Справа № 2-103/11
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

"14" липня 2011 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Біла Л. М.

при секретарі Янюк А. Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Хмільницького міжрайпрокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Жданівської сільської ОСОБА_3 про визнання чинним договору дарування цілого житлового будинку від 14.09.1990 року , скасування договору дарування від 14.09.1990 року про дарування частини житлового будинку по вул.Хмільницькій,28 в с.Дібрівка Хмільницького району Вінницької області , скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.1998 року , виданого ОСОБА_2 та зобов"язання ОСОБА_2 звільнити будинок по вул. Хмільницька,28 в с.Дібрівка ,-

В С Т А Н О В И В:

Хмільницький міжрайпрокурор звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07. 1998 року спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_4, яка померла 25.08.1992 року є її дочка, відповідач по справі ОСОБА_2, яка спадкувала 49/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями по вул. Хмільницькій,28 в с.Дібрівка Хмільницького району Вінницької області. Таке визнання за відповідачем ОСОБА_2 права на спадщину за законом порушує цивільне право та інтерес позивача ОСОБА_1 - рідного брата відповідачки, оскільки згідно договору дарування від 14.09.1990 року, посвідченого Жданівською сільською Радою Хмільницького району Вінницької області, нині покійна ОСОБА_4 подарувала йому цілий житловий будинок за вищевказаною адресою.Підставою для оформленя спадщини ОСОБА_2 слугував інший примірник договору дарування від 14.09.1990 року , згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_151/100 частину спірного вищезазначеного житлового будинку. Оскільки даний примірник був виготовлений шляхом дописок та виправлень з порушенням норм чинного законодавства, просить визнати чинним договір дарування ОСОБА_1Г цілого житлового будинку з господарчими будівлями по вул.Хмільника,28 с.Дібрівка, скасувати договір дарування від 14.09.1990 року про дарування частини житлового будинку по вул.Хмільницькій,28 в с.Дібрівка Хмільницького району Вінницької області , скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.07.1998 року , видане ОСОБА_2 та зобов"язати ОСОБА_2 звільнити будинок по вул. Хмільницька,28 в с.Дібрівка .

В судовому засіданні заявлений позов був підтриманий повністю.

Відповідач ОСОБА_2 заявлений позов не визнала повністю, пояснивши суду, що спірний будинок належав їх покійній нині матері ОСОБА_4 Будинок був на дві половини. В одній половині жила вона до 1972 року, поки побудувала свій будинок поруч, по вул.Хмільницька,27, а в іншій половині проживала її мати, куди приїзжав з м. Харкова , де постійно проживав , ОСОБА_1 У маминому будинку не було газу, тому на зиму вона завжди забирала її до себе. ОСОБА_5Л не могла подарувати весь будинок брату -ОСОБА_1, оскільки ще задовго доукладення договору дарування частину хати віддала їй і там постійно знаходилися її речі.Крім цього, у них ще є сестри, які коли приїжджали в гості, зупинялися у старій хаті на її частині.Вони також можуть підтвердити , що знали волю матері про те, що частина хати буде належати їй, а частина - братові.

В 1990 році мама подарувала братові - ОСОБА_1 частину цієї старої хати по вул.Хмільницька,28. В Жданівську сільську ОСОБА_3 ОСОБА_4Л та ОСОБА_1Г возив її чоловік -ОСОБА_6 Про те, що була подарована частина будинку, а не цілий будинок свідчить розмір жилої площі, вказаний в договорі та вартість частини будинку. Їй невідомо чому з"явилися два різні документи. Після смерті матері в 1992 році вона деякий час не зверталася за оформленням спадщини, т.я. продовжувала користуватися частиною спірного будинку по вул Хмільницька,28, а потім все ж її оформила. Позивачу ОСОБА_1 було добре відомо про це, оскільки при оформленні спадщини брат був разом з нею.Це було у 1997 році.Згодом брат -ОСОБА_1Г побудував новий будинок і отримав свідоцтво про право власності на 51/100 частини будинковолодіння, куди входила і нова хата , і частина старої хати.Ним було зареєстровано право власності і він його не оскаржував, все його влаштовувало і тільки коли вирішив продати все майно, звернувся до суду. Просить також застосувати строк позовної давності і в задоволенні позову відмовити.

Представник Жданівської сільської Ради- сільський голова ОСОБА_7 заявлений позов не визнала повністю і пояснила суду , що в 1990 році вона праацювала секретарем сільської ОСОБА_3 і при оформленні договору дарування нею була допущена помилка, яку вона пізніше виправила, оскільки добре знала волевиявлення ОСОБА_4, що вона подарувала частину, а не цілий житловий будинок. Це той самий договір дарування, ця ж сама площа. Позивачу ОСОБА_1Г було добре відомо все це, а тому він нікуди не звертався аж до моменту коли вирішив відчужити належне йому майно. ОСОБА_1 було також добре відомо про оформлення спадщини ОСОБА_2 , оскільки він разом з нею приходив у сільську ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд прийшов до наступного:

Згідно ст. 60 ЦПК УКраїни кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Показами свідка ОСОБА_8, керівника Хмільницького районного структурного підрозділу комунального підприємства " Вінницьке обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації", документами, які містяться в Хмільницькому районному структурному підрозділі комунального підприємства " Вінницьке обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації" - інвентаризаційна справа № 5169, розпочатої 12.07.1990 року , оглянутої в судовому засіданні , доведено , що раніше спірний будинок по вул .Хмільницька,28 належав ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності.12.07.1990 року ОСОБА_4 подала заяву про видачу їй довідки -характеристики для дарування частини будинку по вул.Хмільницька,28 в с.Дібрівка і їй була видано даний документ, в якому зазначено, що відчужується кімната 1-2- 12.7 кв.м ,кімната 1-3 -11,4 кв.м , кухня, сарай, сіни, кладова, 1/2 частина огорожі жилою площею 24.1 кв м , /загальна жила площа 52.1/ вартістю 1117 крб, тоді як загальна вартість будинку 2202 крб., і проведено розрахунок частки - 51/100 частини будинковолодіння. 18.06.1998 року ОСОБА_2 видано довідку-характеристику для оформлення спадщини на 49/100 частин будинку .14.02.2006 року була проведена поточна інвентаризація у частині будинку ОСОБА_1, як він про це просив. Після введення в експлуатацію нового житлового будинку був виданий документ- свідоцтво про право власності на новий і частину старого будинку по вул. Хмільницька,28 в с.Дібрівка.Мечником В.Г. був наданий договір дарування 51/100 частини будинку, загальною площею 34,1 квм , тоді як всього по будинку загальна площа 78.7 кв м Свідок ОСОБА_10також пояснила суду, що в той час будь-які виправлення в документах не завірялися. 15.05.1998 року за ОСОБА_1 було зареестровано 51/100 частину будинковолодіння по вул.Хмільницька ,28. З тих пір йому добре було відомо про належність йому частини старого будинку. Пізніше видавалась довідка-характеристика на частину старого будинку і на новий будинок. 4 липня 2007 року він отримав свідоцтво про право власності, а 5 липня 2007 року здав документи на реєстрацію нового житлового будинку літ. Б і частини старого будинку літ.А по вул.Хмільницька,28 в с.Дібрівка Хмільницького району.

Показами свідка ОСОБА_6 доведено, що він на власному автомобілі возив в Жданівську сільську ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і , знаходячись в коридорі, чув , що мова ішла про дарування частини будинку. Він також підтвердив той факт, що ОСОБА_1 був присутній при оформленні спадщини ОСОБА_2 і ніяких заперечень з цього приводу не висловлював.

Свідок ОСОБА_3 - рідна сестра сторін по справі, пояснила, що ОСОБА_4 ще при житті зібрала їх і сказала, що половина хати буде ОСОБА_2, яка доглядала батька і в якої жила мати, оскільки в старому будинку газу не було, а хата сестри знаходилась на відстані 2 м від старої хати їх матері.Другу половину вона мала намір подарувати сину -ОСОБА_1Г, проти чого вони не заперечували.

Показами свідка ОСОБА_11/ ОСОБА_1/ В.Г. доведено, що при житті матері вони часто збиралися у дворі будинку за столом. Мама сказала їм про свої наміри щодо їх батьківської хати і навіть показала, яка частина будинку буде ОСОБА_2, а яка частина буде ОСОБА_1 Вони не заперечували, оскільки проживали далеко , а на "батьківщині" залишились тільки сестра ОСОБА_2Г та брат ОСОБА_1

Поясненнями спеціаліста - нотаріуса ОСОБА_12 доведено , що в той період, коли ОСОБА_2 оформляла спадщину, достатньо було довідки сільської ОСОБА_3 про те, хто фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.Крім ОСОБА_2 ніхто з спадкоємців після смерті ОСОБА_4Л з заявою про прийнтяття спадщини не звертався, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом було видане ОСОБА_2Г на підставі наданих нею документів.

Рішенням Жданівської сільської ОСОБА_3 № 92 від 21.12.2006 року /а.с.4/доведено, що на підставі заяви ОСОБА_1 за ним було визнано належність 51/100 частини будинковолодіння , до складу якого входили житловий будинок літ.Б з прибудовами та частина житлового будинку літ А з прибудовами.

Довідкою Жданівської сільської ОСОБА_3 /а.с. 7/ доведено, що ОСОБА_4 померла 26.08.1992 року

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 липня 1998 року доведено, що ОСОБА_2 спадкувала 49/100 цілого житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Хмільницькій,28 в с.Дібрівка.

Договором дарування від 14.09.1990 року , укладеним між ОСОБА_13 та ОСОБА_1, доведено, що йому було подаровано 51/100 частину житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, і за ОСОБА_1Г зареєєстровано 51/100 домоволодіння по вул .Хмільницька,28 в с.Дібрівка у ВООБТІ 17 жовтня 1990 року./а.с. 11/

Ніяких доказів щодо нечинності чи неправомірності цього документу зі сторони позивача суду не надано.

Згідно ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила./ ст. 261 ЦК УКраїни/ Анатолічні положення містить і ст. 76 ЦК України /1963 року/ , в якій зазначено, що право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а в даному випадку відповідачем ОСОБА_2, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене , суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215, 223, 256, 294 ЦПК України, ст.ст.76, 548,549 ЦК 1963р., 261,267 ЦК України , Постановою Пленуму Верховного Суду України"Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними"від 6 листопада 2009 року,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволення позову Хмільницького міжрайпрокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Жданівської сільської ОСОБА_3 про визнання чинним договору дарування цілого житлового будинку від 14.09.1990 року , скасування договору дарування від 14.09.1990 року про дарування частини житлового будинку по вул.Хмільницькій,28 в с.Дібрівка Хмільницького району Вінницької області , скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.1998 року , виданого ОСОБА_2 та зобов"язання ОСОБА_2 звільнити будинок по вул. Хмільницька,28 в с.Дібрівка .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення можна оскаржити до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_14