Справа № 2-292/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу грошової позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 16.02.2006 року між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до кого він позичив відповідачу 3000 доларів США, які останній зобовязувався повернути за першою вимогою. В травні 2011 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак до теперішнього часу ОСОБА_3 свої обовязки не виконав. Просив стягнути з відповідача на його користь 23913 грн. 60 коп. в рахунок повернення отриманої позики виходячи із курсу долара до гривні з розрахунку 797 грн. 12 коп. за 100 доларів США..

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, уточнивши, що в підтвердження договору позики між ним та відповідачем останній 16.02.2006 року надав розписку. 26.06.2009 року він звернувся до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про сплату боргу за цією розпискою в сумі 3000 доларів США та іншою розпискою від 09.09.2006 року на 2000 доларів США. 27.06.2009 року відповідач особисто прийняв цю вимогу, і на її копії власноручно підтвердив свої зобовязання по поверненню вказаних коштів. По розписці від 09.09.2006 року відповідач 2000 доларів повернув, а за позикою від 16.02.2006 року повернув лише 260 доларів США, а решту при кожній зустрічі з ним обіцяє віддати, однак фактично цього не виконує.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав і не заперечуючи факту отримання відповідачем позики в сумі 3000 доларів США від позивача, просив застосувати строк позовної давності, який на його думку закінчився 17.03.2009 року та відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази, давши їм оцінку суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня, предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражено у грошовій одинці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду розписку від 16 лютого 2006 року складену відповідачем і дійсність котрої ним не оспорюється, зі змісту якої вбачається, що відповідач взяв в борг у позивача 3000 доларів США і зобовязувався їх повернути по першій вимозі останнього (а.с.6).

26.06.2009 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, в тому числі і за розпискою від 16.02.2006 року (а.с.7). Вказана вимога ОСОБА_3 була отримана 27.06.2009 року, про що на її копії міститься його особиста розписка. При цьому відповідач зобовязався повернути позику на протязі 22 місяців.

Враховуючи положення ч.1 ст1049 ЦК України, а саме те, що договором між сторонами не було встановлено строк повернення позики, а цей строк було визначено моментом предявлення вимоги, відповідач повинен був повернути позивачу отримані грошові кошти протягом тридцяти днів від дня предявлення ОСОБА_1 вимоги про це, тобто до 27.07.2009 року.

Твердження представника відповідача, що позивач пропустив строк позовної давності, який на його думку закінчився 17.03.2009 року не ґрунтується на вимогах закону та суперечить фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ст.257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, при цьому її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

З врахування встановлених обставин справи, а саме предявлення позивачем 27.06.2009 року письмової вимоги щодо повернення позики відповідачем та положень ст.1049 ЦК України, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності розпочався 27.07.2009 року і на момент звернення позивача до суду з цим позовом даний строк не закінчився.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з ОСОБА_3 всієї суми боргу, яка в еквіваленті національній валюті становить 23913 грн. 60 коп. (3000 дол. СШАх7,9712грн.).

Судом встановлено та підтверджено позивачем, що ОСОБА_3 14.06.2009 року повернув позивачу частину боргу, а саме 260 доларів США, про що свідчить і запис на зворотній стороні розписки. Таким чином, суд в межах заявлених вимог, вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню залишок неповернутої суми боргу, тобто 21841 грн. 09 коп. ( 23913 грн. 60 коп. (екв.3000 доларів США) - 2072 грн. 51 коп. (екв.260 доларів США за курсом 7,9712 грн. за 1 долар США) = 21841 грн. 09 коп.).

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з врахуванням частково задоволених вимог позивача, з відповідача на його користь підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 328 грн.(239 грн. 14 коп.+ 120 грн.)х91,33% ).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.5,6,10,11,15,60,212,214-215ЦПК України, ст.ст.202,203,215,257,261,524, 526,625,1046-1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21841 грн. 09 коп. боргу за договором позики та 328 грн. коп. в рахунок компенсації сплачених судових витрат, а в задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий