АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/282/11 Справа № 22ц-7474/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Куць О.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2011 року

за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, визнання права власності на 28/100 частин домоволодіння, стягнення компенсації, визнання права користування жилим будинком та вселення, третя особа Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, -

В с т а н о в и в :

У березі 2007 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, визнання права власності на 28/100 частин домоволодіння, стягнення компенсації, визнання права користування жилим будинком та вселення посилаючись на те, що вона із ОСОБА_5 з червня 1996 року перебувала у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_4 Після реєстрації шлюбу позивач стала мешкати у квартирі № 5 в по вул. Семафорній, 34-А в м. Дніпропетровську, що була надана батькам її чоловіка. У квартирі були зареєстровані відповідачі, її свекруха ОСОБА_6 та брат чоловіка ОСОБА_7 Фактично у квартирі мешкали позивач, її чоловік та свекруха. Брат чоловіка мешкав у своєї дружини, а свекор в будику по вул. Заозерна, 87 в м. Дніпропетровську, що належав йому. За деякий час сторони вирішили побудувати поруч з будинком по вул. Заозерна, 87 новий будинок замість старого для проживання подружжя. ОСОБА_2 отримав відповідний дозвіл, будівництво розпочалося. Будівництво проводилось за кошти сторін та їх батьків. У 2005 році квартира № 5 в по вул. Семафорна, 34-А була продана, і подружжя почали мешкати у новому будинку, хоча будівництво не було закінчено, а будинок не введено в експлуатацію. Згодом стосунки подружжя погіршилися і позивач з дитиною були вимушені піти із спірного будинку. У звязку з цим, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати частково недійсним на 28/100 частин свідоцтво про право власності на домоволодіння по вул. Заозерній, 87 в м. Дніпропетровську на ім'я ОСОБА_2 від 21 березня 2007 року; визнати зазначене домоволодіння спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5; визнати за нею право власності на 28/100 частин спірного домоволодіння та виділити у користування: в житловому будинку «Г-2» приміщення 1-11 (5,1 кв.м.) - коридор; 1-12 (13,0 кв.) санвузол; 1-13 (18,4 кв.м.) - житлова кімната; 1-14 (33,6 кв.м.) - житлова кімната загал площею 70,1 кв.м., 1/2 частину навісу літ. И; 1/2 частину споруд № 1-№ 5, вбиральню літ. В, що складають квартиру № 2 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1521/1522-08; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію вартості 1/3 частки домоволодіння в сумі 58335 грн.; визнати за позивачкою та ОСОБА_4 право користування жилим будинком № 87 по вул. Заозерній в м. Дніпропетровську; вселити позивачку ОСОБА_3 та її дочку ОСОБА_4 в жилий будинок літ., Г-2 в домоволодінні по вул. Заозерній, 87 в м. Дніпропетровську (т.1 а.с.3-6,24-28,190-193, т.2 а.с.7-11).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково; визнано частково недійсним на 28/100 частин свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння по вул. Озерна, 87 у м. Дніпропетровськ на імя ОСОБА_2 від 21 березня 2007 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 28/100 частин домоволодіння по вул. Озерна, 87, у м. Дніпропетровськ та виділено у користування: : в житловому будинку «Г-2» приміщення 1-11 (5,1 кв.м.) - коридор; 1-12 (13,0 кв.) - санвузол; 1-13 (18,4 кв.м.) - житлова кімната; 1-14 (33,6 кв.м.) - житлова кімната загал площею 70,1 кв.м., 1/2 частину навісу літ. И, 1/2 частину споруд № 1-№ 5, вбиральню літ. В, що складають квартиру № 2 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1521/152208; стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 14181,00 грн.; визнано за ОСОБА_3 право користування житловим будинком по вул. Озерна, 87 у м. Дніпропетровськ; вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в житловий будинок «Г-2» в домоволодінні по вул. Озерна, 87 у м. Дніпропетровськ (т.2 а.с.51-55).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.62-66) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки:

- правовідносини повинні регулюватися ЦК України та ЖК України, а не КпШС, оскільки будівництво спірного домоволодіння розпочалось ще до шлюбу сторін;

- пояснення ОСОБА_3 з приводу спірного будівництва не відповідають дійсним обставинам, що свідчить про те, що участі в будівництві вона не приймала;

- на момент будівництва ОСОБА_3 не працювала, була у декретній відпустці на протязі чотирьох років, її батьки знаходились на пенсії та проживали за тисячу кілометрів від Дніпропетровська;

- пояснення батьків щодо надання матеріальної допомоги на будівництво не підтверджується жодним доказом;

- суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_2 отримав спадок із жилого будинку, літньої кухні, сараю та інших забудов, будівельні матеріали з яких пішли на будівництво нового будинку;

- ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ніколи не вели сумісне господарство і не мали загальний бюджет.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_5 брала участь у будівництві будинку по вул. Озерна, 87 у м. Дніпропетровськ, який є спільною власністю, оскільки побудований за спільні кошти позивача та відповідачів та за рахунок частини коштів від продажу квартири АДРЕСА_1, та з липня 2005 року по грудень 2006 року подружжя з донькою проживали у спірному домоволодінні, яке 12 січня 2007 року було прийнято в експлуатацію.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, уточнені позовні вимоги обгрунтовані посиланням на будівництво спірного будинку в інтересах всієї родини, яка складалася з позивача, її чоловіка, їх доньки, батьків чоловіка та його брата, про що свідчить продаж квартири, в якій вони проживали та всі були її власниками, та наступне переселення всієї родини до спірного будинку крім ОСОБА_7 (брата чоловіка позивача), який отримав половину коштів від продажу квартири, тобто придбання права власності на будинок, на думку позивача, кожним членом родини в рівних частках (т.2 а.с.7-11).

За таких обставин, викладених в позовній заяві, є необгрунтованими, на думку апеляційного суду, позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на 28/100 частин спірного будинку.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не з'ясував, яка частка відповідно до обставин, якими обгрунтовані ці вимоги, приходилася на одного члена родини (на цей час колишньої родини) на час продажу належної усім квартири та вселення до спірного будинку, чи з розрахунку всіх 6-чоловік (з врахуванням і неповнолітньої доньки), чи без врахування ОСОБА_7 (брата чоловіка позивача) з розрахунку 5-чоловік.

Так само не з'ясувано судом, яка частка приходилося на одного члена родини на час звернення позивача з таким позовом до суду в березні 2007 року з врахуванням смерті ОСОБА_6 (матері чоловіка) в жовтні 2006 року та переходу її частки до спадкоємців.

Незадежно від смерті матері з врахуванням переходу її частки до спадкоємців частка позивача відповідно до обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, має становити або 1/6, або 1/5 частку спірного будинку, що значно менше визнаної за нею 28/100 частин будинку, оскільки при приведенні до загального знаменника 1/6 та 1/5 становять 16,66/100 та 20/100.

При цьому суд першої інстанції окремі висновки зробив без дослідження обставин справи, на які посилалася позивач, зокрема стосовно отримання ОСОБА_7 (братом її чоловіка) більшої частини вартості від продажу квартири, в той час як від встановлення цих обставин залежить з'ясування питання про кількість членів родини, для яких, як вбачається з позову, здійснювалось будівництво, і які відповідно до цього придбали право власності на спірний будинок, від чого залежить розмір частки самого позивача.

Так само не з'ясовано, хто прийняв спадщину після смерті матері чоловіка позивача.

Відповідно до закону спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7, між якими була розподілена належна померлій частка спірного будинку, від чого залежить розмір частки самого позивача.

Зазначені обставини судом першої інстанції досліджені не були.

ОСОБА_7, як члена родини, в інтересах якого будувався будинок, та була продана квартира, який є спадкоємцем після смерті матері, судом першої інстанції до участі у справі у якості відповідача залучено не було.

Позивачу, як представнику неповнолітньої доньки, в інтерсах якої заявлені позовні вимоги щодо вселення, його право з підстав, якими обгрунтовані позовні вимоги, заявити позов в інтересах неповнолітньої дитини про визнання права власності, судом першої інстанції не роз'яснено.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи, що позовні вимоги не заявлені до всіх відповідачів, які є потенційними власниками спірного будинку, як члени колишньої родини, в інтересах яких здійснювалось його будівництво, та в позові не враховані інтереси неповнолітньої дитини щодо права власності на будинок, кодегія суддів вважає, що позивач свої позовні вимоги не довела, а тому в задоволенні її позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 слід відмовити.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, визнання права власності на 28/100 частин домоволодіння, стягнення компенсації, визнання права користування жилим будинком та вселення - відмовити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: