Справа № 2-1686/11
Провадження № б/п
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д. при секретарі Шевчук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та у інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру з виплатою частки іншому спадкоємцю, -

встановив:

У березні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, по ? кожна. Інша ? частина вказаної квартири належала ОСОБА_6, який помер 19.06.2008 року, про що видане свідоцтво серії І-ОК №122793 від 20.06.2008 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя ОСОБА_6 заповіту не залишив. За законом спадкоємцями першої черги є його мати - ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_4 та син ОСОБА_5

Спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли шляхом подачі заяви до Вишневої міської державної нотаріальної контори, де отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/8 частині квартири кожна.

Просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 10/24 частин квартири, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 7/24 частин за кожною, позбавивши відповідачку права власності на 1/8 частину квартири, зі сплатою відповідачці компенсації за позбавлення цього права, розмір якої просили визначити шляхом проведення експертизи.

В судовому засіданні позивачі свої вимоги уточнили та просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 10/24 частин квартири, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 7/24 частин за кожною, позбавивши відповідачку права власності на 1/8 частину квартири, зі сплатою відповідачці 5000 гривень компенсації за позбавлення цього права, які до розгляду справи по суті перебувають на депозитному рахунку суду.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити.

Третя особа до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомляв.

Вислухавши сторін, дослідивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були співвласниками квартири АДРЕСА_1, по % кожен. Це підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області 13.04.2009 року за реєстровим №2-652.

19.06.2008 року помер ОСОБА_6, це підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №122793 виданим виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 20.06.2008 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_2. За життя ОСОБА_6 заповіту не залишив. За законом спадкоємцями першої черги є його мати - ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_4 та син ОСОБА_5

13.04.2009 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМВ №908525 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

17.06.2009 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМЕ №093074 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі.

Втім, незважаючи на посилання позивачів, вона не може бути застосована у даному випадку, оскільки вона є загальною по відношенню до правового режиму всіх категорій майна, що може перебувати у спільній частковій власності, а отже спеціальним законодавством можуть бути встановлені особливі вимоги щодо порядку припинення права на частку у майні певного роду.

Стаття 41 Конституції України визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності - воно є непорушним.

Відповідно до ч.5 ст.9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У Постанові Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» йдеться про те, що «громадянин, якому належить право приватної власності на житловий будинок (частину будинку), має право розпоряджатись цим майном на свій розсуд».

Отже, правовий режим житлового приміщення має особливу природу по відношенню до інших видів майна, що можуть перебувати у спільній частковій власності, а отже щодо нього держава встановлює підвищені гарантії правового захисту, і людина не може бути позбавлена права власності на житло без її згоди.

Частка у майні може бути визначена незначною, якщо її розмір не дозволяє користуватися майном відповідно до його функціонального призначення. У даному випадку таким призначенням є проживання особи. Мінімальні стандарти забезпечення особи житловою площею передбачено нормами житлового законодавства. Згідно п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень передбачає, що на квартирний облік приймаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче рівня, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київського і Севастопольського міських рад народних депутатів спільно з радами профспілок. У місті Києві цей рівень визначений у 7 кв.м.

Відповідно до технічної документації квартири АДРЕСА_1 її загальна площа становить 65,4 кв.м. Частка відповідача становить 1/8, тобто 8,175 кв.м., що в будь-якому разі вище за встановлений державою мінімум забезпечення особи житловою площею. Частина квартири такою площею може бути цілком придатною для проживання однієї особи.

Однак, позивачі у своїх поясненнях наполягали саме на компенсації вартості, запропонованій ними, оскільки разом з відповідачем проживати разом все одно не зможуть, більше коштів не мають, та, взагалі, попередньо існувала домовленість між позивачами та відповідачем про безоплатну передачу 1/8 частини квартири на їх користь.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається в якості доказів своїх вимог чи заперечень. Від доказування в порядку ст.61 ЦПК України сторони не звільнені.

Позивачі не довели, що частка відповідача у власності на квартиру є такою незначною, що унеможливлює використання ним своїх прав стосовно неї. Крім того, слід враховувати категоричну відмову відповідача від компенсації за належну йому частину квартири, розмір якої позивачі встановили у 5000 гривень.

Позивачами не доведено, що запропонована ними компенсація за позбавлення відповідача права власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 є достатньою та такою, що відповідає вартості 1/8 частини такого ж майна у такому ж місці. У своїх поясненнях представник відповідача заявив, що для розрахунку вартості частини квартири слід застосовувати її ринкову, а не залишкову вартість, з чим суд погоджується.

Таким чином суд не має підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст.41 Конституції України, ч.5 ст.9 ЖК України, ст.ст.60, 209, 212-215 ЦПК У країни,-

вирішив:

У задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов