Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 2123 / 2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Мухін А.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

« 24 » травня 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенко Е.А.

Суддів: Подліянова Г.С..

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Жовтневого району м. Запоріжжя, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя.

В С Т А Н О В И Л А:

24 жовтня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Жовтневого району м. Запоріжжя, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя.

В позові зазначала, що 21 грудня 2001 року між нею та відповідачем по справі ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті неможливості спільного проживання звернулись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу.

Фактично шлюбні відносини припинені з липня 2007 року. Під час шлюбу подружжям було придбано спільне майно, а саме: автомобіль MITSUBISI LANCER, вартість якого приблизно складає 30 000 грн.; квартира АДРЕСА_1, вартість складає 40 810 грн.

Оскільки з 2007 року відносини між подружжям почали погіршуватися, відповідач без згоди позивачки переоформив зазначений автомобіль на свою матір ОСОБА_5

У ході судового розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, просила суд визнати право власності на Ѕ частину автомобіля, MITSUBISI LANCER д.н. НОМЕР_1 за ОСОБА_3 Визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2008 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 серпня 2008 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2008 року скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня 2008 року виправлено описку в мотивувальній частині рішення від 5 серпня 2008 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.08.2008 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири та ухвалу цього ж суду від 04.12.2008 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в решті рішення Апеляційного суду від 05.08.2008 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволення її позову про визнання за нею права власності на 2/3 частини вищезазначеної квартири, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду не відповідає цим вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7, районний суд виходив з того, що єдиною підставою отримання грошових коштів на придбання спірної квартири, крім грошових коштів отриманих від продажу власної квартири, яка належала відповідачу до укладення шлюбу з позивачкою, є те, що кошти були подаровані матірю відповідача, яка є третьою особою по справі.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом установлено, що сторони перебували в шлюбі з 21 грудня 2001 року, мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_2. 22 лютого 2002 року ОСОБА_4 продав свою квартиру, яка належала йому на праві власності, за 11 499 грн. та цього ж дня купив квартиру АДРЕСА_2 за 40 810 грн. (а.с. а.с. 9, 21).

Отже, дефіцит коштів для здійснення купівлі спірної квартири складає 29 311 грн.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 244 ЦК Української РСР( 1963 року), яка діяла на час купівлі-продажу спірної квартири договір дарування більше ніж на 500 гривень, а при даруванні валютних цінностей на суму більше ніж на 50 грн.. повинен бути нотаріально посвідченим.

Доказів, які б достовірно свідчили про те, що кошти в розмірі 29 311 грн. для придбання спірної квартири відповідачу подарувала його матір ОСОБА_5, крім пояснень самої ОСОБА_5 та пояснень свідків, які перебувають з відповідачем у родинних стосунках, а тому ці свідчення колегія оцінює критично, суду не надано.

Відповідно до вимог ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя, яку вони придбали під час перебування у шлюбі. При цьому внесок особистих коштів на її придбання ОСОБА_4 становить 11499 грн., а решта коштів в розмірі 29 311 грн. є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні неповнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що сторони мають неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає разом з матірю у спірній квартирі. З історії розвитку дитини вбачається, що син має ряд захворювань, знаходиться під доглядом дитячого невролога, має затримку мовного та речового розвитку, потребує систематичного лікування (а.с.203-204).

На лікування сина позивачка витратила кошти на загальну суму 2 370, 80 грн., що підтверджується фіскальними чеками з аптек ( а.с. 224, а.с.228-232).

Відповідно до довідки лікаря-інфекціоніста у дитини встановлений дизбіоз 2-3 ступеню та необхідність в постійному лікуванні. На проведення аналізу та придбання ліків згідно з призначенням лікаря позивачка витратила 705,40 грн (а.с. 229 ).

Відповідно до консультативного висновку лікаря алерголога дитині встановлений діагноз бронхіальна астма (11), екзогенна форма. Дитині був зроблений аналіз крові вартістю 55, 00 грн. (а.с. 233-234).

Згідно консультативної рекомендації лікаря дитині необхідне санаторно-курортне лікування бронхіальної астми в Криму, вартість якого становить 12 810, 00 грн, що підтверджується рахунком із санаторію « Місхор» (а.с. 233, а.с.242).

Відповідно до довідки лікаря невролога дитині встановлений діагноз міанітомічний синдром з порушенням осанки. Дитині було зроблено дуплексне сканування сосудів голови, вартість якого становить 130 грн.

Епікріз з історії захворювання в травматології з 15.09.2009 року по 24.09.2009 року зроблені рентген - обстеження правої голені загальною вартістю 420 грн.(а.с. 219).

Для придбання ортопедичного взуття та коректора осанки згідно призначення лікаря позивачкою витрачено 1 105, 00 грн. Оплата за дитячий садочок становить 444, 50 грн.(а.с. 215).

Відповідно до розрахунку, затвердженого начальником Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ, станом на 01.03.2011 року заборгованість по аліментам відповідача становить 3 305, 88 грн.(а.с. 194-196).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2009 року у справі № 2-226/09 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 2 770, 29 грн. До теперішнього часу рішення суду не виконано, відповідач заборгованість не сплачує (а.с. 191-193, а.с. 198).

Статтею 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.. 21 Закону України « Про Державний бюджет на 2011 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років, з 1 січня 2011 року складає 977 грн.

Як вбачається з довідки приватного підприємства « МАЛЕКС КОМПАНІ» за 2010 рік відповідачем сплачувалися аліменти за січень- березень в розмірі - 179, 47 грн, за травень -131, 29, грн.., за вересень-177, 29 грн., за всі останні місяці року по 183, 97 грн. За січень, лютий 2011 року відповідачем сплачені аліменти по 190, 72 грн. за місяць (а.с.247-248 ).

Враховуючи ті обставини, що неповнолітній ОСОБА_6 має ряд захворювань, потребує витрат на лікування та санаторно-курортне лікування, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів та заборгованість по додатковим витратам на утримання сина, а розмір аліментів, які він сплачує, менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів, які отримує позивачка від відповідача на утримання їхнього сина, не достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та його лікування, отже є правові підстави для збільшення частки у спільному майні і визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку спірної квартири.

При цьому колегія суддів також бере до уваги, що частка особистих коштів, які відповідач передав на придбання спірної квартири є незначною.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі й підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на 2/3 частину спірної квартири слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачкою судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 306, 05 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60 грн. (а.с.2-3, а.с. 87-88).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВІИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2008 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Жовтневого району м. Запоріжжя, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя задовольнити частково..Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 306.05 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: