Житомирський районний суд Житомирської області
Справа № 2-773/11
РІШЕННЯ

іменем України

01 серпня 2011 року, Житомирський районний суд Житомирської області, в складі: головуючого судді - Мокрецького В.І. з участю секретаря судового засідання - Фурман О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконкому Станишівської сільської ради Житомирського району, з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення сільради, правовстановлюючих документів та визнання права власності на частину жилого будинку, -

ВСТАНОВИВ

Позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини, що складається з жилого будинку, сараю та льоху, які розташовані по вул. Вишневій, 1 в с. Станишівка, Житомирського району і яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4, померлої 08 грудня 1982 року; визнати недійсним рішення виконкому Станишівської сільської ради від 17.11.1988 року №72 про оформлення за його братом ОСОБА_5 права особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами за вищевказаною адресою; визнати недійсним свідоцтво на право особистої власності на згаданий жилий будинок, видане на імя ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я дочки останнього відповідачки ОСОБА_2, а також визнати за позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 право власності в рівних частинах на спірний жилий будинок. Свої вимоги мотивує тим, що на момент прийняття сільрадою рішення про оформлення за ОСОБА_5 права власності на спірний жилий будинок він, як син померлої ОСОБА_3, фактично прийняв спадщину, а тому вказаним рішенням сільради порушенні його спадкові права на згаданий будинок.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги з тих же підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала з тих підстав, що позивач з 1988 року вибув з колгоспного двору, головою якого був її нині померлий батько ОСОБА_5, та дотеперішнього часу не предявляв будь-яких вимог щодо вказаного будинку до ОСОБА_5 та до неї, у звязку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Представник сільської ради позов визнала в повному обсязі з підстав на які послався позивач.

Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав, не заперечував проти його задоволення, оскільки порушено право позивача на спадщину у вигляді вказаного будинку, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_3

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.11.1988 року ОСОБА_5, як голові колгоспного двору, виконком Станишівської сільської ради, на підставі рішення цього виконкому №72 від 17.11.1988 року, видав свідоцтво №132 на право особистої власності останнього на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в с. Станишівка, по вул. Вишневій, 1, Житомирського району (а.с. 6). Згідно записів погосподарської книги Станишівської сільської ради позивач 23.03.1988 року, у звязку з одруженням вибув зі спірного будинку до м. Москви і більше за вказаною адресою не проживав (а.с. 54-55).

Також судом встановлено, що позивач з народження по 23.03.1988 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

У відповідності до ст. 120 ЦК Української PCP в редакції 1963 року, яка діяла на момент отримання ОСОБА_5 оспорюваного свідоцтва про його право особистої власності на спірний будинок, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

За правилами ст. 126 цього ж кодексу, працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у ведені спільного господарського двору.

Отже, у звязку із тим, що позивач з березня 1988 року по 16.12.1993 року, тобто до втрати чинності вказаної норми, не брав участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, він фактично втратив право на частку в цьому колгоспному дворі, в тому числі і на частку в спірному будинку.

В свою чергу, на момент отримання померлим ОСОБА_5 оспорюваного свідоцтва, а саме 17.11.1988 року, згідно записів погосподарської книги останній був головою колгоспного двору та разом з ним членом цього двору була його дружина Гаврилюк Н І. (а с. 54-55)

Таким чином, суд вважає, що оспорюване свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на спірний будинок не суперечить чинному на той час законодавству та не порушує спадкових прав позивача, оскільки будинок, як майно колгоспного двору, не є спадщиною матері позивача.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення з моменту отримання його копії, може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд.

Суддя: