_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2186/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2011

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді: Сватаненка В.І.

за участю секретаря: Забегловської Ю.Г., прокурора Мікулінської В.Є., представників: позивача - ОСОБА_1; відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3; розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - Про визнання недійсними договору купівлі-продажу та виселення; за зустрічним позовом:

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - Про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання втратившою права на зайняття житлової площі, виселення та зобов*язання знятися з реєстраційного обліку; за позовом:

Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 Саміровича, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Управління Одеської залізниці, Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, третя особа Орган опіки та піклування Приморська районна адміністрація Одеської міської ради - Про визнання приватизації, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними та зобов*язання зареєструвати, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору є квартира АДРЕСА_1.

20.05.2005 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та виселення, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 6434 від 12.05.2003 року квартири АДРЕСА_1, зобовязати відповідача не перешкоджати позивачу у здійсненні права власності на вказану квартиру шляхом виселення відповідача з вказаної квартири, посилаючись на те, що вона є власником вказаної квартири, у якій проживали вона, її чоловік та їх син, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2003 році її чоловік ОСОБА_6 взяв позику у ОСОБА_2 у розмірі еквівалентному 50000 доларів США, у звязку з чим забезпечуючи виконання зобовязань по договору позики, в заставу відповідачу були передані вказана квартира та офісне приміщення чоловіка позивача по вул. Віце-Адмірала Жукова у м. Одесі, але вказане майно, зокрема спірна квартира, були передані відповідачу за договором у виконання боргових зобовязань у вигляді договору купівлі-продажу квартири, яку вони мали повернути у власність після повного повернення боргу. У 2005 році її чоловіка було вбито, у звязку з чим ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_2 для вирішення та врегулювання відносин щодо повернення залишку по борговим зобовязанням чоловіка, але з цього часу, відповідач почала чинити перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні власністю квартирою, мотивуючи це тим, що відповідач купила квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, який позивач вважає укладеним з метою приховання договору позики.

30.05.2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання втратившою права на зайняття житлової площі та виселення з квартири, який у подальшому був доповнений, по якому просить суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на зайняття житлової площі спірної квартири, а також усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності щодо спірної квартири, виселивши ОСОБА_4 з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, а також зобовязати ОСОБА_4 знятися з реєстраційного обліку з даної квартири, посилаючись на те, що вона за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу купила у ОСОБА_4 вказану спірну квартиру, але до теперішнього часу колишній власник квартири з реєстраційного обліку не знялась, чим порушуються права та інтереси ОСОБА_2, вона не може реалізувати своє право власності.

16.12.2005 року до суду звернувся Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, УОЗ, Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу та приватизації квартири недійсними, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд поновити строк позовної давності, визнати недійсними розпорядження Одеської залізниці № 297 від 3.09.1994 року та свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане Одеською залізницею 9.08.1994 року на імя ОСОБА_4, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 20.05.2003 року, зобовязати ВГІРФО Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області зареєструвати за адресою спірної квартири неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що з дня народження у вказаній квартирі проживав ОСОБА_7, який не був зареєстрований у квартирі за місцем проживання та реєстрації своєї матері, його мати ОСОБА_4 здійснивши приватизацію квартири на своє імя, у подальшому за договором-купівлі продажу продала вказану квартиру ОСОБА_2, чим позбавила дитину права на житло.

ОСОБА_4 та її представник позовні вимоги ОСОБА_4 та Заступника прокурора Приморського району м. Одеси підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

ОСОБА_2 та її представник позов ОСОБА_2 підтримали, просили суд його задовольнити, у задоволенні позовів ОСОБА_4 та прокурора відмовити.

Представник Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області до судових засідань не з*являвся.

Управління Одеської залізниці з*явився до судового засідання 14.12.2009 року, пояснень суду не надав.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні 6.09.2010 року підтримав позов прокурора та у подальшому до суду не з*являвся.

Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи учасників судового розгляду, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи у двох томах, надані та витребуванні докази, ознайомившись з показаннями свідків, вважає позови ОСОБА_4 та Заступника прокурора Приморського району м. Одеси підлягаючими частковому задоволенню, позов ОСОБА_2 не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, ЦК України у редакції 2003 року та Законами України Про охорону дитинства, Про приватизацію державного житлового фонду.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

З 1991 року ОСОБА_4 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63, 191 том № 1).

З 1993 року ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, від якого в них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.53 том № 1, а.с.189 том № 2), який став проживати разом з батьками за адресою вищезазначеної квартири, зокрема за місцем реєстрації своєї матері ОСОБА_4, але належним чином не був зареєстрований у квартирі.

17.05.1994 року ОСОБА_4 звернулась до керівника органу приватизації з заявою про приватизацію вказаної квартири, до якої надала довідку, відповідно до якої за адресою квартири зареєстрована тільки ОСОБА_4

Приватизація спірної квартири здійснювалась Одеською залізницею, як органом приватизації відомчого житлового фонду, на підставі документів, які надавались ОСОБА_4, зокрема на підставі довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири, відповідно до якої за адресою спірної квартири прописаною з 1991 року була лише ОСОБА_4 (а.с. 191 том № 1).

8.08.1994 року Органом приватизації було видане відповідне розпорядження на приватизацію квартири на імя ОСОБА_4 (а.с.145 том № 2), яка 19.08.1994 року отримала на своє імя свідоцтво про право на житло (а.с.55 том № 1), за яким квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності.

З 1996 року за адресою вказаної квартири було зареєстровано чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (а.с.63 том № 1).

З усіх документів по справі вбачається, що неповнолітній син ОСОБА_4 ОСОБА_7 за адресою вказаної квартири, як за місцем проживання та реєстрації своїх батьків (матері), ніколи не був зареєстрований (а.с. 61, 63, 90, 191 том № 1).

12.05.2003 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_4 продала вказану квартиру ОСОБА_2 (а.с.6 том № 1), вартість квартири за договором становила еквівалент 10500 доларів США.

Причини укладання вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 пояснює наступним.

У чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_6 був приватний бізнес, який потребував грошових коштів, у звязку з чим її чоловік взяв позику у ОСОБА_2 у розмірі еквівалентному 50000 доларів США. Зазначена позика забезпечувалась нерухомим майном у вигляді спірної квартири ОСОБА_4 та офісним приміщенням ОСОБА_6 по вул. Віце-Адмірала Жукова у м. Одесі. З метою приховання реального договору позики, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири та ОСОБА_2 надала письмову розписку, в якій зазначила, що вона купила у ОСОБА_4 спірну квартиру за 14200 доларів США, а також, що вона залишає за ОСОБА_4 право викупити дану квартиру за таку ж суму в строк до 20.01.2005 року, у подальшому строк було продовжено до 20.02.2005 року (а.с.8).

20.05.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди спірної квартири строком на шість місяців зі сплатою за користування квартирою на користь ОСОБА_2 щомісячно по 2000 грн., що на момент укладання договору становило еквівалент 400 доларів США (а.с.7).

ОСОБА_4 пояснює укладання вказаного договору оренди тим, що в неї та її сімї не було іншого місця проживання, а також тим, що таким шляхом її чоловік повертав проценти ОСОБА_2 за користування позикою, а також її чоловіком разом з процентами частинами повертались грошові кошти за основною сумою позики.

28.04.2005 року був здійснений актовий запис про смерть чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_6 (а.с.123 том № 1), якого було вбито (застрелено) у парадній будинку, де сімя ОСОБА_4 орендувала квартиру.

З моменту смерті чоловіка ОСОБА_4, остання не була спроможною оплачувати орендну плату по іншій квартирі, у звязку з чим була вимушена повернутись з дитиною до своє квартири АДРЕСА_1, де останнім часом проживали брати її чоловіка, одного з яких вона попросила звязатись з ОСОБА_2 для врегулювання фінансових відносин, які між ними склались на той час. ОСОБА_2 після обговорення виниклої ситуації з ОСОБА_4 та братом її чоловіка погодилась на повернення позики, але у розмірі еквівалентному 17000 доларів США, незважаючи на те, що чоловіком ОСОБА_4 сума позики була практично вся повернута, але брат ОСОБА_6 погодився на такі умови ОСОБА_2 з метою допомогти братовій дружині та їх неповнолітньому сину, оскільки в них не було житла. Натомість, ОСОБА_2 зайняла спірну квартиру, зареєструвалась за її адресою та відмовилась повертати спірну квартиру ОСОБА_4

ОСОБА_2 відносно укладання договору купівлі-продажу поясняє тим, що їй була необхідна квартира, яку вона купила у ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що квартиру їй показував чоловік ОСОБА_4, з нею вона спілкувалась за телефоном та бачила її у нотаріуса під час підписання договору купівлі-продажу. Укладений у подальшому договір оренди цієї ж квартири ОСОБА_2 пояснює тим, що ОСОБА_6 було необхідно приміщення під офіс, а також він мав вирішити питання для ОСОБА_2 стосовно автомобілю, чого ним так і не було виконано. На теперішній строк дії договору оренди квартири закінчився, але ОСОБА_4 продовжує бути зареєстрованою за адресою квартири, яка зареєстрована за ОСОБА_2 17.05.2005 року (а.с.17 том № 1), яка прописалась до квартири 15.06.2005 року (а.с.63 том № 1).

З роздрукованих пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які надавали пояснення іншому складу суду, вбачається, що на момент купівлі ОСОБА_2 спірної квартири у вказаній квартирі неповнолітня дитина ОСОБА_4 ОСОБА_7 не проживав, свідки показали суду, що вони памятають, що дитина у спірній квартирі проживала на протязі 1993-1995 років.

Проаналізувавши все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стосовно вказаних обставин справи не мають суттєвого значення, вони не можуть законно існувати за умови порушених інтересів дитини та її прав на житло, якого дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, була позбавлена.

Суд виходить з захисту саме прав та інтересів дитини на житло, яких ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, був незаконно та безпідставно позбавлений.

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою спірної квартири, її чоловік ОСОБА_6 був зареєстрований у квартирі тимчасово.

Місце проживання дитини визначається з батьками, тобто місце проживання ОСОБА_7 визначається саме за адресою спірної квартири.

Оскільки ОСОБА_4 не зареєструвала дитину за місцем свого проживання та за місцем своєї реєстрації, вона порушила права дитини, та у подальшому, внаслідок такого порушення ОСОБА_4 приватизувала квартиру та продала її, чим самим позбавила дитину права на житло, тому суд вважає при даних встановлених фактичних обставинах справи відносно недійсності договору купівлі-продажу виходити з положень ст. 48 ЦК України у редакції 1963 року, щодо інтересів дитини.

Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобовязана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом (ст. 48 ЦК України у редакції 1963 року).

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти років до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них.

Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.

За таких фактичних обставин судом було встановлено, що були суттєво порушенні права неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які підлягають захисту.

Приватизація спірної квартири була проведена без врахування інтересів неповнолітньої дитини, а у подальшому й відповідний продаж квартири було проведено без врахування дитини ОСОБА_7

Для захисту прав та інтересів дитини 16.12.2005 року до суду звернувся Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, мотивуючи пропуск позовної давності тим, що ОСОБА_4 звернулась до органів прокуратури у вересні 2005 року на захист прав неповнолітнього сина, у звязку з тим, що суд вважає вказану підставу пропуску позовної давності поважною, строк звернення до суду Прокуратурі Приморського району м. Одеси необхідно поновити.

Згідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вказана норма забороняє зловживання правом, розрізняючи види останнього, а саме навмисне завдання шкоди іншій особі у процесі реалізації свого права та зловживання правом, повязане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права.

Зловживання правом тягне за собою застосування санкції, яка передбачена у ст. 16 ЦК України, яка передбачає відмову у охороні неналежно здійснювального права.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Судом приймається до уваги, що деякі правочини можуть вчинятися лише з дозволу органів опіки та піклування.

Зокрема, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі дії: відмовлятися від майнових прав підопічного; укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу, обміну, продажу житлового будинку, квартири; укладати договори щодо іншого цінного майна.

Діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У теперішній час, якщо будь-який із вказаних вище правочинів укладається без дозволу органу опіки та піклування, то він є нікчемним, після чого настає двостороння реституція.

На момент укладання договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у 2003 році такі положення законодавства не мали місце, але з моральної та життєвої точки зору, укладати договір з власником квартири без урахування інтересів неповнолітньої дитини, яка проживала, але не була зареєстрована за адресою вказаної спірної квартири, такі дії можливо охарактеризувати як незаконні, неконституційні, несправедливі, аморальні, байдужі по відношенню до дитини та без поваги до інтересів неповнолітньої дитини, яка проживала разом з батьками у спірній квартирі, але була позбавлена права на житло.

Чинне законодавство України сприяє трактуванню дитини як рівноправного члена сімї стосовно вирішення умов її життя, як того, хто має власну гідність і право на повагу до неї, право на власну думку і право на протест.

Закон України Про охорону дитинствавизначає дитинство як період розвитку людини до досягнення повноліття. У преамбулі Конвенції про права дитини зазначено, що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Батьки зобовязанні піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки зобовязані поважати дитину та забезпечувати належні умови для проживання.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи та у належних житлових умовах, сприятливих для її повноцінного та здорового розвитку.

Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, належних умов для проживання, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: забезпечення належних умов для проживання.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 не зареєструвала неповнолітнього сина за адресою своєї реєстрації та проживання, здійснила приватизацію квартири без урахування інтересів дитини та у подальшому продала спірну квартиру, розпорядившись правом дитини на житло, суд вважає, що договір купівлі-продажу спірної квартири є недійсним.

Суд, визнаючи даний договір купівлі-продажу недійсним, вважає, що відновлення порушених прав ОСОБА_4 та її дитини ОСОБА_7 слід здійснити шляхом повернення їм у власність спірної квартири.

Вимоги Заступника прокуратора в частині визнання недійсним розпорядження органу приватизації та відповідно свідоцтва про право на житло, суд вважає не підлягаючими задоволенню, оскільки на теперішній час після реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2, оскаржувані прокурором розпорядження та свідоцтво юридичної сили не мають.

Повертаючи у власність ОСОБА_4 спірну квартиру, за яку нею були отриманні грошові кошти за договором купівлі-продажу у розмірі еквівалентному 10500 доларів США від ОСОБА_2, суд вважає за необхідне повернути останній отриманні ОСОБА_4 за договором вказані грошові кошти у розмірі 83370 грн. (еквівалент 10500 доларів США, як було зазначено у договорі купівлі-продажу квартири від 12.05.2003 року).

Як наслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_2 підлягає зняттю з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири та виселенню з неї.

Вимоги Заступника прокуратора в частині зобовязання ВГІРФО зареєструвати за адресою спірної квартири неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не підлягають задоволенню, оскільки станом на теперішній час ОСОБА_7 є дорослою людиною та має право самостійного вибору місця реєстрації та місця проживання, судом тільки відновлюється його право на квартиру, на житло, якого він був позбавлений будучи неповнолітньою дитиною у 1994 році.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд обґрунтовано та мотивовано прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення по дійсні справі, суд забезпечує законність у сфері майнових відносин сторін, охорони інтересів неповнолітньої дитини та суспільства, прав громадян, у запобіганні цивільним правопорушенням.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, ст. 48 ЦК України 1963 року, ст. ст. 15, 16 ЦК України 2003 року, Законом України Про охорону дитинства, Законом України Про приватизацію державного житлового фонду, суд, -

ВИРІШИВ :

Поновити Прокурору Приморського району м. Одеси строк на звернення з позовом по даній справі.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - Про визнання недійсним договору купівлі-продажу та виселеннязадовольнити повністю, позов Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 Саміровича, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Управління Одеської залізниці, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа Орган опіки та піклування Приморська районна адміністрація Одеської міської ради - Про визнання приватизації, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними та зобов*язання зареєструватизадовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 20.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_2.

Повернути у власність ОСОБА_12 та ОСОБА_7 Саміровича квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 83370 грн. (еквівалент 10500 доларів США).

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4.

Зобов*язати Приморський РВ ОМУ ГУ МВС в Одеській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку по квартирі АДРЕСА_4.

В іншій частині позову заступнику прокурора Приморського району у м. Одесі відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - Про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання втратившою права на зайняття житлової площі, виселення та зобов*язання знятися з реєстраційного облікувідмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Сватаненко В. І.