Справа №2-2041/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2011 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Войцеховській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить виселити відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В позові посилається на те, що 01.02.2002 року позивач ОСОБА_4 отримав у спадок вищезазначену квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.02.2002 року зареєстрованого в реєстрі за №4-475.

У 2007 році у зв'язку з необхідністю лікування позивач виїхав за межі країни до Камбоджі. Однак до свого від'їзду у вищезазначеній квартирі він поживав разом з відповідачкою ОСОБА_2, хоча остання не перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі та зареєстрованою у відповідному житловому приміщенні також не значилась. Крім того, коли відносини між ними значно погіршилися, усі стосунки припинилися.

Разом з тим, після від'їзду позивача ОСОБА_1 у квартиру останнього без будь-яких правових підстав вселилися відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом зі своєю сім'єю, а в подальшому, користуючись відсутністю позивача в країні, замінили в квартирі двері та замки, чим по сьогоднішній день створюють перешкоди позивачу у користуванні квартирою.

Враховуючи вищезазначене, такі дії відповідачів порушують право позивача як власника користуватись та розпоряджатись своєю власністю -квартирою АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, представник позивача просить виселити відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначеної квартири.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи згідно з ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення про виклик в судове засідання в газеті "Урядовий кур'єр" №165 від 09.09.2011 року. За таких обставин відповідно до п.9 ст. 76 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає всебічному розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-475, належить на праві власності житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Так, позивач будучи власником квартири постійно проживав у ній, однак в 2007 році у зв'язку з необхідністю лікування виїхав за межі країни до Камбоджі. До свого від'їзду у вищезазначеній квартирі він поживав разом з відповідачкою ОСОБА_2, хоча остання не перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі та не була зареєстрованою у відповідному житловому приміщенні. Разом з тим, коли відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 значно погіршилися, усі стосунки між ними припинилися.

Однак після від'їзду позивача ОСОБА_1 у квартиру останнього без будь-яких правових підстав вселилися відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом зі своєю сім'єю.

Відповідний факт проживання відповідачки ОСОБА_2 підтверджується постановою Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.03.2011 року, згідно зі змістом якої відповідачка, даючи пояснення дільничному інспектору, зазначила, що в зв'язку з відповідними обставинами змушена проживати у квартирі позивача до його приїзду в країну.

Між тим, у жовтні 2010 року позивач ОСОБА_4 видав довіреність на ОСОБА_5, у відповідності до якої надав останньому повноваження щодо вчинення від його імені будь-яких передбачених діючим законодавством України дій щодо розпорядження належним йому майном на території України. Крім того, позивач доручив вияснити, хто проживає на даний час в його квартирі, та здійснити дії для виселення незаконно проживаючих осіб з його квартири.

У листопаді 2010 року представник позивача ОСОБА_5, відвідавши квартиру, в її помешкання потрапити не зміг, оскільки двері та замки були замінені, а на дзвінки ніхто не відповідав. Залишивши свій номер телефону у сусідки, він попросив осіб, які незаконно мешкають у квартирі позивача, зв'язатися з ним для врегулювання питання щодо незаконного заволодіння та використання чужого майна.

Так, в грудні 2010 року невідомі особи, які представилися родичами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зателефонували представнику позивача та з погрозами попередили не втручатися останньому у цю справу.

Враховуючи вищезазначене, відповідачі до цього часу уникають зустрічі з представником позивача та ігнорують законні вимоги щодо добровільного виселення з квартири.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 317, ч.3 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Право власності є непорушним, а, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, відповідачі, без належної правової підстави проживаючи в належній позивачу квартирі, порушують його права та законні інтереси, порушують його права власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, передбачені ст. 319 ЦК України.

У силу ст. ст. 386, 391 ЦК України власник, права якого порушені, має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоч би вони й не були пов'язані з порушенням права володіння, та право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Крім того, відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі, проживаючи у належній позивачу квартирі і не маючи самостійного права на займане жиле приміщення, порушують права та законні інтереси власника, передбачені законом, а саме право на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а тому необхідно застосувати норми ст.ст. 109, 116 ЖК України, відповідно до яких відповідачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 322, 328, 349, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 109,116 ЖК України ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з залежними від них особами з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8,50 грн. та 37,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Солом'янський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: