АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року м. Дніпропетровськ

13 січня 2011 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Деревянка О.Г.

суддів - Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.

при секретарі - Грало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

Івановича

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року по цивільній справі

за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, третя особа Комунальне підприємство Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області із зазначеним позовом, зазначивши про те, що він є власником земельної ділянки площею 0,08 га за адресою Дніпропетровська область м. Підгороднє, ст..Озерний - 3 № 134 для садівництва, про що видано Державний акт. У період з 1995 по 2008 рік від за власні кошти самочинно побудував садовий будинок. Оскільки відповідач відмовив йому у визнанні права власності на садовий будинок, позивач, просив задовольнити його позовні вимоги, визнати за ним право власності на новостворене нерухоме майно - садовий будинок, зареєструвати право власності у Комунальному підприємстві ДРБТІ з видачею свідоцтва про право власності.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської'області від 17 листопада 2010 року ОСОБА_3 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 вказує на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо втни збідовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Норми частини 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил. Проте такі данні в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд обґрунтовано послався на те, що у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМ України № 923 від 08.10.2008 року - усі питання щодо прийняття в експлуатацію забудови вирішують на підставі акту готовності обєкта до експлуатації, видається свідоцтво про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, а частиною З статті 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію обєктів, не прийнятих в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Таким чином, з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: