справа №2-6945/11
23 вересня 2011 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Браги А.В.,
при секретарі Лампіки О.В.,
за участю представника позивача Самокиш А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП,
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169 ч.4, ст.224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , 01 серпня 2009 року приблизно о 13 годині 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес-Бенц`д/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпропетровську, де в районі перехресті з вул. Космічна в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України при зміні напрямку руху ліворуч не переконався в безпеці маневру, і що такий маневр не створює перешкоди або небезпеки іншим учасника м дорожнього руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення в тому числі з автомобілем «Сузукі`д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Зазначені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в їх спричиненні встановлені вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2010 року, яким відповідач визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та притягнутий до кримінальної відповідальності. Оскільки даний вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська набрав законної сили 23 листопада 2010 року, викладені в такому вироку фактичні обставини вчинення ДТП, вина відповідача в її спричиненні відповідно до ст.61 ч.4 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню.
Факт належності автомобіля «Сузукі`д/н НОМЕР_2 позивачу, в тому числі і на час скоєння відповідачем вказаного ДТП, підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , копією договору №438 від 15 вересня 2006 року, на підставі якого позивачем придбано автомобіль «Сузукі».
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставам и для виникнення цивільних прав та обов`язків є, окрім іншого, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.
Нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Щодо позовних вимог позивача про відшкодування йому за рахунок відповідача 350 гривень в якості оплати висновку судової автотоварознавчої експертизи, 500 гривень за попереднє автотоварознавче обстеження автомобіля та 1320 гривень за доремонтну підготовку автомобіля суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні. Позиція суду з цього приводу ґрунтується на тому, що надані позивачем копії квитанцій на підтвердження перших двох із зазначених сум не дозволяють встановити особу, яка є платником даних сум, що не дозволяє розцінювати суду дані квитанція як підтвердження розміру шкоди, спричиненої саме позивачу. Окрім того, позивачем не надано доказів необхідності проведення попереднього автотоварознавчого обстеження автомобіля для відновлення порушеного права позивача, що, в свою чергу, не дозволяє віднести витрати на таке обстеження до реальних збитків в розумінні ст.22 ч.2 п.1 ЦК України. За аналогічних підстав суд не приймає до уваги копію наряду-замовлення із доремонтної підготовки автомобіля на суму 1320 гривень, який до того ж не містить підпису позивач як замовника такої підготовки автомобіля.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також ту обставину, що позивач відповідно до ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито`звільнений від сплати судового збору (державного мита), вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору (державного мита) в розмірі 893,08 гривень, а на користь позивача сплачені ним при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, сплата яких підтверджується відповідною квитанцією.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 16, 1166, 1187 ЦК України, ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 - 233 ЦПК України, суд
Позов, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої шкоди у розмірі 89 308, 15 гривень.
В іншій частині, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави Україна 893, 08 гривень судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 гривень.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Суддя А.В. Брага