Справа № 2 - 403 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2 червня 2011 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна. Позивачка вказувала на те, що 22 квітня 1994 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У січні 1994 року вона продала квартиру в м.Йошкар-Ола Марийської Автономної Республіки. З метою будівництва житлового будинку за отримані від продажу цієї квартири кошти у розмірі 4500 доларів США вони разом з відповідачем ОСОБА_3 придбали земельну ділянку по вул Горького,75 у м.Миколаєві. В той же час ними було придбано автомобіль ЗИЛ, а також 500 дол. США було покладено на депозитний рахунок на імя відповідача. Після закінчення будівництва будинку вони разом з відповідачем, їх спільною донькою та її сином проживали в збудованому будинку та вели спільне господарство. У 2006 році вони продали будинок за 65000 дол. США. З цієї суми за 33000 дол. США вони придбали квартиру №16 в будинку 51- А у м.Миколаєві. Інші кошти з продажу будинку у розмірі 32000 дол. США відповідач поклав на депозитний рахунок в банку. З серпня 2009 року вони не проживають з відповідачем однією сімєю. 10 червня 2010 року шлюбні відносини між ними розірвано.

Посилаючись на те, що кошти, внесені відповідачем на депозитний рахунок є їх спільною сумісною власністю, проте відповідач витратив їх без її відома та на власні потреби, про що їй стало відомо лише на теперішній час, просила суд поділити ці кошти, виділивши їй ? частину у розмірі 16000 дол. США.

В подальшому позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги про поділ майна.

27 травня 2011 року подала до суду уточнену позовну заяву, вказуючи на те, що під час розгляду справи з банківського розрахунку їй стало відомо про те, що всього на рахунку відповідача в період їх шлюбу було 95074,34 дол. США, які відповідач використовував на власні потреби без її згоди і відома. Посилаючись на те, що вона є інвалідом 1 групи, має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує додаткових витрат на лікування, просила суд відступити від рівності часток подружжя і виділити їй 2/3 частини коштів у розмірі 63383 дол. США.

В судовому засіданні 2 червня 2011 року позивачка, враховуючи пояснення в судовому засіданні представника банку щодо дійсного розміру коштів на депозитному рахунку відповідача, що з нарахованими процентами всього складав 32437, 89 дол. США, зменшила свої вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь 2/3 частини від цих коштів.

Відповідач позов не визнав. Вказував на те, що спірні кошти покладені ним у 2006 року на депозитний рахунок були зняті ним ще у 2006, 2007 роках за згодою позивачки в період проживання ними у шлюбі та витрачено за обопільною згодою, коли вони проживали однією сімєю та вели спільне господарство. Також відповідач заперечував щодо наявності підстав для виділення позивачці 2/3 частини коштів, посилаючись на те, що він також утримує неповнолітню дитину, щомісячно сплачуючи аліменти у розмірі, встановленому рішенням суду.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи ПАТ ОТП «Банк», вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що з 22.04.1994 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони спільно проживали однією сімєю і вели спільне господарство та мали спільний бюджет до серпня 2009 року. 10.06.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

З 1994 року позивачка не працює. В звязку зі станом здоровя їй встановлено інвалідність 1 групи.

Під час перебування сторін у шлюбі 20.07.2006 року на депозитний рахунок, відкритий на імя ОСОБА_3 у АКБ «Райфайзенбанк Україна» (правонаступник ПАТ ОТП «Банк») сторонами було внесено кошти у розмірі 32000 дол. США.

Як вбачається з банківських документів про рух коштів на депозитних рахунках на імя ОСОБА_3 та слідує з пояснень представника банку в судовому засіданні загальна сума коштів, що містилися на депозитному рахунку у 2006, 2007 роках становила 32437, 89 дол. США, з яких 32000 дол. США внесений депозит і 437, 89 дол. США нараховані проценти.

Депозитні кошти було знято з рахунку в період 2006, 2007 років різними сумами. Остання видача готівки з депозитного рахунку відбулася 25.12.2007 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Грошові вклади, розміщені на депозитних рахунках у банку в період шлюбу, відповідно до наведених вимог закону є спільним майном подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.63 СК України).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що спірні кошти у розмірі 32000 дол. США відповідач використав не в інтересах сімї, а на власний розсуд та без її відома.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 відповідач вказував на те, що зазначені кошти було знято з рахунку в період сумісного проживання і ведення спільного господарства та витрачено за взаємною згодою на їх з дружиною лікування, оскільки вони обоє страждають на важкі захворювання, на лікування їх доньки, а також на ремонт квартири, купівлю меблів і побутової техніки у квартиру, на утримання доньки, яка проживала у його батьків та спільні побутові потреби їх сімї.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка син позивачки ОСОБА_7 на стороні ОСОБА_1 пояснював суду, що придбана сторонами в період шлюбу квартира дійсно знаходилась в занедбаному стані та потребувала ремонту. В звязку з чим його мати та вітчим здійснювали в квартирі ремонтно-будівельні роботи, купували меблі та побутову техніку. Також вони спільно несли витрати на побутові потреби сімї.

У відповідності до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачкою не доведено в судовому засіданні тих обставин, що спірні кошти витрачено відповідачем на власні потреби і не в інтересах сімї, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про поділ майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська