Справа №2-2701/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2011 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Бурій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив встановити факт, того що частки є рівними у майні, яке було у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на частку у спадщині, в розмірі 1/3 частки спадкового майна, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті дружини ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_4, проживав у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми від першого шлюбу дружини позивача - ОСОБА_4, а також співвласниками АДРЕСА_1, у якій ОСОБА_1 проживав разом з дружиною.

По відношенню до відповідачів ОСОБА_1 є вітчимом.

В шлюбі з ОСОБА_4 позивач перебував 12 років, з них 8 років дружина перебувала на його утриманні, як пенсіонер.

З 21.05.2002 року позивач з дружиною в один день були зареєстровані та вдвох мешкали в квартирі АДРЕСА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача померла. Після смерті дружини позивача ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом на спільне майно подружжя, а саме: телевізор, мікрохвильову піч, холодильник, пральну машину, м'які меблі (диван, два крісла), столовий сервіз на 12 осіб, електро перфоратор, кухонні меблі, інструменти та інші речі домашнього вжитку.

Також, під час подружнього життя ОСОБА_1 було замінено вікна на металопластикові, обшито балкон білою вагонкою, замінено двері у квартирі (3 шт.), обшито балкон, облицьовано ванну та зроблені інші ремонтні роботи.

Зазначив, що у встановлений законом термін він звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої дружини ОСОБА_4 до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа №89 від 26.01.2009 року, щодо спадкового майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яка знаходиться в архіві вищезазначеної нотаріальної контори.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертались із заявами відносно спадкування майна за законом.

На початку жовтня 2008 року у позивача трапився інфаркт, а 17.10.2008 року йому зробили операцію на серці, після чого він тривалий час лікувався амбулаторно, а згодом знаходився на реабілітації в кардіологічному санаторії та як наслідок отримав інвалідність II групи довічно.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнають право ОСОБА_1 на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_4

Крім того, зазначив, що на другий день після смерті його дружини відповідачі змінили замки в квартирі, не впустили його у квартиру, залишивши на вулиці без особистих речей, незаконно заволодівши спільним майном подружжя та його особистим майном.

Ні домовленістю між подружжям, ні законом, ні рішенням суду частки співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4 змінені не були, а отже, на день смерті позивачу мала б належати 1/2 частка спільної сумісної власності подружжя.

Встановлення факту того, що частки у майні, які були у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є рівними, необхідно позивачу для правильного визначення часток спадкоємців.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечували посилаючись на те, що факт того, що частки майна подружжя набутого під час шлюбу є рівними встановлювати немає потреби, оскільки це встановлено Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Щодо переліку майна, яке ОСОБА_1 вказує, як майно набуте під час шлюбу з ОСОБА_4, то зазначили наступне.

ОСОБА_1 дійсно мешкав з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, однак чи укладав він з нею шлюб чи з іншою особою відповідачам невідомо.

Померла мати відповідачів ОСОБА_4, мешкала в квартирі у будинку АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видано ВАТ «Київміськбуд» в 1996 році на підставі договору інвестування.

У 2002 році вказана квартира по АДРЕСА_2 була продана ОСОБА_2 та її братом ОСОБА_3, та була придбана квартира АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2002 року.

ОСОБА_1 вселили у спірну квартиру на прохання померлої матері

ОСОБА_4 Вселився позивач в квартиру вже після того, як в ній був зроблений ремонт.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.10.2010 року ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою та було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, вказаним рішенням ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю за вказаною адресою.

Вказали, що ще до смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 забрав свої речі та добровільно та залишив квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після її смерті ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не з'являвся.

Зазначили, що на даний час квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності в рівних частках.

Ніякого відношення до ремонту у вказаній квартирі та її облаштування позивач ОСОБА_1 немає.

Вся побутова техніка була придбана за кошти відповідачів.

На підставі вищевикладеного просили в позові відмовити.

Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направило, надало письмові пояснення в яких при ухваленні рішення покладалось на розсуд суду та просило розглядати справу без участі їх представника.

Вислухавши думку позивача, відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів, врахувавши письмові пояснення Головного управління юстиції у м. Києві, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2002 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 31,40 кв.м. в тому числі житловою площею 15,60 кв.м.

Договір купівлі - продажу квартири від 13.03.2002 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д. за реєстровим №816 і зареєстрований в Київському міському БТІ 21.03.2002 року в реєстрову книгу №1295-161 за реєстровим №4771.

В судовому засіданні встановлено, що після придбання вищевказаної квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є рідними братом та сестрою, вселили в неї свою матір ОСОБА_4, а разом з нею вселився в квартиру її другий чоловік ОСОБА_1, з яким вона перебувала у шлюбі з 1996 року.

В 2002 році на прохання ОСОБА_4 - матері відповідачів, та з дозволу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивача ОСОБА_1 було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві ОСОБА_4 - мати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, на другий день після смерті його дружини відповідачі змінили замки в квартирі, не впустили його у квартиру, залишивши на вулиці без особистих речей, незаконно заволодівши спільним майном подружжя та його особистим майном.

Ні домовленістю між подружжям, ні законом, ні рішенням суду частки співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не були змінені, а отже, на день смерті позивачу мала б належати 1/2 частка спільної сумісної власності подружжя.

На підставі викладеного просив встановити факт того, що частки є рівними у майні, яке було у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, на що слід зазначити наступне.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України Суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт рівності часток у майні, яке було у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вже встановлений чинним законодавством України, а тому у вказаній позовній вимозі слід відмовити.

Позивач також просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на частку у спадщині в розмірі 1/3 частини спадкового майна, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його дружини ОСОБА_4, на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 - 21.05.2002 року як чоловік ОСОБА_4 - матері співвласників квартири за її проханням та з дозволу співвласників.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.5).

Як пояснили в судовому засіданні відповідачі, ще до смерті їх матері, ОСОБА_1 забрав свої речі і без сварок та скандалів добровільно залишив місце проживання, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.10.2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та позов третьої особи з самостійними вимогами

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у реалізації ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Крім того, вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2008 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, залишив її добровільно, забрав свої речі та переїхав проживати в інше місце. Житлом він не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив.

Вказане рішення залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2010 року та набрало законної сили, у касаційному порядку не оскаржувалось.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він замінив в квартирі АДРЕСА_1 вікна на металопластикові, обшив балкон, замінив 3 двері та облицював ванну.

На думку позивача ОСОБА_1 спадковим майном, після померлої ОСОБА_4, яке залишилось у квартирі АДРЕСА_1, є: телевізор, мікрохвильова піч, холодильник, пральна машина, м'які меблі(диван та два крісла), столовий сервіз, електро перфоратор, кухонні меблі, інструменти та інші речи домашнього вжитку, на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як пояснили в судовому засіданні відповідачі, після того як вони купили квартиру АДРЕСА_1, то одразу здійснили в ній ремонт та купили всю необхідну техніку і лише після цього вселили в неї матір ОСОБА_4, за проханням якої та з дозволу співвласників пізніше був прописаний позивач.

ОСОБА_1 у судовому засіданні так і не зміг пояснити суду, які саме речі є спадковим майном після померлої ОСОБА_4, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_1, так само, як і не зміг вказати найменування речей, фірму виробника, вартість, за яку вони були придбані, та в якому приблизно році.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 при розгляді справи не надав жодного доказу того, що вказані речі були ним придбані за час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_4, та взагалі доказів їх існування.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що в квартирі залишились його накопичення в сумі 14000,00 грн., судом не приймається до уваги, оскільки позивач переїхавши з квартири забрав усі свої речі нічого в ній не залишивши.

На підтвердження цього ОСОБА_1 також посилався на свою заяву зареєстровану 24.02.2009 року у Солом'янському РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 15), однак слід зазначити, що у вказаній заяві нічого не написано про наявність у квартирі АДРЕСА_1, грошей в сумі 14000,00 грн.

Враховуючи викладене, а також у зв'язку з відсутністю доказів набуття речей, які ОСОБА_1 вважає спадковим майном після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини на які посилався як на підставу свої позовних вимог.

Керуючись ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 369, 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224, 226, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя