Справа № 2/2506/2778/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі судді Логвіної Т.В.

при секретарі Колос А.В.,

за участю позивача, представника позивача, представника відповідача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на 1/6 частину квартири № 14 будинку № 12 а по вул. 50 років СРСР в м. Чернігові, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 вони мають дітей відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у 1976 році на їх сімю було виділено державну квартиру № 14 будинку № 12 а по вул. 50 років СРСР в м. Чернігові. У звязку з частими відрядженнями він був вимушений знятися з реєстрації у зазначеній квартирі та тимчасово зареєструватися у м. Українка Київської області, а відповідачі, скориставшись його відсутністю, у 2000 році приватизували спірну квартиру на себе у рівних частинах, чим порушили його право власності, у звязку з чим на підставі ст. 392 ЦК України та ст. 61 СК України просить визнати за ним право власності на 1/6 частину зазначеної квартири. Також просить визнати недійсним договір дарування від 06.02.2005 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 подарувала відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожній належну їй 1/3 частину квартири № 14 будинку № 12 а по вул. 50 років СРСР в м. Чернігові, мотивуючи тим, що такий договір був посвідчений без його згоди на відчуження майна, набутого шляхом приватизації, що суперечить ст. ст. 203, 369 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на його безпідставність.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого комітету Деснянської районної ради м. Чернігова від 02.08.2000 року № 1369, за відповідачами було визнано право власності на квартиру № 14 будинку № 12 а по вул. 50 років СРСР в м. Чернігові у рівних частинах відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

06.02.2005 року відповідач ОСОБА_1 подарувала відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожній належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради м. Чернігова 04 серпня 2000 року, 1/3 частину квартири № 14 будинку № 12 а по вул. 50 років СРСР в м. Чернігові.

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частина 1 статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При укладенні та посвідченні зазначеного договору дарування приватним нотаріусом ОСОБА_5 застосовувались норми Закону України Про нотаріатвід 02.09.2004 року, положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року № 20/5 та враховувались норми СК України від 10.01.2002 року, які на момент посвідчення договору не передбачали отримання згоди другого подружжя на відчуження майна, набутого іншим подружжям шляхом приватизації.

Таким чином, враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено порушень при укладанні оспорюваного договору норм діючого на той час сімейного законодавства, з аналізу яких випливає, що майно, набуте одним подружжям шляхом приватизації, належить до роздільного майна подружжя і є обєктом права приватної власності лише цієї особи, положень інших

нормативно правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України, які б давали суду право визнати його недійсним, позовні вимоги про визнання договору дарування від 06.02.2005 року недійсним, за викладеними в ньому підставами, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, беручи до уваги те, що в судовому засіданні на знайшов підтвердження факт приналежності позивачу частини спірного майна, що складає предмет спору, а також враховуючи положення ст. 61 СК України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя, діючої на момент виникнення спірних правовідносин, правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/6 частину спірної квартири відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя