справа №2010/2-406/11
провадження №2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2011 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадщину за законом, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Черкасько-Лозівської сільської ради, третя особа: державна нотаріальна контора Дергачівського району Харківської області про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на 1/3 частину будинку в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_6, ОСОБА_5, Черкасько-Лозівської сільської ради, третя особа: державна нотаріальна контора Дергачівського району Харківської області про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на 1/3 частину будинку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним договір дарування ? частини жилого будинку № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, що був укладений між їх батьком та ОСОБА_4 14 липня 2006 року та визнати за ними право власності по ? частині даного будинку за кожним, в порядку спадкування посилаючись на те, що їх батько ОСОБА_7 помер 11 січня 2010 року. Після його смерті відкрилася спадщина у виді будинку за названою вище адресою. Вони являються спадкоємцями першої черги за законом і спадщину прийняли, оскільки зареєстровані разом з батьком у спадковому будинку на момент його смерті. У нотаріальному порядку вони не змогли оформити спадщину, оскільки 14 липня 2006 року батько уклав договір дарування ? частини спадкового будинку. При цьому, їх батько страждав психічним захворюванням, тому не розумів значення своїх дій та не керував ними.

Відповідач не погодившись з позовними вимогами, звернулася до суду з зустрічним позовом. В якому просить визнати рішення від 07.04.2006 року 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради та свідоцтво про право власності від 18.05.2006 року на будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова недійсними та визнати за нею право власності на 1/3 частину указаного вище будинку в порядку забудови, спадкування за законом та набувальної давності посилаючись на те, що в 1973-1975 роках подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з нею та її чоловіком ОСОБА_10 почали будівництво зазначеного вище будинку. ОСОБА_2 участі у будівництві практично не приймав, оскільки проходив службу в збройних силах. В 1982 році батьки перейшли жити в новий будинок і разом з ними проживав ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_11. Батьки будинок не реєстрували, оскільки він був побудований для проживання двох синів. В 1985 році померла ОСОБА_12 і її чоловік став мешкати у свого сина ОСОБА_5 в м. Харкові. В 1993 році ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_11 та вона разом зі своїми синами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пішла до батьків. З 1995 року вона разом з чоловіком стали проживати в спірному будинку, вели спільне господарство. ОСОБА_2 вже хворів, був інвалідом другої групи, інколи перебував на лікуванні, вона його провідувала, купувала ліки, одяг, продукти харчування, здійснювала догляд за ОСОБА_2. В 2006 році їй стало відомо, що ОСОБА_2 зареєстрував будинок на себе в цілому і в цьому ж році він подарував їй ? частину будинку. ОСОБА_4 вважає, що даний будинок був побудований спільними зусиллями батьків, їх синів, тому повинен належати всім в рівних частках.

ОСОБА_5 заперечує проти первісного позову та звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати рішення від 07.04.2006 року 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради та свідоцтво про право власності від 18.05.2006 року на будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова недійсними та визнати за ним право власності на 1/3 частину указаного вище будинку в порядку забудови та спадкування посилаючись на обставини, що зазначені вище.

У судовому засіданні позивачі за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 та представник підтримали свої позовні вимоги та про обставини справи пояснили, як указано вище та заперечували проти зустрічних позовів посилаючись на їх безпідставність.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили застосувати правила позовної давності на підставі ст. 258 ЦК України строком один рік.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 підтримав свої позовні вимоги та не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_4, а заперечував проти первісних позовних вимог.

Завідуюча Дергачівської державної нотаріальної контори до судового засідання не з*явилася, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника.

Представник Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області до судового засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та про відмову у зустрічних позовох ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2006 року жилий будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області належав в цілому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 18.05.2006 року, яке видане на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 07.04.2006 року (а.с.7).

Згідно договору дарування від 14 липня 2006 року, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 ? частину жилого будинку № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, який посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстровим номером 1457 (а.с.115).

ОСОБА_7 помер 11 січня 2010 року, про що мається копія свідоцтва про смерть ( а.с.8).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються синами померлого ОСОБА_7, їх родинні відносини підтверджено свідоцтвами про народження (а.с.12,13).

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення договору дарування 14.07.2006 року суд, відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

У звязку з тим, що предметом судового дослідження є психічний стан особи в момент вчинення правочину, суд відповідно до вимог ст.145 ЦПК України призначив посмертну судово-психіатричну експертизу згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2010 року ( а.с. 29).

Як вбачається з акту № 1001 від 11.11.2010 року посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 за наданими даними 14.07.2006 року страждав стійким хронічним психічним розладом у формі шизофренії параноїчної та за своїм психічним станом на час укладання договору дарування 14.07.2006 року не здатний був розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.49-51).

Суд зазначає, що воля особи при вчиненні правочину в таких випадках або взагалі відсутня, або настільки спотворена, що абсолютно не відповідає тій волі, яка була б у цієї особи, якщо б вона знаходилася при здоровому розумі і твердій памяті.

Виходячи з обставин справи, а також дослідження експертної комісії, яка вказала на те, що на час складання договору дарування ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, слід визнати договір дарування від 14.07.2006 року, складений ОСОБА_7 на ім.*я ОСОБА_4 на ? частину указаного вище жилого будинку недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Позивачі за зустрічними позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посилаються на недійсність рішення від 07.04.2006 року 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради та свідоцтва про право власності від 18.05.2006 року на будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова, оскільки даний будинок будувався всіма членами сім*ї ОСОБА_4, тому всі повинні бути співвласниками, а право власності в цілому було оформлено на померлого ОСОБА_7.

Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені

законом, зокрема із правочинів.

Частиною 3 статті 355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених

законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містить доказів та даних про наявність спільної участі у будівництві.

Суд не бере до уваги надані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 копії чеків та квитанцій про придбання будівельних матеріалів, оскільки позивачі не довели, що саме зазначені в чеках будівельні матеріали були використані при будівництві спірного будинку.

Будь-яких інших підстав на підтвердження вимог про недійсність рішення та свідоцтва про право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не зазначено, матеріалами справи та наявними в ній доказами не доведено позовних вимог, тому виходячи з недоведеності вимоги за зустрічними позовами задоволенню не підлягають.

Таким чином, в порушення вимог частини 3 статті 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачі за зустрічними позовами не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності один рік суд не бере до уваги, оскільки згідно ч.2 п.5 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, а позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним.

Згідно ст. 1217, ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачі ОСОБА_2В та ОСОБА_3 являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачений порядок прийняття спадщини.

Позивачі були зареєстровані разом з батьком на момент його смерті у спадковому будинку, що підтверджено штемпелями в їх паспортах та довідкою Черкасько-Лозівської сільської ради (а.с. 9,10,150), крім того, подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджено листом Дергачівської державної нотаріальної контори за вих. № 1848/01-16 від06.12.2011 року, таким чином прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Позивачі за первісним позовом не просять покласти на відповідачів судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування ? частини жилого будинку № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, що був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 14 липня 2006 року, який посвідчено ОСОБА_15, приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстровим номером 1457.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3, по ? частині за кожним, право власності на жилий будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 11 січня 2010 року.

В зустрічних позовах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко