АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-1222 / 2011 р.
Категорія: стягнення збитків
Головуючий 1 інст. - Хайкін В.М.
Доповідач - Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року м.Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини В.Б.

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Коршун І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року по справі за позовом Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства до ОСОБА_3 про стягнення завданих збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2010 року Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство (далі - Ізюмське КВ ВКП) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення завданих збитків в порядку регресу посилаючись на те, що 21.04.2008 року розпорядженням №139 Ізюмського міського голови у звязку зі звільненням директора Ізюмського КВ ВКП виконання обовязків директора підприємства було покладено на відповідача. Під час виконання обовязків директора відповідачем був підписаний наказ №99-в від 29.05.2008 року, яким на підприємстві була скорочена посада юрисконсульта. Не погодившись з цим наказом, вважаючи його незаконним, юрисконсульт підприємства ОСОБА_4 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до Ізюмського КВ ВКП, треті особи ОСОБА_3 та Ізюмська міська рада, про поновлення його на займаній посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2009 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково, стягнуто з Ізюмського КВ ВКП на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15026 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.04.2009 року вказане рішення змінено, збільшено розмір стягнутої заробітної плати за час вимушеного прогулу до 15372 грн.59 коп., в іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином, внаслідок безвідповідальних та незаконних дій відповідача підприємству була заподіяна матеріальна шкода в сумі 15872 грн. 59 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказавши, що Ізюмське КВ ВКП не мало права звертатися до суду з вказаним позовом, оскільки згідно ст.. 136 КЗпП України субєктом права на звернення до суду із стягненням з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди визначено вищий за підлеглістю орган або прокурор.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5JI. на користь Ізюмського КВ ВКП завдані збитки в розмірі 15872 грн. 59 коп. Стягнуто з ОСОБА_5JI. на користь Ізюмського КВ ВКП судовий збір в сумі 158 грн. 72 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5JI. просить рішення суду першої інстанції скасувати як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції на підставі рішень Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2009 року та судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2009 року безспірно встановлено, що відповідач під час виконання обовязків директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства видав незаконний наказ № 99-в від 29 травня 2008 року про скорочення посади юрисконсульта, на підставі чого був незаконно звільнений з цієї посади ОСОБА_4. За вказаним рішенням апеляційного суду стягнуто з Ізюмського КВ ВКП на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15 372,59 грн.

Зазначене рішення судової колегії судової палати з цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2009 року було виконано і Ізюмське КВ ВКП виплатило ОСОБА_4 вказану суму повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як службова особа на підставі п. 8 ст. 134 та ст. 237 КЗпП несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству оплатою працівнику вимушеного прогулу при незаконному звільненні його із роботи.

Відповідно до ст. 237 КЗпП обов'язок покрити заподіяну підприємству, установі, організації шкоду у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винну в незаконному звільненні службову особу, якщо його звільнення здійснено з порушенням закону.

Пленум Верховного Суду України у п. 33 постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що повна матеріальна відповідальність винних у незаконному звільненні працівників, службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу настає у випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

При цьому на підставі поданих сторонами доказів суд правильно з'ясував фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та правильно визначив розмір відшкодування. Так, за рішеннями судів, які набрали законної сили і якими поновлено на роботі незаконно звільненого згаданого вище працівника, встановлено, що під час звільнення мали місце порушення КЗпП і за наказом відповідача було проведено з порушенням існуючого порядку скорочення штату та звільнення працівника.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції ч.ч. 3,4 ст. 136 КЗпП України, згідно яких відшкодування шкоди у даному випадку можливо лише за позовом власника підприємства чи уповноваженого ним органом, є безпідставним, оскільки позов до суду був поданий повноважною особою, директором Ізюмського КВ ВКП, і не в порядку притягнення до матеріальної відповідальності, передбаченому ст. 136 КЗпП України, а в порядку регресу, за наслідками попереднього рішення суду по справі, при розгляді якої відповідач приймав участь у якості третьої особи (ст. 237 КЗпП України).

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, то з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319-325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: