АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст. Іванісова Л.0.
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 р. м. Харків.

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судці Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі - Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про визнання її особою, що втратила право на користування жилим приміщенням, квартирою, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, просив зобовязати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ГУМВСУ в Харківській області зняти з реєстрації ОСОБА_2, як таку що втратила право користування вказаним жилим приміщенням внаслідок її тривалої, понад шість місяців, відсутності, тобто з підстав, передбачених ст. 72 ЖК України. Під час розгляду справи представник позивача змінив підстави вказаного позову, на обґрунтування вказаних вимог послався на те, що відповідачка, яка хоча є дружиною позивача і постійно проживає за місцем реєстрації, однак фактично їх шлюбні відносини вже припинилися і вона перешкоджає позивачу, який є власником вказаної квартири, користуватися своєю власністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказав, що суд не звернув уваги/ що позивач є власником квартири, а відповідачка - тимчасовим мешканцем, внаслідок чого безпідставно не застосував норми 316-319, 321, 818 ЦК України.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах розглянутого позову та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А за ст. 319 ЦК України власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленим законом. Так, згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що позивач за договором дарування від 08.12.2001 року є власником квартири АДРЕСА_2. У зазначеній квартирі постійно проживають та зареєстровані сторони, які перебувають у шлюбі та син позивача, при цьому відповідачка вселилася до квартири 02.03.2005 року, як дружина позивача. Позивач з 23.06.2011 року розпочав судовий процес про розлучення з відповідачкою і протягом останнього року проживав з іншою жінкою, ОСОБА_3, звертався до органів міліції із заявою про вжиття засобів реагування до відповідачки з посиланням на те, що вона зловживає спиртними напоями, веде антисоціальне життя, не віддає документи на вказану квартиру, при цьому у порушенні кримінальної справи за вказаними заявами було відмовлено, за відсутністю складу злочину. За період з 01.03.2007 по 08.07.2011 року сплата за комунальні послуги, які надавалися за вказаною адресою, відбувалася не у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість 424 грн. 36 коп. При цьому відповідачка здійснювала платежі за період з січня по квітень 2011 року.

Таким чином, оскільки, за відсутності інших доказів, відповідачка вселилася до квартири позивача, як член його сім'ї, з цих підстав набула права користування квартирою нарівні з власником будинку, - тому вона не може вважатися тимчасовим мешканцем в розумінні ст. 818 ЦК України і підстави для застосування ст. 391 ЦК України відсутні.

При цьому позивач не надав до суду належних і допустимих доказів того, що відповідачка створила неможливі умови для їх спільного проживання, що свідчить про відсутність передбачених ч. 1 ст. 157 ЖК України підстав для її виселення, як члена сім'ї власника жилої квартири.

Наведене свідчить, що висновки суду про недоведеність позовних вимог відповідають обставинам справи та наведеним нормам права, є законними та обґрунтованими, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 317, 319, 323-325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак на протязі 20 днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: