АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 ( 1 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого: судді Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Карнаух В.В.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_5 від 14 березня 2011 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_6. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та просив суд стягнути на його користь суму боргу в розмірі 111000.00грн., індекс інфляції в сумі 5994.00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 11700 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.02.2009 року передав відповідачу у борг 111000грн, який він зобовязався повернути у строк до 01.08.2009 року, зі збільшенням суми, згідно п. 1.1,1.2 Договору позики, з урахуванням індексу інфляції за весь строк використання позики. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, борг у встановлений Договором позики та розпискою строк, не повернув.

Рішенням Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_5 від 14 березня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 борг у сумі 111000грн., втрати частки грошових коштів у звязку з інфляцією в розмірі 5994грн. та витрати по справі в розмірі 1406.94грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема: вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рукописний текст у Договорі позики та розписку відповідач не писав та не підписував, кошти у позивача в борг не брав. Крім того, у провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом відповідача до позивача про визнання зазначеного Договору позики недійсним, однак, суд не задовольнив клопотання відповідача про обєднання зазначених позовів у одне провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів

апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Договору грошової позики від 20.02.2009 року та розписки від 20 лютого 2009 року, відповідач ОСОБА_3, взяв в борг у позивача ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 111000 грн., які відповідач зобовязався повернути у строк до 01.08.2009 року, зі збільшенням суми, згідно п. 1.1,1.2 Договору позики, з урахуванням індексу інфляції за весь строк використання позики. ( том1 а.с.220, 221). Однак, суму боргу відповідач у встановлений строк не повернув.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач у передбачений Договором позики та розпискою строк, взяті за розпискою грошові кошти не повернув. У звязку з чим, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 111000 грн, індекс інфляції 5994грн..

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позову.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, надав Договір позики від 20.02.2009 року та розписку від 20.02.2009 року.

Відповідач, не визнаючи позов, заперечував факт отримання ним грошових коштів від позивача, складання та підписання ним розписки від 20.02.2009 року та написання рукописного тексту у Договорі позики від 20.02.2009 року та його підписання.

Згідно вимог ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно положень ст. 143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження передачі грошових коштів відповідачу надав Договір позики від 20.02.2009 року та розписку від 20.02.2009 року та висновок експерта № 58/04 від 22.07.2010 року, згідно якого рукописний текст у розписці від 20.02.2009 року від імені ОСОБА_3 до ОСОБА_6, і рукописний текст у декларації про доходи, отримані з першого січня по 30 червня 2007 року та з першого січня по 31 грудня 2007 року, виконаний однією особою.

Підпис у розписці від 20.02.2009 року від імені ОСОБА_3 до ОСОБА_6, і підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Стверджую» декларацій про доходи, отримані з першого січня по 30 червня 2007 року і з першого січня до 31 грудня 2007 року, виконані однією особою. Ознак підробки ( підчистка, дописка, травлення, смивка і т.п.) у вищезазначених документах не встановлено.

За клопотанням відповідача, судом апеляційної інстанції була призначена повторно судова почеркознавча експертиза. Однак, у звязку з ненаданням відповідачем вільних зразків свого почерку та підпису за період з 2008-2011 р.р., зазначена експертиза не проведена. Згідно відповіді Науково- дослідного експертно-криміналістичного центру головного управління МВС України в Дніпропетровській області, відповідно пункту 1.13 Наказу МЮ № 53/5 від 08.10.1998 року ( з подальшими змінами), «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», справа експертною установою повернута без виконання ухвали про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи у звязку з відсутністю вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_3.

Надані експериментальні зразки почерку та підпису ОСОБА_3 не придатні для проведення почеркознавчої експертизи, оскільки виконані навмисно зміненим почерком. ( том2 а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження заперечень проти позову щодо укладання Договору позики під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, та на підтвердження того факту, що відповідач не складав та не підписував розписку від 20.02.2009 року та Договір позики від 20.02.2009 року.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджений, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, Договором позики від 20.02.2009 року та розпискою від 20.02.2009 року.

У звязку з чим, висновок суду про те, що позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 111000 грн., які відповідач не повернув у строк, передбачений розпискою, є правильним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 111000 грн., а також, індексу інфляції у сумі 5994грн., згідно розрахунку позивача, з яким погоджується колегія суддів, оскільки зазначений розрахунок виконаний відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції також правильно стягнув з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у сумі 1406.94грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач рукописний текст у договорі позики та розписку не писав та не підписував, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, позивач надав належні докази на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів у сумі 111000 грн, які відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про обєднання у одне провадження зазначеного позову та позову відповідача до позивача про визнання зазначеного Договору позики недійсним, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зазначений позов та позов, предявлений відповідачем про визнання Договору позики недійсним, не є однорідними, у звязку з чим можуть бути розглянуті у окремих провадженнях.

Обставини, встановлені майбутнім рішенням суду у випадку задоволення позову відповідача, можуть бути підставою для перегляду оспорюваного рішення за ново виявленими обставинами в порядку ст. 361 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам по справі, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_5 від 14 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.В. Карнаух

ОСОБА_7