АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц231/2011р.
Головуючий 1 - інст: ОСОБА_1
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

іменем України

09 березня 2011 р. м.Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарях Коршун І.О, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи Фрудзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та Московській відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення суми заборгованості по аліментам, неустойки за прострочення сплати аліментів та збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

14 квітня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому після його доповнення та уточнення поставила питання про стягнення з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 7368,1 грн. станом на 01.09.2010 року, неустойку у розмірі 26893,56 грн. за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2008 по 01.09.2010 року, а також - про збільшення розміру стягнення аліментів, просила стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі однієї третини всіх доходів платника щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування позову надала відповідний розрахунок та вказала, що на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2005 року та відповідно до виконавчого листа у Фрунзенському відділу ДВС Харківського МУЮ ГУЮ у Харківській області з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 18 січня 2 .'05 року у розмірі 100 грн. щомісячно, а починаючи з 15 жовтня 2005 року відповідно до ч 2 ст. 182 СК України у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак боржник скриває своє місце проживання та злісно ухиляється від виплати аліментів на утриманні власної дитини, що спричинило заборгованість по аліментам, з цієї причини проводився його розшук та державний виконавець двічі направляв подання № 2 від 10.02.2007 року і № 41 від 22.06.2007 року про порушення кримінальної справи стосовно відповідача.

Посилаючись на те, що з 15.10.2005 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим за 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. а вказана заборгованість виникла з вини відповідача, позивачка просила відповідно до ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 196 СК України стягнути заборгованість по аліментам та неустойку у розміру одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

Крім того, позивачка вказала, що присуджений за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2005 року розмір аліментів в сумі 100 грн. на цей час вже не відповідає потребам дитини, у звязку з чим просила відповідно до ч. 1 ст. СК України змінити порядок стягнення на 1/3 частини від доходу батька щомісячно.

ОСОБА_5 заперечив проти позову. При цьому послався на те, що він постійно сплачував аліменти і заборгованості по їх сплаті не має, що підтверджується відповідною довідкою відділу виконавчої служби. ОСОБА_5 з посиланням на ч. З ст. 184 СК України казав, що він не є належним відповідачем за вимогами про стягнення заборгованості по аліментам в розмірі ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги щодо підвищення розміру сплати аліментів визнав частково, на суму 1/4 частки від його доходу, посилаючись на свої обмежені матеріальні можливості.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2008 по 01.09.2010 року у розмірі 611 грн.

Змінений розмір аліментів, який стягується за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2006 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 450 грн. щомісяця з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального або сімейного стану сторін, з індексацією розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі відповідно до вимог закону.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід Держави судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його змінити. Стягнути з відповідача на користь позивачки 7313,26 грн. заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.09.2010 року, а також - 13 065,50 грн. неустойки за час з 01.03.2008 р. до 01.09.2010 року, а не у розмірі 611 грн., а також - змінити порядок стягнення аліментів і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі однієї третини всіх доходів платника помісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини.

Скарга обгрунтована тим, що рішення не у повній мірі відповідає встановленим обставинам справи, а також нормам матеріального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦГПС України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі з 24.07.1998 по 27.04.2005 року перебували у спільному шлюбі, від якого 11.05.1999 року у них народилася донька ОСОБА_6. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2005 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 100 грн. щомісяця, починаючи з 18.01.2005 року до досягнення дитиною повноліття.

При цьому з вини відповідача виплата вказаних аліментів за рішенням суду відбувалася. із затримками, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунками державного виконавця від 20.10.2010 року № 2 станом на 01.04.2008 року становить 1241,60 грн., а станом на 01.11.2010 року - 581,60 грн. При цьому державний виконавець на підставі наданих йому боржником документів врахував, що відповідач на протязі вказаного часу сплатив аліменти лише за наступні періоди: 01.05.2008-01.06.2008 - 100 грн.; 01.02.2009-01.03.2009 - 300 грн.; 01.04.2009-01.05.2009 - 200 грн.; 01.06.2009- 01.07.2009 - 1560 грн.; 01.08.2009-01.09.2009 - 200 грн.; 01.09.2009-01.10.2009 - 200 грн.;

з 01.11.2009 по 01.02.2010 - по 100 грн. щомісяця; 01.08.2010-01.09.2010 - 300 грн.; з 01.10.2010 по 01.11.2010-300 грн. (а.с. 166).

За ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, при цьому відповідно до ст.. 20 цього ж Кодексу до таких вимог позовна давність не застосовується.

Частиною 4 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Частково задовольняючи позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості, суд послався, що оскільки є рішення районного суду про стягнення аліментів, то заборгованість, яка допущена з вини боржника, при його примусовому виконанні, з огляду на повторність такого рішення не підлягає стягненню у судовому порядку. При цьому правильно встановивши вину боржника та вірно не погодившись з наданим позивачкою розрахунком пені суд першої інстанції з посиланням на ст. 196 СК України при своєму визначенні її розміру в сумі 611 грн. помилково вважав, що пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а обмежується сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що відповідно до п.п. 1,2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для зміни та скасуванню рішення в цій частині.

Так, суд не врахував, що розглянутий судом про стягнення заборгованості по аліментам позов хоча і стосується невиконання визначених рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2005 року аліментних зобовязань, однак він має інші предмет та підстави, тобто ці позови не є тотожними і тому, виходячи з розповсюдження судової юрисдикції на всі спори, які виникають з цього приводу, у суду не було правових підстав відмовляти у стягненні вказаної заборгованості.

Крім того, відповідно до ст. 196 СК України пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення, внаслідок чого неправильно розрахував суму пені.

З матеріалів справи вбачається, що за неспростовними сторонами розрахунками державного виконавця від 20.10.2010р. № 2 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.04.2008 року становить 1241,60 грн. (а.с. 166). Аліменти за квітень 2008 р. ОСОБА_5 зобов'язаний був сплатити 1 травня вже у сумі 100+1241,60=1341,60 грн. Оскільки боржник цієї суми-не сплатив, то до повної сплати заборгованості в межах заявленого позову, починаючи з квітня щомісячно вираховується неустойка (пеня), із розрахунку 1 відсоток за кожний день прострочення. Результати такого розрахунку викладені у наступній таблиці.

Номер п/пПеріод нарахування Нарахована сума аліментівСплачена сумаНесплачені аліменти (заборгованість)Пеня
1.Станом на 01.042008.1141,60 1241,600
2.04-05.2008100 100+1241,60=1341,601241,60*30%=372,48
3.05-06.0+1341,60=1341,601341,60*30%=402,48
4.06-07.2008100 100+1341,60=1441,601341,60*30%=402,48
5.07-08.2008100 100+1441,60=1541,601441,60*30%=432,48
6.08-09.2008100 100+1541,60=1641,601541,60*30%=462,48
7.09-10.2008100 100+1641,60=1741,601641,60*30%=492,48
8.10-11.2008100 100+1741,60=1841,601741,60*30%=522,48
9.11-12.2008100 100+1841,60=1941,601841,60*30%=522,48
10.12-01.2009100 100+1941,60=2041,601941,60*30%=582,48
11.01-02.2009100 100+2041,60=2141,602041,60*30%=612,48
12.02-03.100+2141,60-300= 1941,602141,60*30%=642,48
13.03-04.2009100 100+1941=2041,601941,60*30%=582,48
14.04-05.100+2041,60-200= 1941,602041,60*30%=612,48
15.05-06.2009100 100+1941,60=2041,602041,60*30%=612,48
16.06-07.0100+2041,60-1560= 581,602041,60*30%=612,48
17.07-08.2009100 100+581,60=681,60681,60*30%= 204,48
18.08-09.100+681,60-200= 581,606811,60*30%=204,48
19.09-10.100+581,60-200= 481,60581,60*30%= 171,48
20.10-11.2009100 100+481,60=581,60481,60*30%= 144,48
21.11-12.100+581,60-200= 481,60481,60*30%= 144,48
22.12-01.100+481,60-200= 381,60481,60*30%= 144,48
23.01-02.100 381,60-200= 281,60381,60*30%= 114,48
24.02-03.2010100 100+281,60=381,60281,60*30%= 84,48
25.03-04.2010100 100+381,60=481,60381,60*30%= 114,48
26.04-05.2010100 100+481,60=581,60481,60*30%= 144,48
27.05-06.2010100 100+581,60=681,60581,60*30%= 174,48
28.06-07.2010100 100+681,60=781,60681,60*30%= 204,48
29.07-08.2010100 100+781,60=841,60781,60*30%= 234,48
30.08-09.100+841,60-300= 681,60881,60*30%= 264,48
Підсумок 3460681,60 грн10249,92грн

Таким чином, усього сума заборгованості станом на 01.09.2010 року складає 681,60 грн., а неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2008 по 01.09.2010 року - 10 249,92 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, із частковим, з огляду на їх недоведеність, задоволенням позовних вимог.

Судова колегія з підстав, передбачених ч. 1 ст. 303 ІДЖ України, відхиляє доводи скарги про необхідність врахування індексу інфляції при розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів, оскільки такі вимоги у суді першої інстанції не заявлялися.

Що, стосується рішення суду за позовом про збільшення розміру аліментів та про їх стягнення у розмірі однієї третини всіх доходів платника щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в цій частині рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 180, 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення свого здоров'я. При цьому батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.10.2010 року становить 941 грн. і він збільшився у порівнянні з датою ухвалення рішення суду про стягнення аліментів майже у два с половиною рази.

Хоча за матеріалами справи відповідач офіційно ніде не працює, однак він має у власності нерухомість, успішно займався підприємницькою діяльністю, знайшов можливість придбати за кредитним договором та утримувати легковий автомобіль, що відповідно до наведених норм матеріального права/та положень ч. 1 ст. 184 СК України має суттєве значення для висновку про можливість збільшення розміру аліментів та визначення іх до сплати у твердій грошовій сумі, як правильно вирішив суд першої інстанції взявши до уваги потреби неповнолітньої дитини та матеріальне положення сторін, а не у частці від доходу відповідача, що у більшій мірі відповідає інтересам дитини.

Крім того, позивачка не довела, що у даний момент вона потребує від відповідача щомісячної сплати аліментів у більшому розмірі, ніж у присудженій за оскарженим рішенням суду сумі 450 грн.

Тому в цій частині скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 2,3 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313. 316, 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року змінити в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та визначення розміру аліментів, та скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментам.

Позов ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам і пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментам в період з 01.03.2008 по 01.09.2010 року в сумі 681,60 грн. та 10249.92 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за цей період.

У задоволенні іншої частини цих вимог - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: