Справа № 2-1037/11
У Х В А Л А

19 вересня 2011р. суддя Димитровського міського суду Донецької області Петунін І.В., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Димитровського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 27643,77 грн. згідно з кредитним договором б/н від 19.10.2007р.

Заявником до поданої позовної заяви додано заяву про забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти та рухоме і нерухоме майно, що належать відповідачеві, а також позивач просить забезпечити позов обмежити відповідача у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобовязань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Донецькій області видачу відповідачу паспорту (проїзного документу); адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспорту (проїзного документу), обмежити особу боржника у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог повинен визначити чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Позивачем не надано доказів про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а також суд вважає, що заявлений позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

У поданій до суду заяві про забезпечення позову, заявник не вказує на яке саме майно накласти арешт, не зазначає де знаходиться майно відповідача, на яке він просить накласти арешт, а також не конкретизує на які саме грошові кошти (де знаходяться), необхідно накласти арешт.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному банку Комерційний банк «Приватбанк»в задоволенні заяви про забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти, рухоме, нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження; обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобовязань; заборонення відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Донецькій області видачу ОСОБА_1 паспорту (проїзного документу); адміністрації Державної прикордонної служби України вжиття заходів щодо тимчасвого затримання та вилучення наявних у ОСОБА_1 паспорту (проїзного документу), обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя