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а в зустрічному позові ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 125-126, 152 ЗК України, ст.ст.3,60,61,212-215,218 ЦПК України,

суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити зайняту частину земельної ділянки площею 0,2729 га, що розташована на території АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0.2729 га, що розташована на території АДРЕСА_1.

В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Димерська селищна рада про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 120 (сто двадцять ) гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяО.І.Скарлат