АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9294/11 Справа № 22ц-8117/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

27 жовтня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення із житлового будинку за неможливістю спільного проживання, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є власником житлового будинку № 15 по вул. Вагонна у м. Синельникове Дніпропетровської області; під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем останній вселився до вказаного житла за її, позивачки, згодою; після розірвання шлюбу відповідач постійно влаштовує сварки із застосуванням фізичної сили, вживає спиртні напої, негативно впливає на дітей, тому позивачка вважає неможливим спільне проживання з відповідачем в одному будинку; на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК України позивачка просить суд виселити ОСОБА_7 із зазначеного житлового будинку за неможливістю спільного з ним проживання, без надання іншого приміщення.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 12.12.1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 набула права власності на будинок №15 по вул. Вагонна в м. Синельникове Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.09.2008 року (а.с. 8).

У будинок №15 по вул. Вагонна в м. Синельникове Дніпропетровської області відповідач вселився зі згоди позивачки у якості члена її сім»ї, що визнається сторонами та стверджується, зокрема, змістом позовної заяви на а.с. 3 4.

У зазначеному вище будинку постійно проживають і зареєстровані позивачка ОСОБА_6, ОСОБА_8 та без реєстрації мешкає відповідач ОСОБА_7, що стверджується довідкою квартального комітету від 15.01.2011 року (а.с. 5) і визнається сторонами.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2009 року шлюб сторін розірвано (а.с. 6).

Також судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, періодично виникають конфлікти у зв»язку з чим ОСОБА_6 неодноразово зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами, що стверджується копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача від 18.06.2009 року, 08.08.2009 року, 26.11.2009 року, довідкою в.о. начальника Синельниківського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 24.12.2010 року за №11774, згідно якої з ОСОБА_7 проведено профілактичну бесіду і винесено офіційне застереження (а.с. 32, 33).

Крім того, постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2009 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на п'ять діб у зв»язку з тим, що ОСОБА_7 18.11.2009 року о 17.00 годині за місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вчинив сварку зі своїм сином ОСОБА_8 в ході якої застосовував ненормативну лексику (адміністративний матеріал №3-2378/09).

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 2 ст.64 ЖК України визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 3 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Частиною 3 ст. 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника будинку зобов»язані дбайливо ставлення до жилого будинку (квартири), брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги притягнення відповідача постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2009 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, винесення позивачу застереження у грудні 2010 року за вчинення сварки, зважаючи на те, що після застосування зазначених заходів минув тривалий час, враховуючи характер подальшої поведінки відповідача, відсутність доказів порушення ним правил соціалістичного співжиття після винесення вказаного вище застереження, колегія дійшла висновку про наявність неприязних стосунків між сторонами та недоведеність систематичного порушення відповідачем правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку.

Таким чином, суду не надані докази наявності правових підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 116 ЖК України, тому місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді