Номер провадження 2/2710/11
Справа №2-4465/11
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2011 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бабко В.В.

при секретарі Демчук Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошових зобовязань згідно рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошових зобовязань згідно рішення суду, пояснюючи, що Рішенням Деснянського суду м. Києва від 12.03.2010р. з відповідачки на користь позивача стягнено компенсацію вартістю 21/100частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 157196грн., однак відповідачка сплатила лише 5000грн. і на сьогоднішній день має заборгованість у сумі 152196грн. Тому просить стягнуту заборгованість з врахуванням індексації за період часу березень 2010р. по травень 2011р. в розмірі 16696,18грн., трьох процентів річних в сумі 5328,95 та судові витрати в розмірі 120грн. з відповідача.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснювала, що рішенням суду не встановлено строк сплати позивачу грошову суму та зобовязань на неї рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2010р. не покладено, а тому вимоги позовної заяви є безпідставними.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2010р. задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини квартири, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію вартості 21/100 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 157196грн. та припините право власності ОСОБА_1 на цю частину квартири.

Відповідачка на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2010р. сплатила 5000грн. від загальної суму.

На сьогоднішній час відкрите виконавче провадження, але Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 12.03.2010р. в повному обсязі ще не виконано.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Твердження позивача, що відповідачка за невиконання Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 12.03.2010р. повинна відшкодувати заборгованість згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом не приймаються, оскільки договірних зобовязань між сторонами не виникало.

Так як відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визнати порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Оскільки відповідного рішення не ухвалювалося, то і не виникло зобовязань, а тому вимоги позову суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і тому є безпідставними.

Аналізуючи вищезазначене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст. 22, 526, 554, 555, 1054 ЦК України, ст.ст. 10. 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 216, ,225, 226, 227 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошових зобовязань згідно рішення суду відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.