Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа №2-57/2011
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2011 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Ільяшук А.В., при секретарі Войнікової Л.Ф.,

За участю позивача ОСОБА_1, представників позивача: адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представників відповідача СФГ «ОСОБА_4С.»: ОСОБА_5, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «ОСОБА_4С.» про розірвання договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить суд припинити договір оренди землі, шляхом його розірвання, від 14.02.2007 року, укладений ОСОБА_6 та Селянським фермерським господарством «ОСОБА_4С.». Свої позовні вимоги мотивує тим,що він є власником земельної ділянки розміром 3,53 га на території Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області після смерті його батька ОСОБА_6, померлого 21.10.2007 року, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом В-Михайлівської державної нотаріальної контори 23.04.2009 року за реєстровим №1-777. Державний акт серії Р1 №468757, виданий на імя спадкодавця Степанівською сільською радою 30 грудня 2002 року за реєстровим №313. Про перехід права власності на вказану земельну ділянку зроблений запис державного нотаріуса і зареєстровано в Поземельній книзі відділу Деркомзему у Роздільнянському районі 25 серпня 2010 року за реєстровим №41001. На підставі ст.126 ЗК України та ч.5 ст.1268 ЦК України позивач вважає,що набув право на спадщину з дня її відкриття, тобто з 21.10.2007 року. На спірній земельній ділянці є багаторічні насадження /фруктові дерева/, то згідно ч.2 ст.79 ЗК України право власності поширюється і на багаторічні насадження. Після набуття права власності на земельну ділянку, позивач виявив бажання самостійно хазяйнувати на землі, на що дає йому право п. «б» ч.1 ст.90 ЗК України, але відповідач по справі ОСОБА_4 не дозволяє позивачу розпорядитися своєю власністю, посилаючись на договір оренди від 14 лютого 2007 року строком на 25 років, укладений між СФГ «ОСОБА_4С.» та ОСОБА_6, який помер 21.10.2007 року. Позивач вважає, що договір оренди землі оформлений з порушенням закону, а саме: Закону України «Про оренду землі» від 02.10.2003 року №1211-ІУ. В цьому договорі не вказані істотні умови, зокрема: не вказано,що передаються в оренду багаторічні насадження; не вірно вказаний розмір орендної плати; індексації; форми платежу; порядку її внесення і перегляду; відповідальності за її несплату. Невідємною частиною договору є Акт приймання-передачі земельної ділянки. В даному випадку цей Акт складено, але орендодавцем він не підписаний; в Акті невірно вказаний кадастровий номер ділянки, а також невірно вказаний номер Державного акту на землю. Оскільки договір оренди не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі», не виплачується навіть мінімальний розмір орендної плати, багаторічні насадження також не передавалися, до того ж вказаний договір нотаріально не посвідчений, а позивач, набувши право власності на земельну ділянку, сам бажає хазяйнувати на землі, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, то в даному разі це і є підставами для розірвання договору оренди.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача позов не визнав, просили відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 17.03.2011 року перед дослідженням письмових доказів по справі, позивач заявив клопотання про залишення його позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, оскільки він має намір предявити до відповідача позов про витребування майна, яким є спірна земельна ділянка.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, його представників, представників відповідача, суд вважає, що заява підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст.3 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 4 ЦПК України встановлює способи захисту, які застосовуються судом та визначає, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.11 ЦПК України особа,яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст..207 ЦПК України або заявив таке клопотання у судовому засіданні.

Керуючись п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «ОСОБА_4С.» про розірвання договору оренди землі залишити без розгляду.

Розяснити, що залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було винесено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: А.В.Ільяшук.