__________________________________________________________________
Справа № 2-396/11
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2011 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Лахматовій С.В.,

розглянувши |розгледівши| у відкритому|відчиненому| судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного морського університету та ректора ОСОБА_2 національного морського університету ОСОБА_3 за участю третьої особи профспілки співробітників ОСОБА_2 національного морського університету про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2010 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 національного морського університету та ректора ОСОБА_2 національного морського університету (далі по тексту - ОНМУ) ОСОБА_3 за участю третьої особи профспілки співробітників ОСОБА_2 національного морського університету про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 03.09.2002 року за наказом №110 від 05.07.2002 року до 31.08.2010 року вона працювала в ОНМУ на посаді асистента кафедри «Іноземні мови», свої трудові обовязки виконувала сумлінно, жодних стягнень з боку адміністрації ОНМУ не мала. 01.09.2010 року, коли вона вийшла на роботу та відпрацювала повний робочий день, зясувалося, що наказом №251 вк/пвс від 28.06.2010 року, який не був погоджений з профспілкою, вона відсторонена від роботи на підставі закінчення строкового договору та залишена у складі науково-педагогічних працівників з 01.09.2010 року по 30.11.2010 року без допуску до роботи. Позивачка вважає, що відповідачем порушено ст.ст.43,49-4 КЗпП України й крім того на кафедрі знаходилася особиста картка на її імя з розкладом занять, на підставі чого вона була допущена до роботи 01.09.2010 року.

Позивачка зазначила, що вона багатодітна мати, має чотирьох дітей, відповідно до ст..184 КЗпП України її звільнення після закінчення строкового договору можливе лише з обовязковим працевлаштуванням на цьому ж підприємстві за тією ж спеціальністю. Оскільки наказ №251 вк/пвс від 28.06.2010 року не містить формулювання про її звільнення і вона приступила до роботи 01.09.2010 року та відпрацювала повний робочий день, то відповідно до ст.39-1 КЗпП України договір вважається продовженим на невизначений строк. Позивачка просить суд поновити її на роботі на посаді асистента кафедри «Іноземні мови»в ОНМУ; зобовязати адміністрацію ОНМУ вважати її трудовий договір таким, що укладений на невизначений строк; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з урахуванням доповнень від 25.10.2010 року, посилаючись на обставини, викладені в ньому, доповнила позов вимогою скасувати наказ №.251 вк/пвс від 28.06.2010 року та моральну шкоду стягнути з відповідача ОСОБА_3 Позивачка обґрунтовує позовні вимоги ч.2 ст.36 КЗпП України, згідно якої підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення, та ст. 39-1 КЗпП України, згідно якої якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Позивачка зазначила, що 01.09.2010 року вона продовжила роботу, тобто фактично продовжила трудові відносини на невизначений строк. Крім того, вона, позивачка, не була ознайомлена з наказом про звільнення 06.09.2010 року, що є порушенням ст.47 КЗпП України.

Представник відповідача ОСОБА_2 національного морського університету та відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували. Свої заперечення обґрунтовували тим, що позивачка працювала в ОНМУ з 03.09.2002 року до 30.06.2005 року за строковим трудовим договором без проходження конкурсу. На виконання ч.3 ст.48 Закону України «Про вищу освіту», якою передбачено, що на посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом, ректором ОНМУ було видано наказ №155 про продовження терміну роботи ОСОБА_1 до обрання за конкурсом, в звязку з її вагітністю та народженням дитини термін строкового трудового договору був продовжений до 31.08.2009 року, тобто до досягнення дитиною трирічного віку. 31.08.2009 року наказом ректора № 33 від 25.06.09 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у звязку з закінченням терміну роботи на підставі ст.36 п.2 КЗпП України. 01.09.2009 року наказом ректора №157 позивачка була прийнята на посаду викладача кафедри іноземних мов за результатами конкурсу до 31.08.2010 року, а на підставі її письмової заяви - допущена до участі в конкурсі на заміщення вакантної посади викладача кафедри іноземних мов на новий термін. 30 червня 2010 року на засіданні Вченої ради факультету таємним голосуванням ухвалено рішення про відмову в її обранні на вказану посаду. Наказом ректора №251 від 26.08.10 р. та відповідно ст.184 ч.З КЗпПУ було підтверджено термін закінчення строкового трудового договору 31.08.10 р., але вважати її у складі науково-педагогічних працівників впродовж трьох місяців - з 01.09.2010 року по 30.11.2010 року із збереженням за цей період середньої заробітної плати на час працевлаштування, без допуску до роботи.

Представник третьої особи позов позивачки підтримав, та просив його задовольнити в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає|лічить|, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2002 року згідно наказу №110 від 05.07.2002 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду викладача кафедри іноземних мов ОСОБА_2 національного морського університету строком до 30.06.2003 року. З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що строк роботи позивачки неодноразово продовжувався й 31.08.2009 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у звязку із закінченням терміну роботи на підставі п.2.ст.36 КЗпП України згідно наказу № 135 вк/пвс від 25.06.2009 року, який позивачкою у встановленому законом порядку не оскаржувався.

01.09.2009 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ОНМУ на посаду викладача іноземних мов за результатами конкурсу до 31.08.2010 року на підставі наказу №157 вк/пвс від 16.07.2009 року.

Згідно ч.2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадах, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ч.3 ст. 54 Закону України «Про освіту»передбачено укладення контракт з науково-педагогічними працівниками, контракт належить до строкових трудових договорів.

Пунктом 10 Наказу Міністерства освіти і науки України №744 від 24.12.2002 р. «Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівня акредитації»дозволяється укладати строковий трудовий договір з науково-педагогічними працівниками.

Суд вважає, що укладання строкового трудового договору із ОСОБА_1 передбачено чинним законодавством, а тому твердження позивачки про укладення з нею трудового договору на невизначений строк є необґрунтованими. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що наказ №157 вк/пвс від 16.07.2009 року, яким ОСОБА_1В була прийнята на роботу строком до 31.08.2010 року, нею не оскаржувався.

Пунктом 3 ст. 48 Закону України «Про вищу освіту»передбачається обрання на посади науково-педагогічних працівників за конкурсом.

17.04.2010 року позивачка звернулася до адміністрації ОНМУ із заявою про допущення її до участі у конкурсі на заміщення посади викладача кафедри «Іноземні мови»й 03.06.2010 року була допущена до участі у конкурсі.

30.06.2010 року на засіданні ради факультету ухвалено рішення про відмову у обранні ОСОБА_1 на посаду викладача, що підтверджується витягом з протоколу №9 від 30.06.2010 року. В той же день (30.06.2010 року) позивачка звернулася до адміністрації ОНМУ із заявою про прийняття її на посаду викладача на умовах строкового договору з 01.09.2010 року по 31.08.2015 рік.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 усвідомлювала строковість укладеного з нею трудового договору від 01.09.2009 року та припинення його дії 31.08.2010 року.

Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пукти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносити фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Посилання позивачки на ч.2 ст. 39-1 КЗпП України, як на правову підставу для продовження її роботи в ОНМУ після закінчення строкового трудового договору, є безпідставними.

Згідно ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

06.07.2010 року адміністрація ОМНУ письмово попередила ОСОБА_1 (рекомендований лист від 06.07.10 р. №1023-к) про її звільнення з 31.08.2010 року в звязку із закінченням строкового договору та з причин не обрання її на посаду викладача кафедри «Іноземні мови» запропоновано вакантну посаду методиста по роботі з іноземною літературою науково-технічної бібліотеки, яку можна зайняти з 01.09.2010 року. Актом від 22.07.2010 року підтверджується, що ОСОБА_1 було прочитано текст зазначеного листа, від підпису про ознайомлення з листом та від посади вона відмовилася.

Крім того, на письмову заяву ОСОБА_1 від 30.06.2010 року про прийняття її на посаду викладача на умовах строкового договору з 01.09.2010 року по 31.08.2015 рік адміністрацією ОНМУ було направлено рекомендованого листа № 1141-к від 06.08.2010 року) про неможливість її прийняття на посаду викладача у звязку з необранням за конкурсом, від отримання листа позивачка відмовилася.

Вищенаведені обставини підтверджують бажання ОНМУ припинити строковий трудовий договір з ОСОБА_1 та спростовують доводи позивачки щодо фактичних трудових відносин з відповідачем.

З огляду на вищезазначене дії відповідача по розірванню з ОСОБА_1 строкового трудового договору є правомірними, підстав поновлення позивачки на роботі не має, а відтак передбачених законом підстав для скасування наказу №.251 вк/пвс від 28.06.2010 року, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди у суду немає.

В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі суд відносить за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 39, 39-1, 232 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя