Справа № 2-112/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2011 року Комінтернівський районний суд міста Харкова

у складі : головуючого - судді Богдан М.В.

при секретарі - Коваленко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Харьківський експериментальний завод підйомно-транспортного машинобудування", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому після неодноразових уточнень просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 109 в будинку № 4 по Тарасівському в*їзду в м.Харкові, укладений 26.10.1999 року за участю ОСОБА_3 та застосувати наслідки недійсності угоди та визнати вказану квартиру такою, що є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2; визнати недійсною угоду про відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 прав на частку у розмірі 1/3 статутного фонду ТОВ "Харківський експериментальний завод підйомно-транспортного машинобудування", відповідно до якої внесено зміни до установчих документів та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та визнати вказане майнове право таким , що є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 30.11.2007 року за участю ОСОБА_3 та застосувати наслідки недійсності угоди та визнати вказану квартиру такою, що є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2; визнати транспортні засоби автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2, автомобіль ПРПВ 204 д.н. НОМЕР_3, які зареєстровані на ім*я відповідача такими, що є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2; врахувати при розподілі спільного майна дійсну вартість транспортного засобу ЗІЛ 5301, що був придбаний відповідачем під час шлюбу та відчужений ним без її згоди у 2008 році; врахувати при розподілі спільного майна отримані відповідачем ОСОБА_2 та використані ним не в інтересах сім*ї доходи від підприємницької діяльності за 2006 рік в сумі 479500 грн. та за 2007 рік у сумі 477549 грн.; встановити порядок розподілу та розподілити майно, набуте нею спільно з відповідачем у шлюбі з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, що залишилася з нею, а саме: виділити на її користь частку у розмірі 50% від усього спільного майна ( його дійсної вартості на час розгляду справи або на час відчуження, якщо майно було відчужене без її згоди), виділити їй в натурі квартиру № 109 по в*їзду Тарасівському, 4 в м.Харкові, а транспортні засоби ГАЗ 2752, КРАЗ 258 та автопричіп ПРПВ 204 виділити відповідачу.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі 13 років та від шлюбу мають сина В*ячеслава, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 10.12.2007 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, дитина залишилась з нею, але фактичні шлюбні відносини між ними були припинені в момент розгляду у суді справи. Відповідач запевняв її, якщо вона не буде перешкоджати швидкому розірванню шлюбу, то він залишить їй з дитиною квартиру, в якій вони мешкають та щомісяця буде надавати 1500 грн. з урахуванням інфляції, але після розірвання шлюбу відмовився від своїх обіцянок.

Позивач вважає, що при розподілі майна їх частки з чоловіком є рівними та до складу майна, що підлягає поділу включається наявне майно та те, що знаходиться у третіх осіб. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що спільним майном є: квартира № 109 по в*їзду Тарасівському,4 в м.Харкові, яка зареєстрована на ім*я ОСОБА_3, 1/3 частка статутного фонду ТОВ "Харківський експериментальний завод підйомно-транспортного машинобудування", що зареєстрована за ОСОБА_3; квартира АДРЕСА_2, яка також зареєстрована за ОСОБА_3, перелічені вище транспортні засоби, доход колишнього чоловіка за 2006 рік 479500 грн., доход за 2007 рік 477549 грн., а також врахована дійсна вартість транспортного засобу автомобіля ЗІЛ 5301 та відчуженого відповідачем у 2008 році без її згоди.

Позивач також зазначила, що спірні квартири хоча і зареєстровані на ім*я матері відповідача - ОСОБА_3, але придбані ними в період шлюбу та за сімейні кошти. Частка у статутному фонді ТОВ також є спільною власністю, оскільки в бізнес інвестувались кошти сімейного бюджету. Вказана частка була переоформлена на матір відповідача на підставі нотаріальної заяви, яку вона підписала під примусом відповідача, тому не є вираженням її згоди на відчуження корпоративного права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник повністю підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та пояснив, що спірні квартири не можуть вважатися спільним майном сторін, оскільки належать ОСОБА_3 та ніколи сторонам не належали. Доказів того, що ОСОБА_3 була пенсіонеркою та не мала грошей на придбання спірних квартир не доведена позивачкою. Частка у статутному фонді ТОВ "ХЕЗ ПТМ" була придбана ОСОБА_2 за власні кошти, підтвердженням чого є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1. Тому, підстави для визнання угод недійсними, відсутні. Що стосується спірних транспортних засобів, то вони були придбані ОСОБА_2 для свого бізнесу, тому не є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, так як є майном приватного підприємця.

Представник відповідача ОСОБА_3 також позовні вимоги не визнала та зазначила, що спірні квартири належать їй на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу та її право власності є непорушним. Крім того, договір купівлі продажу квартири по Тарасівському в*їзду в м.Харкові було укладено у 1999 році, тобто позивачем пропущено строк позовної давності про визнання договору недійсним. Що стосується належній їй 1/3 частки у статутному фонді ТОВ "ХЕЗ ПТМ", то позивач особисто надала нотаріально посвідчену заяву про те, що зазначена частка є особистою приватною власністю її чоловіка ОСОБА_2.

Представник третьої особи ТОВ "ХЕЗ ПТМ" в судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив, що вимоги позивача про відчуження відповідачем на користь третьої особи 1/3 частки уставного фонду ТОВ "ХЕЗ ПТМ" та визнання майнового права спільною сумісною власністю подружжя не відповідають вимогам закону, оскільки майно господарського товариства не може розглядатися як частина спільної сумісної власності подружжя, оскільки таке майно чи грошові кошти з моменту передачі їх учасником до статутного фонду товариства стають власністю цього товариства.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання неодноразово не з*являлись, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.08.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС Жовтневого РВК м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, актовий запис № 585. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_1 В*ячеслава Олександровича, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10.12.2007р. шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу ОСОБА_2 було придбано три автомобілі: НОМЕР_4, НОМЕР_2, НОМЕР_5, які зареєстровані на ім*я відповідача (довідка УДАІ від 24.02.2009р.).

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання вказаних автомобілів спільною сумісною власністю підлягають задоволенню.

Що стосується інших позовних вимог, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира №109 по в*їзду Тарасівському,4 в м.Харкові належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.

Позивач зазначає, що вказана угода є недійсною і посилається на ст.58 ЦК України в редакції 1963 року.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що недійсною є лише угода укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Законні підстави для визнання вказаного договору недійсним відсутні.

Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 24.01.2011р. квартира №109 по в*їзду Тарасівському,4 в м.Харкові належить ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.11.2010р. приватним нотаріусом Криворізького МНО р№1968.

Спірна квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 958.

Позивач не надала до суду доказів того, що вказаний договір є удаваним, тобто вчинений сторонами для приховання іншого правочину, тому, тому, законних підстав для застосування ч.2 ст. 235 ЦК України немає.

Крім того, суд не приймає до уваги ствердження позивачки про те, що відповідач ОСОБА_3 є пенсіонеркою, тому не мала можливості придбати квартиру, оскільки вони не засновані на законі, тому, підстав для визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу та визнання квартири №109 по в*їзду Тарасівському,4 в м.Харкові спільною сумісною власністю немає.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що немає законних підстав для розподілу між колишнім подружжям власності, яка належала ОСОБА_3 та на теперішній час одна із спірних квартир належить третій особі ОСОБА_11.

Що стосується вимог про визнання недійсною угоду про відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 прав на частку у розмірі 1/3 статутного фонду ТОВ "Харківський експериментальний завод підйомно-транспортного машинобудування", відповідно до якої внесено зміни до установчих документів та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та визнання вказаного майнового права таким, що є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_2, то вказані вимоги також не засновані на законі і не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить право на 1/3 частку у статутному фонді ТОВ «ХЕЗ ПТМ», яка була відчужена на її користь відповідачем ОСОБА_2.

Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Відповідно до ст. 65 СК України, для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації має бути нотаріально засвідчена.

До суду була надана нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 05.11.2007р. відповідно до якої, остання вказала, що частка у статутному капіталі ТОВ «ХЕЗ ПТМ» в розмірі 7500 грн., що складає 1/3 голосів є об*єктом особистої приватної власності її чоловіка ОСОБА_2, за рахунок спільних коштів та майна, належного їм на праві спільної сумісної власності частка не формувалась.

Ствердження позивача про те, що вказана заява була підписана нею під примусом відповідача ОСОБА_2 нічим не підтверджуються.

Суду також не надано доказів про те, що правочин про відчуження відповідачем 1/3 частку у статутному фонді ТОВ «ХЕЗ ПТМ» на користь ОСОБА_3 є фіктивним правочином.

Вимоги про врахування при розподілі майна дійсної вартості автомобіля ЗІЛ 5301, 2004 року випуску д.н. НОМЕР_6, який було відчужено без згоди позивача після розірвання шлюбу також нічім не підтверджуються, тому не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача врахувати при розподілі спільного майна отримані відповідачем ОСОБА_2 та використані ним не в інтересах сім*ї доходи від підприємницької діяльності за 2006р. та 2007 рік також задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.ст. 57,61 СК України, ст. 52 ЦК України, майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Стороною позивача не надано до суду доказів того, що вказані кошти були використані не в інтересах сім*ї.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,213-215,218 ЦПК України, ст.ст.60,61,63,69,70,71 Сімейного Кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати транспортні засоби: ГАЗ 2752, д.н. 401-10ХА, автомобіль КРАЗ-258, д.н.422-44ХА та автопричіп ПРПВ-204, д.н.НОМЕР_3 які зареєстровані на ім*я ОСОБА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_12