АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 52 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Первинна профспілкова організація «Незалежна профспілка гірників України» ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «ПівнГЗК»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», про визнання наказу №81-к від 02.08.2010р. незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому зазначив, що працював на підприємстві відповідача слюсарем чергового та з ремонту устаткування й був звільнений за наказом №81-к від 02.08.2010р. за п.6 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою працівника від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Вважаючи вказаний наказ незаконним, оскільки його було звільнено без достатніх на те правових підстав та без згоди Первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка гірників України» ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», членом якої він є, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконними розпорядження ВАТ «ПівнГЗК» № 453-к від 04.12.2009 року «Про зміни істотних умов праці працівників РЗФ-1», наказ № 2053 від 27.11.2009 року «Про зміну в організації виробництва та праці РЗФ №1 та зміну істотних умов праці», наказ № 169 від 04.02.2010 року «Про внесення змін до наказу № 2053 від 27.11.2009 року «Про зміну в організації виробництва та праці РЗФ №1 та зміну істотних умов праці», наказ № 473 від 24.03.2010 року, наказ № 1170 від 26.05.2010 року «Про внесення змін до наказу від 04.02.2010 року № 169», наказ № 81-к про його звільнення, поновити його на роботі в попередній посаді, стягнути на його користь з відповідача 10237,56 грн. за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., судовий збір компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, оскільки суд не врахував не надання відповідачем доказів в підтвердження вмотивованості ним зміни істотних умов праці на підприємстві, відсутність погодження такої зміни та оскаржуваних наказів з профспілкою а також те, що фактично відповідач не проводив зміни істотних умов праці, а тільки скоротив штатну чисельність працівників РЗФ-3. Крім того, відповідач не ознайомив його з наказами №№ 2053, 169, 473, 1170.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ПАТ «ПівнГЗК» просить апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування й був звільнений за наказом №81-к від 02.08.2010р. за п.6 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою працівника від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з відповідності виданих відповідачем розпорядження та наказів нормам чинного законодавства, а також законності проведеного ним звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗПП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв*язку із зміною істотних умов праці.

Як убачається із матеріалів справи 27.11.2009 року директором ВАТ «ПівнГЗК» було видано наказ за № 2053 «Про зміни в організації виробництва та праці рудозбагачувальної фабрики №1 та зміну істотних умов праці». Цим же наказом внесені зміни до штатного розпису рудозбагачувальної фабрики №1: виведено із штатного розкладу 268 штатних одиниць з повним робочим днем та режимом роботи передбаченим п.Додатку 1.1.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ «ПівнГЗК» та введено таку ж саму кількість (268) штатних одиниць з неповним робочим часом та режимом роботи, передбаченим п.232 Додатку 1.1.2 до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ «ПівнГЗК» (а.с.45-53), тому доводи позивача про те, що на комбінаті відбулося скорочення штату спростовуються даним наказом.

На думку колегії суддів, дії власника в даному випадку є законними, оскільки проведення власником заходів щодо зміни в організації виробництва і праці-це його виключне повноваження, а встановлення режиму роботи-це право підприємства, що реалізується з дотриманням певного порядку.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і дав їм вірну юридичну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підприємстві відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до зміни істотних умов праці позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності таких змін та незаконності дій відповідача спростовуються висновками суду та наявними в справі доказами.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України, у зв*язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці-систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 був попереджений про зміну істотних умов праці 09.12.2009 року шляхом ознайомлення його з розпорядженням № 453-к від 04.12.2009 року «Про зміну істотних умов праці працівникам рудозбагачувальної фабрики №1». В листі-ознайомленні з розпорядженням позивач написав «згоден» (а.с.66).

Після попередження про зміни та дачі згоди на роботу в нових умовах позивач продовжував працювати, але в подальшому змінив свою думку та відмовився від роботи в нових умовах, що сторонами не оспорюється, також підтверджується актами від 21.07.2010 року та від 31.07.2010 року (а.с.34-35).

Отже, ухвалюючи рішення суд першої інстанції перевірив обставини щодо попередження ОСОБА_2 в установленому законом порядку про зміну істотних умов праці і врахував його згоду, а в подальшому відмову від продовження роботи у змінених умовах.

Доводи в апеляційній скарзі про порушення порядку звільнення з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України жодним доказом не підтверджені.

Доводи щодо відсутності погодження зміни істотних умов праці та оскаржуваних наказів з первинною профспілковою організацією колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними. Як убачається із матеріалів справи згоду на зміну вказаних умов, зміну до Правил внутрішнього трудового розпорядку дали профспілкові комітети ПАТ «ПівнГЗК», які згідно п.1.2 Колективного договору на 2010-2011 р.р. створили спільний представницький орган первинних профспілкових організацій, що підтверджується зазначеним договором, Спільною постановою №27/5 від 12.10.2009 року (а.с.58-62).

Не погоджується й колегія суддів із доводами позивача, що відповідач не ознайомив його з наказами № 2053, № 169, № 473, №1170, оскільки після ознайомлення його 07.12.2009 року з наказом від 27.11.2009 року за № 2053 вказані ОСОБА_6 накази лише переносили дату зміни істотних умов праці з 08.02.2010 року на 31.03.2010 року, на 01.07.2010 року та на 01.08.2010 року та статтею 32 КЗпП України не передбачено ознайомлення працівника з наказами про внесення змін до наказу, окрім того, як вбачається з вище вказаних наказів права позивача поліпшувались, а не погіршувались.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов*язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: