Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-478/2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

ОСОБА_2

при секретарі Бурими В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності.

В позові зазначав, що 25.10.2007 року був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 між ним та його онукою, ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, який зареєстровано в реєстрі за № 4235.

Згідно п. 1 спірного договору позивач подарував та передав безоплатно у власність, а відповідачка прийняла у дар у власність квартиру № 64, що знаходиться в будинку № 75 по вул. Перемоги в м. Запоріжжя.

Як зазначає у позові позивач він вважав, що ним фактично був укладений договір довічного утримання, за умовами якого він та його дружина будуть проживати в спірній квартирі, а відповідачка буде їх доглядати, забезпечувати продуктами, медичною допомогою, допомагати по господарству, оскільки він є тяжко хворою, літньою людиною, є інвалідом 2-ї групи безстроково, тому потребує в додатковому догляді, в зв'язку з чим і укладав відповідний договір довічного утримання з відповідачкою.

Також позивач вказує, що спірний договір дарування квартири є удаваною угодою, так як фактично між сторонами був укладений договір довічного утримання, за яким позивач передав у власність відповідачки належну йому квартиру, а відповідачка зобов'язалася утримувати його, забезпечувати доглядом, харчуванням і необхідною допомогою.

Крім того, позивач посилається на те, що спірний договір було укладено ним під впливом помилки, оскільки він помилився щодо обставин, які мають істотне значення. При підписанні договору він вважав, що передає у власність квартиру відповідачці, а вона буде нести обов'язок по довічному догляду за ним та його дружиною.

Тому просив суд, визнати договір дарування недійсним, розірвати договір довічного утримання, визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм законодавства, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення його позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволені позову суд обгрунтовно виходив з безпідставності вимог ОСОБА_3заявлених у його позові.

Згідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Помилка щодо мотивів такого правочину істотного значення не має.

З матеріалів справи вбчається, що укладанні договору дарування спірної квартири, який нотаріально посвідчувався, дарувальник, позивач по справі, свідчив, що внаслідок укладення цього правочину його права не зменьшуються та не обмежуються / а.с.5 /.

Також з довідки КП ВРЕЖО № 1 м. Запоріжжя/ а.с.96 / вбачається, що на час укладення договору дарування у спірній квартирі було зареєстровано сина дарувальника ОСОБА_7, який є батьком обдарованої і при наявності цих обставин дарувальником оформлялися дві заяви, які перевірялися нотарусом про те, що на момент укладення цього договору осіб, які б могли порушити про питання про визнання за ними права власності на зазначену квартиру немає / а.с.35, 37 /, що свідчить про узгодженість у сімейному колі сторін таких дій ОСОБА_3 і усвідомленням ним їх наслідків.

Крім того обдарована була інвалідом дитинства, а на час укладення договору - інвалідом 3 групи, перебувала під медичним наглядом /а.с. 63-67/, а дарувальник за станом свого здоровя на час укладення договору дарування навпаки / а.с.53 / інвалідом визнано не було і це ставить під сумнів можливість укладення між ними договору довічного утримання, за яким би ОСОБА_4 мала можливість та погоджувалася би здійснювати довічне утримання ОСОБА_3.

За таких обставин справи суд прийшов до правильного висновку про недоведеність позивачем укладання ним договору дарування під впливом помилки щодо природи цього договору та, що сторонами прихованим чином під договором дарування укладався договір довічного утримання, який до того ж внаслідок недотримання його умов ОСОБА_4 потребує розірванню та визнанню за дарувальником права власності на предмет дарування.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2010 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: