АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке вподальшому змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» (далі ПАТ «УкрСоцбанк») про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 квітня 2007 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №131/07/-КВ/009, згідно якого, йому надані кредитні кошти в іноземній валюті, у розмірі 23460,00 доларів США, зі сплатою 12,2 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 11 квітня 2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ними укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Всупереч умов укладеного кредитного договору відповідач, не довівши до його відома, в односторонньому порядку, з 20 жовтня 2008 року, збільшив відсоткову ставку за кредитом до 13,5% річних. Тому просив суд визнати недійсним п.2.6. укладеного кредитного договору, в частині зміни розміру відсоткової ставки в сторону її збільшення, та зобов'язати відповідача нараховувати йому відсотки за користування кредитними коштами, у межах первісного розміру - 12,2 % річних, з дати укладення договору до повного погашення кредиту. Крім того, просив на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України визнати недійсним п.6.2. Кредитного договору, оскільки його умови не відповідають вимогам Закону України «Про третейські суди» та регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, визнано недійсним пункт 6.2. Договору кредиту № 131/07-КВ-/009, укладеного 12.04.2007 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, визнано неправомірними дії відповідача щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом, визнано нікчемним п.2.6. зазначеного кредитного договору в частині зміни розміру відсоткової ставки в сторону її збільшення, зобовязано відповідача нараховувати відсотки у межах первісного розміру відсоткової ставки - 12,2 відсотків річних, починаючи з моменту укладення Договору до повного погашення кредиту, а також стягнуто з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати: 8,50 грн. судового збору; 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Центрально-міського районного суду від 20 жовтня 2011 року заява ПАТ «УкрСоцбанк» про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСоцбанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд залишив поза увагою, що умови укладеного кредитного договору сторони визначали за своїм вільним волевиявленням, і позивач підписуючи кредитний договір був ознайомлений з усіма його умовами та прийняв їх, суд не звернув увагу на те, що банк у встановленому законодавством порядку направив позичальнику лист з повідомленням про ініціювання зміни процентної ставки та не врахував, що позивач, сплачуючи всі необхідні платежі з новим розміром процентної ставки погодився зі змінами, внесеними до кредитного договору, отже дії банку не мають характеру односторонньої зміни відсоткової ставки а були змінені за взаємною згодою сторін. Крім того, судом не було застосовано норми ст.ст. 202, 205, ч. 2 ст. 642, ч. 1 ст. 651 ЦК України та ч. 1 ст. 14 Закону України «Про третейські суди», які, на його думку, підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 квітня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір №131/07/-КВ/009, згідно умов якого, позивачу надані кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 23460,00 доларів США, зі сплатою 12,2 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 11 квітня 2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції застосувавши положення ст. 526, 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, дійшов висновку, що відповідач, збільшивши розмір відсоткової ставки до 13,5 відсотків річних з 20.10.2008 року, не виконав п. 2.6.1 договору, згідно якого він зобовязаний був повідомити про це позивача не пізніше ніж за десять днів до початку її застосування та надати для укладання між сторонами відповідну додаткову угоду. Про збільшення розміру відсоткової ставки банк повідомив позичальника (позивача) лише 04.02.2010 року, додаткову угоду з приводу цього між сторонами укладено не було, тому суд вважає, що відповідач неправомірно в односторонньому порядку підвищив процентну ставку, що є підставою для визнання п. 2.6 договору нікчемним.

Визнаючи п. 6.2 договору недійсним, суд вважає, що цей пункт не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди» та регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, оскільки визначає конкретних суддів, що можуть розглядати спори, які виникають між сторонами угоди.

Однак з висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Суд, посилаючись на невиконання відповідачем п. 2.6.1 договору, згідно якого останній про зміну розміру процентів зобовязаний повідомити позивача не пізніше, ніж за десять робочих днів до початку їх застосування та укласти відповідну додаткову угоду, визнав п. 2.6 договору в частині зміни розміру відсоткової ставки в сторону її збільшення нікчемним, в той час як цей пункт передбачає право кредитора ініціювати зміну розмірів процентів визначеного в п. 1.1 договору. На думку колегії суддів такий висновок є взаємовиключним, оскільки зобовязання відповідача, передбачені п. 2.6.1 випливають із права останнього, закріпленого в п. 2.6 договору кредиту, тому передбачені цими пунктами умови нерозривно повязані між собою.

Відповідно до ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пунктом 2.6 договору кредиту у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначених в п. 1.1 договору.

Підставою для ініціювання відповідачем щодо зміни розміру процентної ставки з 20.10.2008 року стала Постанова Національного банку України від 21.04.2008 року № 107 Про підвищення облікової ставки НБУ, рішення Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ «УкрСоцбанк» № 380 від 24.09.2008 року.

Відповідно до п. 4 ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року № 3161-IV про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни.

23.10.2008 року відповідачем було відправлено з рекомендованим повідомленням позивачу на адресу указану в договорі кредиту АДРЕСА_2, лист, в якому мова йде про підвищення розміру відсоткової ставки за договором кредиту до 14 % річних з 20.10.2008 року (а.с. 54, 55).

Згідно п. 2.6.3 договору позичальник може відмовитися від запропонованої зміни відсоткової ставки, виконавши слідуючі дії: повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом; сплатити нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі.

Позивач не відмовився від користування кредитними коштами, а продовжує ними користуватися, сплачуючи протягом більше двох років щомісячні платежі в повному обсязі з урахуванням зміни відсоткової ставки по кредиту з 20.10.2008 року.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, вважає пропозицію прийнятою і правочин вчиненим, оскільки боржник сплачує відсотки за новою ставкою і його фактичні дії вказують на прийняття пропозиції кредитора щодо збільшення розміру процентної ставки з 20.10.2008 року.

Зважаючи на закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), рішення банку щодо підвищення процентної ставки до 10.01.2009 року, в контексті Закону України від 12.12.2008 року № 661, не можна вважати неправомірним, оскільки цей закон не має зворотної сили в часі.

Визнаючи п. 6.2 договору кредиту недійсним, судом не було враховано положення ст. 627 ЦК України, згідно якої сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, ст. 14 закону України «Про третейські суди», відповідно до якої сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів, за домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів.

Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їх згода.

У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого, відповідно до ст. 8 цього Закону, списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обовязковий чи рекомендаційний характер.

Частиною 2 ст. 17 Закону передбачено, що формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Крім того, у звязку із набранням чинності закону України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» від 01.03.2011 року № 38, третейські суди припинили розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСоцбанк» підлягають стягненню судові витрати понесені ним у суді апеляційної інстанції: 11 грн. 50 коп. по сплаті судового збору та 37,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» судові витрати понесені ним у суді апеляційної інстанції: 11 грн. 50 коп. по сплаті судового збору та 37,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: