Справа № 2-466/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року Комсомольський районний суд м.Херсона у складі:

судді Радченко Г.А.

при секретарі Колдуновій Ю.А.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»про визнання недійсним кредитно-заставного договору,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_4 з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк»кредитно-заставний договір № HECFA800000138 від 31.01.2008 року. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що 31.01.2008 року між ними було укладено вказаний договір, і в якості забезпечення банку передано в заставу автомобіль Опель комбо, що належить йому на праві власності. Договір є несправедливим та дискримінаційним, бо не містить умов та порядку зміни та розірвання договору, коли це вимагають інтереси його як споживача, не містить відповідальності банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, хоча це є відповідно до вимог ст..628 ЦК України істотною умовою договору. Розділ 5 договору містить право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку. Окрім того, в порушення ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів»перед укладенням договору відповідач не повідомив його про умови кредитування та ризики валютного кредиту. Також договір нотаріально не посвідчений, чим порушена ст..12 ОСОБА_5 України «Про заставу».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст.203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що при укладенні договору сторонами було дотримано усіх передбачених законом істотних умов договору.

Відповідно до вимог ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, якщо договором не передбачено певні умови зміни або розірвання договору, то сторонам треба керуватися вимогами закону, які регламентують такий порядок та умови.

У розділі договору «Відповідальність сторін та вирішення спорів»міститься відповідальність банку у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору, а саме п.13.4 договору зазначає обов»язок банку сплатити позичальнику пеню у розмірі 0,1 % від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожен день прострочення виконання зобов»язання.

Не обгрунтоване посилання позивача і на незаконну умову договору, що міститься в п.5.3.1 про право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку, бо на день укладення договору це не було заборонено законом. Зі змісту положень ст..ст.207,640 ЦК України вбачається, що якщо сторони досягли домовленості та уклали договір, в якому передбачили умов підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватися, а момент досягнення домовленості вважається таким, що настав.

Не заслуговують на увагу і вимоги позивача щодо порушення відповідачем ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів», бо після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, які регулюються спеціальним законодавством.

Представником позивача не заперечувався в судовому засіданні факт підписання позивачем оспорюваного договору.

Що стосується неналежної форми укладеного договору, який нібито має бути нотаріально посвідчений, то така вимога позивача є незаконною, оскільки на час укладення договору діяла ст.13 ОСОБА_5 України «Про заставу»в редакції від 18.11.2003 року, яка передбачала лише письмову форму договору при заставі рухомого майна, а зміни до вказаної статті, за якими внесені вимоги про нотаріальне посвідчення договору застави транспортних засобів введені в дію законом від 06.07.2010 року, і набрали чинності 27.07.2010 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,213 ЦПК України, ст.ст. 192,203,212,215,632 ЦК України, ОСОБА_5 України «Про заставу», «Про банки та банківську діяльність», суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк»про визнання кредитно-заставного договору № HECFA800000138 від 31 січня 2008 року недійсним відмовити за необґрунтованістю.

На рішення можуть бути подані апеляційні скарги до Херсонського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту його проголошення.

СуддяОСОБА_6