Справа № 2-824/11 р. Копія:
У Х В А Л А

14 червня 2011 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Харлан Н.М., ознайомившись з позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приват-банк, приватного нотаріуса Гадяцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання кредитної угоди № 1001-ГМ від 08 вересня 2008 року недійсною та її розірвання, -

в с т а н о в и в:

10 червня 2011 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за довіреністю) звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ „Приват-банк, приватного нотаріуса Гадяцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання кредитної угоди № 1001-ГМ від 08 вересня 2008 року недійсною та її розірвання.

Крім основних позовних вимог у своїй заяві представник позивача, посилаючись на ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів, просить звільнити його від сплати судового збору.

Згідно ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Керуючись ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача.

Закон України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року за №1024-Х11 регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У відповідності до вищезазначеного закону термін договір вживається в такому значенні, а саме договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Як зазначено представником позивача, спір між сторонами виник із укладенням кредитної угоди, цільовим призначенням якої зазначено основні цілі (п.1.4. Кредитної угоди). Крім того, позивачем ставиться вимога про визнання недійсним договору застави автотранспорту та договору поруки.

Таким чином вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" встановлюють загальні підстави відповідальності за порушення прав споживачів. Але враховуючи всі ці обставини, які виникли між сторонами і також те, що між ними укладено кредитну угоду № 1001-ГМ від 08 вересня 2008 року, то дані відносини відносяться насамперед до договірних відносин, при вирішенні яких повинна застосовуватися глава 16 ЦК України, а не Закон України "Про захист прав споживачів".

Ознайомившись із даною заявою, суддя не знаходить підстав для звільнення від сплати судового збору оскільки на вказані в позовній заяві правовідносини не поширюється Закон України "Про захист прав споживачів". Згідно п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачі, споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, згідно п. 2 ст. 11 зазначеного Закону, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. Із змісту угоди № 1001-ГМ від 08 вересня 2008 року та наданих суду матеріалів між сторонами не визначено чіткої мети надання кредиту, у п. 1.4 зазначеної угоди, вказано, що кредит надається на наступні цілі: основні, звідси слідує, що отримані кошти призначені не для побутових потреб, отже даний кредитний договір не може бути визнаний споживчим кредитом і тому дія Закону "Про захист прав споживачів" не поширюється на вище вказані відносини. Крім того Закон України "Про захист прав споживачів" передбачає реалізацію захисту прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення шкоди. Вимоги які заявлені позивачем стосуються визнання договорів недійсними на значну суму.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" - у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК України за загальною сумою всіх вимог.

Пред'явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. 119 ЦПК України, а саме: зі змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник з приводу майнових правовідносин, однак з наданих матеріалів вбачається, що позовна заява не містить ціни позову, що унеможливлює визначення розміру судового збору, належного до сплати, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1% від ціни позову (але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Представником позивача при подачі позову сплачено 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, що підтверджується квитанцією про сплату.

Згідно Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258, розмір витрат у справах позовного провадження з розгляду спору майнового характеру становить 120 грн. Тобто позивачем не в повній мірі сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 119, ст. 121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приват-банк, приватного нотаріуса Гадяцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання кредитної угоди № 1001-ГМ від 08 вересня 2008 року недійсною та її розірвання, залишити без руху.

Повідомити позивача та його представника про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом 5 діб з дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, визначених ст. ст. 119-121 ЦПК України у зазначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : підпис

Копія: вірно

Суддя Гадяцького

районного суду ОСОБА_5