№ 2-61/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2011 року м. Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя у складі:

головуючого судді - Костромітіної О.О.,

при секретарях - Степовій Ю.І., Сорокіної С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про відновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та компенсацію моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь»про визнання його звільнення за наказом 33/к за ст. 40 п.1 КЗпП України незаконним та поновленні на роботі, про визнання наказів № 138 тр від 22.09.2009 року. № 151 тр від 26.10.2009 року незаконними, про стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул, про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 гривень. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово доповнював свої позовні вимоги( т.1 а.с. а.с. 25, 36,159,т.2 а.с. а.с.3, 22, т.3 а.с. а.с. 13, 27). В остаточній редакції позовних вимог ОСОБА_1 просив суд, визнати звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним , поновити на роботі, визнати процедуру аутстафінгу незаконною, визнати накази № 151 тр від 26.10 2009 року, № 138 тр від 22.09.2009 року, № 33 к від 26.01.2010 року незаконними, визнати п.8.5. колективного договору ВАТ МК «Азовсталь»на 2008-2009 роки незаконним, визнати ВАТ «МК «Азовсталь»роботодавцем для вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах, визнати недійсним протокол № 11 профсоюзного комітету від 28.12.2009 року, визнати запис в трудовій книжці такою, що не відповідає дійсності, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, стягнути моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. В Обґрунтування позовних вимог вказував на те, що з 1994 року він працював на ВАТ «МК «Азовсталь»на посаді вантажника зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах. 26 січня 2010 року він був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці обумовленими виведенням персоналу ( аутстафінгом ) були скасовані в структурі і штатному розкладі структурного підрозділу комбінату цеху «вантаження-вивантаження »ЖДЦ-6 ділянка бункерів доменного цеху і посади вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах. При цьому роботодавець продовжує використовувати найману працю на робочих місцях підприємства по професії вантажник, зайнятий на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах, чим порушує чинне законодавство. У трудовому законодавстві відсутні поняття «аутстафінг »відповідно не існує норм трудового законодавства регулюючих вказані поняття. В структурі підприємства ВАТ «МК «Азовсталь»знаходиться доменне виробництво, яке не зупинене, тому підприємство продовжує використовувати найману працю та надавати робочі місця по професії вантажника зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах. Робота за даною посадою не є тимчасовою, сезонною та існує тільки в доменному виробництві, та роботодавцем повинен виступати тільки власник доменного виробництва ВАТ «МК «Азовсталь». В наступний час роботодавцем є ТОВ «КА «АзовПерсоналСервіс»який не є власником доменного виробництва, що є порушенням діючого законодавства. Процедура «аутстафінг »порушує законодавство України, є незаконною та не обґрунтованою. Підставою для проведення «аутстафінгу»є п.8.5 колективного договору ВАТ «МК «Азовсталь»на 2008-2009 роки. В цьому пункті було використано поняття позикова праця, яке погіршує становище робітників. Умови колективного договору, який погіршує становище робітників є недійсними. Також вважає своє звільнення незаконним, оскільки процедура звільнення була проведена з порушенням вимог ст. 43 КЗпП України, а саме засідання профкому було проведено без його участі, внаслідок чого протокол даного засідання є недійсним. Крім того при скороченні штату у нього було переважне право залишитися на роботі. У випадку, якщо суттєві умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється по п.6 ст.36 КЗпП України. Таким чином запис в трудовій книжці про звільнення по п.1 ст.40 КЗпП України не відповідає дійсності. Вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки порушив його конституційні права на працю. Перед звільненням адміністрація підприємства чинила на нього психологічний тиск, вимагаючи від нього підписування різних угод про переведення. Втративши роботу, він втратив нормальні життєві зв'язки, ситуація, що склалася, вимагає від нього додаткових умов для організації свого життя і життя його сім'ї. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 30000 гривень

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Просили позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача ВАТ «МК «Азовсталь»позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та суду пояснили, що відповідач здійснював своє право визначати чисельність і штат працівників відповідно до законодавства у звязку з чим, прийняв рішення про зміни в організації виробництва і праці в структурних підрозділах, у тому числі у цеху навантаження-вивантаження керування залізничного транспорту, про що 22.09.2009 року був виданий наказ по підприємству № 138 тр. Даним наказом у штатному розкладі скасувалася посада вантажника зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах ділянки бункера доменного цеху, що займав ОСОБА_1 Вважають, що процедура «аутстафінг»законом не заборонена, а навпаки в сенсі ст. 64 ГК України, відповідно до якої підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розклад вписується в процедуру вивільнення. Також вважають звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до вимог діючого трудового законодавства, тому у задоволенні його позову просять відмовити.

Представник третьої особи ТОВ «Кадрового Агентства «АзовПерсоналСервіс»позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримав та суду пояснив, що одним з видів діяльності ТОВ «КА «АзовПерсоналСервіс»є підбір та забезпечення персоналом, і аж ніяк не «аутстафінг»чи «займана праця», як зазначає у своїй позовній заяві позивач. Вважає усі перелічені у позовній заяві аргументи щодо незаконної діяльності ТОВ «КА «ОСОБА_3 Сервіс», щодо недійсності господарських договорів між Агентством та ВАТ «МК «Азовсталь»є не правовими та необґрунтованими. Агентством укладаються трудові договори, за якими працівники виконують в інтересах Агентства обумовлену угодою роботу з підпорядкуванням Правилам внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Кадрове агентство «ОСОБА_3 Сервіс», а агентство сплачує працівникові, який вільно обрав собі роботу винагороду у вигляді заробітної плати та забезпечує умови праці, необхідні для виконання обумовленої роботи. Посилання позивача на необхідність укладання трудової угоди саме з підприємством на території якого виконують роботи працівники лише на підставі виконання ними роботи на території такого підприємства, законодавчо необґрунтовані.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він працює на комбінаті заступником начальника ЖДЦ № 4 ВАТ «МК «Азовсталь». ОСОБА_1 працював на посаді вантажника зайнятим на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах. В наступний час на цих посадах працюють робітники Кадрового Агентства. Техніку безпеки здійснює роботодавець. В штаті цеху на має посад вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працював разом з ОСОБА_1 на посаді вантажника зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах. Він також звільнений з даної посади, у звязку з процедурою «аутстафінг». На теперішній час вантажники зайняті на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах виконують розпорядження майстра цеху. Штатний розпис на ВАТ «МК «Азовсталь»після їх звільнення не змінився.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги рядинського А.В. не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25.01.1994 року ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ВАТ «МК «Азовсталь»( т.2 а.с. а.с.154-156).

Відповідно до наказу № 138 тр від 22.09.2009 року у звязку зі змінами в організації виробництва і праці була скасована ділянка бункеру доменного цеху і посади вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах( т.1 а.с. а.с. 54-58).З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 26.09.2009 року( т.1 а.с. 62)

Розпорядженням по цеху вантаження-вивантаження УЖДТ ВАТ «МК «Азовсталь»була створена комісія для організації роботи по виконанню наказу № 138 тр від 22.09.2009 року ( т.1а.с. 65).

Відповідно до протоколу № 5 засідання комісії цеху вантаження-вивантаження (ЖДЦ-6) запропоновано скасувати посаду вантажника зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах ( т.1. а.с.66-67).

Згідно штатного розпису, що діяло до видання наказу № 138 тр від 22.09.2009 року на ділянці, де працював позивач було 128 штатних одиниць, а після видання даного наказу дані посади відсутні (т.1 а.с. а.с.74-76,108-109).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на ВАТ «МК «Азовсталь»дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці.

Оскільки у штатному розкладі ВАТ «МК «Азовсталь»відсутні посади вантажника зайнятого на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах, тому суд не має правових підстав визнавати відповідача роботодавцем для вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах, внаслідок чого відмовляє у задоволені позову ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог.

Про майбутнє вивільнення у виконання наказу № 151 тр від 26.10.2009 року( т.1 а.с. а.с. 92-96),позивач був попереджений 13.11.2009 року ( т.1а.с.97).

Позивач був ознайомлений з наявними на комбінаті вакансіями 13.11.2009 року ( т.1а.с. а.с.80-91).

Відповідно до акту від 22.102009 року про відмову робітника від переводу на іншу роботу в ТОВ «Кадрове Агентство «АзовПерсоналСервіс», ОСОБА_1 відмовився від переводу на іншу роботу( т.1 а.с. 68).

Позивач був письмово запрошений на засідання профкому для розгляду питання про дачу згоди на його звільнення( т.1 а.с. 102), про що не заперечував протягом розгляду справи, але на засідання профкому 25.12.09 року та 28.12.09 року не зявився, про причини неявки на засідання профкому не повідомив, з заявою про відкладення засідання профкому з будь-яких поважних причин не звертався.

Згідно протоколу профкому № 11 від 28.12.2009 року була отримана згода на звільнення позивача по п.1 ст.40 КЗпП України( т.1 а.с. 103-104).

28.01.2010 року до Маріупольського міського центру зайнятості було направлено «Звіт про фактичне вивільнення працівників», а саме ОСОБА_1В.( т.1 а.с. а.с.105-107).

Наказом № 33/к від 26.01.2010 року ОСОБА_1 звільнений з комбінату у звязку зі змінами в організації виробництва і праці по п.1 ст. 40 КЗпП України( т.1а.с.52).

Відповідно до вимог ч.3 ст.64 Господарського Кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розклад.

29.07.2008 року конференцією трудового колективу було прийнято колективний договір на 2008-2009 роки ( т.2 а.с.167). Від імені трудового колективу договір підписаний головою профсоюзу працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ВАТ «МК «Азовсталь» ОСОБА_6. Пункт 8.5 колективного договору на 2008-2009 роки передбачає, що сторони зобов'язалися не допускати скорочення протягом року більше 5% від загальної чисельності працівників комбінату, окрім випадків зниження чисельності за рахунок впровадження технічних заходів, різкого спаду об'ємів виробництва або передачею певних функцій комбінату іншій юридичній особі ( займана праця).

В даному випадку відповідачем було використано вказане право, визначати чисельність і штат працівників. Таким чином, п.8.5 колективного договору відповідає вимогам ст.64 Господарського Кодексу України, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання п.8.5 колективного договору ВАТ МК «Азовсталь»на 2008-2009 роки незаконним не підлягають задоволенню.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобовязаний перевірити наявність підстав для звільнення( чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників).ОСОБА_5 він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, тому що власник має право на свій розсуд вносити зміні до штатного розпису.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1,2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної спілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не зявився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника ( його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Аналізуючи вищевикладені норми права суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 по п.1 ст.40 КЗпП України відбулося у відповідності з нормами трудового законодавства, тому відмовляє у задоволенні позову в частині визнання звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним , поновлення на роботі, про визнання процедури аутстафінгу незаконною, визнання наказів № 151 тр від 26.10 2009 року, № 138 тр від 22.09.2009 року, № 33 к від 26.01.2010 року незаконними, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 гривень.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю( пункт ) закону

Оскільки суд визнає звільнення ОСОБА_1 по п.1 ст.40 КЗпП України законним, то вважає зроблений запис у трудовій книжці останнього, «звільнений у звязку зі скороченням чисельності штату, ст.40 п.1 КзпП України» таким що відповідає чинному законодавству, а вимога ОСОБА_1 про визнання запису в трудовій книжці такою, що не відповідає дійсності суд вважає юридично неспроможною та такою що не підлягає задоволенню.

Також суд при вирішенні спору по суті не приймає до уваги посилання позивача на те, що при його звільненні були порушені вимоги ст. 43 КЗпП України, що є підставою для поновлення його на роботі, та для визнання недійсним протоколу № 11 профсоюзного комітету від 28.12.2009 року, так як засідання профсоюзного комітету відбулося без його участі, оскільки ОСОБА_1 був письмово запрошений для участі на засіданні профсоюзного комітету, на засідання профкому яке відбулося 25.12.09 року та 28.12.09 року не зявився, про причини неявки на засідання профкому не повідомив, з заявою про відкладення засідання профкому з будь-яких поважних причин не звертався, тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним протоколу № 11 профсоюзного комітету від 28.12.2009 року.

Суд також не погоджується зі ствердженнями позивача ОСОБА_1 про порушення вимог ст.42 КЗпП України при його вивільненні, яка передбачає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, так як, відповідно до наказу № 138 тр від 22.09.2009 року у звязку зі змінами в організації виробництва і праці було скасовано ділянку бункеру доменного цеху і посади вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах, робітником якої був ОСОБА_1 внаслідок чого останній підлягає працевлаштуванню на вакантні посади. В даному випадку переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду, тому суд вважає, що вимоги ст.42 КЗпП України не поширюються на правовідносини які виникли між позивачем та ВАТ «МК «Азовсталь».

Відповідно до ст.88 ЦПК України витрати з оплати судового збору розмірі 8,50 гривень, витрати на ІТЗ у розмірі 37 гривень підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1

На підставі ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь»про визнання звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним , поновлення на роботі, про визнання процедури аутстафінгу незаконною, визнання наказів № 151 тр від 26.10 2009 року, № 138 тр від 22.09.2009 року, № 33 к від 26.01.2010 року незаконними, визнання п.8.5. колективного договору ВАТ МК «Азовсталь»на 2008-2009 роки незаконним, про визнання ВАТ «МК «Азовсталь»роботодавцем для вантажників зайнятих на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах, про визнання недійсним протоколу № 11 профсоюзного комітету від 28.12.2009 року, про визнання запису в трудовій книжці такою, що не відповідає дійсності, про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 гривень, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави суму судового збору у розмірі 8,50 гривень, витрати на ІТЗ у розмірі 37 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ___________________________