№ 2- 8210
2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2011 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування реєстрації місця мешкання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 травня 2011 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житлом шляхом зобов`язання зняття з реєстрації. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 червня 2003 року позивачці належить квартира АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрована у вказаному житлі як член сім`ї, але шлюб з ним розірвано, відповідач сам в травні 2008 року покинув вказану квартиру, мешкає в іншому місці, але залишився прописаним в ній, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має правових підстав, за комунальні послуги не сплачує, але його реєстрація в цій квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Факт тривалого не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджують надані позивачем документи. В зв`язку з відсутністю відповідача у спірному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин та відсутністю правових підстав бути там зареєстрованою позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідача та зняти його з реєстрації у вказаному житлі, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно з травня 2008 року не мешкає в спірній квартирі та не сплачує комунальні платежі, але про це у нього була усна домовленість з позивачкою, шлюб їх розірвано, він мешкає в іншому місті, але бажає залишитися прописаним у казаній квартирі і буде оспорювати своє право власності на частину у вказаній квартирі. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи сектору у справах міграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, з позовом згодні, просили справу розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні з`ясовано, що квартира АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 04 червня 2003 року на праві особистою приватної власності належить позивачці ОСОБА_1 , яка в передбаченому законом порядку придбала вказану квартиру і зареєструвала своє право власності в КП ДМБТІ ДОР. З відповідачем позивачка перебувала в шлюбі і від цього шлюбу мають сина ОСОБА_3 , 2001 року народження. В 2008 році шлюб сторін розірвано, про що позивачка отримала свідоцтво ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зараз позивачка створила нову сім`ю, де народилася дитина син ОСОБА_4 , який також зареєстрований за адресою спірної квартири. Відповідач в травні 2008 року сам в добровільному порядку звільнив вказану квартиру, зараз мешкає в іншому місті, в спірній квартирі не мешкає, мешкає тривалий час в іншому житлі, в цій спірній квартирі не має його особистих речей, фактично мешкає в іншому місці і в спірному житлі він тривалий час відсутній.

Факт тривалої відсутності відповідача по місцю знаходження спірної квартири підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актом житлової комунальної обслуговуючої організації на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Об`єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За таких обставин суд вважає, що відповідач тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкає за адресою спірного житла, в цьому будинку відсутні його речі, комунальні та інші послуги не сплачує, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Позивач як власник спірної квартири не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідач з позовом (про його тривале не мешкання в спірній квартирі) фактично погодився. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном та зняття з реєстрації знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідача та зняти його з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1 .

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно відповідача про її реєстрацію в спірній квартири, мешкання, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 9, 71, 72, 163 ЖК України, ст. 321 ЦК України, ст. ст. 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути для ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 шляхом зобов`язання сектор у справах міграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -