Справа № 22-ц-4525/11 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О. М.
Категорія: 51 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Бойко С.М., Зверхановської Л.Д.,

за секретаря Гордій У.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства Мегаватпро стягнення заробітку, зобовязання видати трудову книжку та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2011 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства Мегаватв користь ОСОБА_2 2976 гривень 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнуто з Приватного підприємства Мегаватв користь держави 51 грн. судового збору та 120 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в його позовних вимогах є незаконним, необґрунтованим і таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення районний суд не врахував його доводів щодо моральних страждань, а саме - приниження його людської гідності керівництвом підприємства-відповідача та безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Не заперечуючи в цілому правильні висновки районного суду щодо наявності законних підстав про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, апелянт зазначає, що у рішенні районний суд не вирішив питання щодо зобовязання відповідача повернути йому трудову книжку, оскільки відсутність такої позбавляє його права на працевлаштування.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо дати звільнення - 02 квітня 2011 року, та вважає, що відповідно до Кодексу законів про працю України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. N 58 датою звільнення слід рахувати день видачі трудової книжки, а не день фактичного розрахунку.

Апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким зобовязати Приватне підприємство Мегаватповернути йому належним чином оформлену трудову книжку, виплатити матеріальні збитки, а саме - заробітну плату за період з 16 листопада 2010 року до дня розрахунку, вказаного у трудовій книжці з розрахунку 42,52 грн. в день, з врахуванням оплати листка тимчасової непрацездатності за період з 16 листопада 2010 року по 3 грудня 2010 року та стягнути 30000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні апелянт визнав, що трудову книжку підприємство йому повернуло, в решті доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції, яке ухвалено на підставі чинного законодавства, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Статтями 10,60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 300 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд, за хворим членом сімї, відповідно до медичного висновку, або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював в ПП „Мегават" на посаді охоронця з 16 квітня 2010 року.

Згідно із копією листка непрацездатності, ОСОБА_2 з 16 листопада 2010 року по 03 грудня 2010 року перебував на стаціонарному лікуванні за місцем проживання (а.с.5).

Матеріалами справи встановлено, що 07.12.2010р. позивач, реалізовуючи своє волевиявлення на припинення трудових відносин з відповідачем, надіслав через поштове відділення заяву про звільнення за власним бажанням (підтверджується квитанцією пошти (а.с. 9)), яка відповідачем не була отримана, не з вини позивача, а відтак, попередив відповідача про своє звільнення.

Ураховуючи те, що після цього позивач не продовжив роботу, надіслану ним заяву не відкликав, районний суд дійшов правильного висновку, що після спливу двох тижнів з 07 грудня 2010 року, тобто 21 грудня 2010 року трудовий договір між сторонами припинений, і сторонами у районному суді ця дата не оспорювалась.

Згідно із довідкою ПП Мегават№10 від 29 березня 2011року та квитанції УДППЗ Укрпоштавід 29 березня 2011року, відповідач здійснив грошовий переказ в сумі 439 грн. заборгованості заробітної плати на імя позивача, який останній отримав 02 квітня 2011 року, що підтверджується повідомленням Поштамту-ЦПЗ №1 (а.с. 53), тобто фактичний час затримки розрахунку заробітної плати з 21 грудня 2010 року - дати звільнення, по 02 квітня 2011 року - дати розрахунку становить 70 днів. Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач, зважаючи на предявлення такої вимоги одночасно із заявою про звільнення, зобовязаний був провести з позивачем розрахунок 21 грудня 2010 року.

Із довідки №16 від 05 липня 2011року вбачається, що середньоденний заробіток позивача становив 42,52 грн., відтак, районний суд підставно дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 21.12.2011р. по 02.04.2011р. в сумі 2976,40 грн.

Доводи апелянта щодо стягнення з підприємства оплати за перебування на листку непрацездатності не заслуговують на увагу, оскільки оригінал листка непрацездатності ОСОБА_2 ПП Мегаватне представив.

Доводи апелянта про спричинення йому моральної шкоди діями відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів такої шкоди ОСОБА_2 не представив і такі судами першої та апеляційної інстанції не здобуті.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та на висновки суду не впливають.

Ураховуючи наведене, а також те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, тому колегія суддів доходить висновку, що рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.