АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3522/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 року м. Дніпропетровськ

17 лютого 2011 року колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Деревянка О.Г.,

суддів - Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.

при секретарі - Костюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 ще приєднався до апеляційної скарги

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 201С року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Дніпропетровської обласної державної телерадіокомпанії про захист авторських прав, честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди :

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, та згідно уточнених позовних вимог зазначив про те, що колишнім головою Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6 та автором і ведучім ОСОБА_5, у телепередачі «Резонанс», що транслювалась 08.07.2007 року Дніпропетровською обласною державною телерадіокомпанією, вчинено неправомірне втручання в його права журналіста, неповага до його приватного життя, а також зазіхання на його авторські права і на використання без згоди фотографій, також розповсюджено недостовірну інформацію, тому позивач просив суд визнати, що інформація, розповсюджена в телепрограмі «Резонанс» на 51 каналі Дніпропетровської обласної державної телерадіокомпанії 08.07.2007 року має відношення до позивача ОСОБА_2 і є недостовірною, а саме: «А також в тому ситуацію, яку лише з потугами можна назвати позаштатною, штучно підігрівається тими, хто залишився не при справі»; « відповідно і ті, хто землю отримав, і ті, хто не отримав, то ж практично кожному, кому не вдалося отримати акт на відведення землі, автоматично свої образи починає виливати на керівництво району. І прагне помститися усіма правдами і кривдами»; «...інші ж намагаються погріти руки на тіньовому перепродажі»; «Звідси й багато розмов та непорозумінь, образ та відвертих наклепів»; « Принаймні сам ОСОБА_4 неодноразово з легкої руки страждальців за землю одержував перевірки»; «Декого з борців за правду всіма методами знає не тільки за почерком, а й у лице»; «Мой приход для некоторых лиц нашего района не совсем был приемлемый. Хочу сказать в нас был такой главный редактор ОСОБА_7»; «По поводу этой статьи была неоднократные проверки и Секретариатом Президента и Головдержслужбы и факты, которые изложены в отошении Постника о назначении, подтвердились, а остальное - это ложь и клевета...»; «Ми не маємо ані бажання, ані права підписуватися під словами ОСОБА_4 про кривдників»;

Визнати висловлювання такими, що порушують авторські права ОСОБА_2 з неправомірним використанням його книги «Зима», що є втручанням в його особисте життя «с момента, наверне, его рождения и по сей день...» та з неправомірним опублікуванням фотографії, що супроводжувалося демонстрацією автором і ведучім ОСОБА_5 фотографій ОСОБА_2 (дві з яких демонструвалися парно з відповідними позиціями в профіль та анфас) у спосіб, що не виключає їх викривленого сприйняття, а саме: «Понять человека - это можно прочитать его книги, мемуари. Вот книга ОСОБА_8 «Зима». Я просто Вам видержку, отрывок из его, скажем так, публикации: 7 травня 1968 года. Безшумна редакційна вонючка, ОСОБА_9, повідомила мені, що 14 травня партійні збори будуть розглядати мою персональну справу...» Ну дальше идет предисловие. «Я дивився на його юродливе сальне обличчя з юродливими очицями й хотілося захаркати цю зобенівську морду...» Понимаете, это комок желчи, как говорится в этом человеке с момента, наверное, его рождения и по сей день». Стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду 12 000 грн., ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду 5000 грн. Стягнути з Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Дніпропетровської обласної державної телерадіокомпанії на його користь моральну шкоду по 1,00 грн. Зобовязати кожного з відповідачів

заплатити Дніпропетровській обласній державній телерадіокомпанії в долях пропорційних зазначеним розмірам компенсації за моральні збитки, за надання ЗО хвилин ефірного часу у одну з неділь протягом місяця після вступу в закону силу відповідного судового рішення (бажано в програмі 51 каналу «резонанс») для оприлюднення ОСОБА_2 спростування недостовірної інформації, стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати солідарно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні частково. Стягнуто з Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Дніпропетровської обласної державної телерадіокомпанії на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 1 гривні з кожного. З Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Дніпропетровської обласної державної телерадіокомпанії на користь ОСОБА_2 солідарно стягнуто 17 грн. судового збору та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, а також в заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 вказують на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, тому просять його скасувати, постановити нове рішення про задоволеній позовних вимог.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та заява задоволенню н< підлягають.

Встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 08.07.2007 року у телепереда1 «Резонанс», що транслювалась Дніпропетровською обласною державною телерадіокомпанією на 5 телеканалі, за участю автора і ведучого ОСОБА_5 та голови Дніпропетровської районної держав» адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6 було висловлено інформацію, в тому числі яі містилася у публікаціях позивача, з демонстрацією фото позивача.

Відповідно до ч.І ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права як порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірн інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

ОСОБА_10 ч.З цієї статті негативна інформація, поширена про особу, вважаєть недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Частинами 6, 7 цієї статті передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права яї порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленої законом.

З уточненої позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач просив суд визнати, і розповсюджена в згаданій телепрограмі «Резонанс» інформація має відношення до нього, та не став питання щодо її спростування, або права на відповідь.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з то що позивач в вимогах до відповідача належним чином не довів про порушення його особист немайнових прав, факти на які він посилався в своїх вимогах не є такими, що не відповідай дійсності.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується досліджених в судовому засіданні доказах, та відповідає вимогам ст. 32 ч.4 Конституції Украї ст.ст.270,277,280 ЦК України, ст.47 Закону України «Про інформацію».

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними справі доказами.

За ст.8 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна людина право на повагу до її особистого і сімейного життя, житла і таємниці листування.

ОСОБА_10 практики рішень Європейського Суду по правам людини, вираження поглядів скла одну з основ демократичної держави, при тому, що здійснення цієї волі можливе і в формах змістом, що не є нейтральними, необразливими, а такими, що викликають почуття образи, обуре чи неспокою. Такими є вимоги плюралізму. Якщо ж мова йде про громадського діяча, то йоге стосується більше, ніж звичайного громадянина, бо він є більш відкритий для скрупульозі висвітлення його слів та дій.

Також судом звернута увага, що необхідно розрізняти факти і оціночні судження. Наявн фактів можна встановити, а правдивість оціночних суджень - неможливо.

Таким же чином на законодавчому рівні врегульовано це питання і в України, відповідні ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираж« своїх поглядів і переконань.

Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у ст. 10 Конвенції про захист і людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є части національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України.

Крім того, у ст. ст. З, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_11 Європи, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання відповідачів мотивовані цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності чи ділової репутації ОСОБА_2.

Враховуючи вище наведені аргументи позивача, колегія суддів вважає, що майже всі вищенаведені позивачем витяги з висловлювань учасників телепрограми, які, на думку позивача ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію, не містять жодних фактів, а є лише оціночними судженнями, гіперболами та алегоріями, за які, відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Лінгенс проти Австрії» (1986 р.) встановлено, що вимогу доведення правдивості оціночних суджень не можливо виконати і така вимога є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду по справі Хендісайд проти Об'єднаного Королівства в грудні 1976 р. Суд підкреслив важливість дотримання свободи слова в демократичному суспільстві: «Серія висловлення своїх поглядів є основою такого суспільства, вона прислуговується обов'язковою умовою для його прогресу та розвитку кожної людини. При дотриманні параграфа 2 статті 10 вона застосовується не тільки у відношенні до «інформації» або «ідей», які зустрічають схвальне сприйняття або розглядаються як необразливі й нейтральні, але й до таких, які ображають та шокуюті країну або частку населення. Такими є вимоги плюралізму, терплячості та широти поглядів, без котри> немає демократичного суспільства» (Європейський суд з прав людини, Рішення по справі Хендісайд від 7 грудня 1996р., Серія А, т. 24, параграф 49).

По справі ОСОБА_12 та Жизельє в березні 1997року Суд нагадав, що: «...свобода журналісті] обіймає звернення до деякої дози перебільшення і навіть провокації». У цій же справі в доповід Європейської Комісії з прав людини підкреслено: «...загальний інтерес у публічному обговоренні якщо його предмет достатньо серйозний, навіть якщо при цьому використовуються образливі абі шокуючі висловлення, переважають над законним інтересом захисту репутації інших людей» (Див. 7 19983/92 Л. ОСОБА_13 та Жизельє проти Бельгії, доповідь 29.11.1995р. параграф 63).

Вищезазначеними відповідачами в жодному разі не стверджується, що висловлюваній зроблені під час передачі, містять якісь провокації, а тільки окреслили визнані у Європі стандарт демократичних пріоритетів.

На час виникнення спірних подій ОСОБА_2 працював власним кореспондентом газет Верховної ОСОБА_11 України «Голос України» в Дніпропетровської області, і як публічна особа не повине мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремі пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення ЇХ СЛІВ " вчинків і повинні це усвідомлювати. Факти втручання в особисте життя позивача не встановлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність ОСОБА_2 підлягають захист лише у випадках, коли він доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськеє тверджень про наміри сформувати про нього свою думку.

За правилами ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, і недоторканість своєї ділової репутації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 307 ЦК України особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-1 відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відео пліві припускається, якщо зйомка проводиться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах інших заходах публічного характеру.

Частиною 1 ст. 308 ЦК України передбачено, що фотографія, інші художні твори, на яки зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи.

ОСОБА_10.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача моральної шкоди 1 грн., судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи є вірним та відповідає вимогам закону.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши справу в повному обємі, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду та безпідставності приведених в апеляційній скарзі доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 209,218,307,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, заяву ОСОБА_3, що приєднався до апеляційної скарги - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :