Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-179/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2011 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в кладі: головуючого - судді Козаченка Р.В., при секретарі - Вєтошкіній Ю.В.,

за участю:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1,

відповідачки за первісним позовом - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право а користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

9 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в кому просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своєї вимоги вказував наступне.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 він купив 26 червня 2007 року квартиру а адресою: АДРЕСА_1, яку зареєстрував на своє імя, але надав колишній дружині право проживати в ній, зареєструвавши її разом з їх сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в цій квартирі.

Вказував також, що з 5 липня 2007 року вона добровільно виїхала з квартири і проживає у своєї матері в АДРЕСА_2, забрала сі свої речі з квартири, не приймає участі в її утриманні, але з реєстрації не знята і добровільно відмовляється це робити.

Посилаючись на те, що відповідачка не є власницею квартири, більше шести місяців не проживає в ній, і не є членом його сім'ї, тому на підставі ст. 71, 72, 107 ЖК країни, ст. 391 ЦК України просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням належної йому квартири.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подала зустрічний позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, який був обєднаний ухвалою суду з первісним позовом.

В ньому вона вказувала, що після розірвання шлюбу в 2007 році та при »дальшому розподілі спільного майна вони досягли з колишнім чоловіком мирової годи, затвердженої судом, за якою він зобовязався купити їй квартиру за адресою: і. Первомайськ, АДРЕСА_3, а вона відмовляється від своєї ? частки спільної квартири АДРЕСА_4. В той же час ухвала суду про затвердження мирової угоди була скасована в апеляційному порядку.

Посилалася на те, що в липні 2008 року вона тимчасово була відсутня в квартирі, скільки поїхала на відпочинок на дві неділі, а повернувшись виявила в квартирі замінені вхідні двері та вивезені до її бабусі речі. З того часу вона не може повернутися о свого помешкання і проживати в ньому, так як ОСОБА_1 не дає цього зробити, ому просила зобовязати його не чинити їй перешкод у користуванні житловим приміщення даної квартири та вселити її до неї.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом свій позов підтримав, а проти зустрічного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та просила свій зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного висновку.

23 квітня 2004 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який був розірваний в судовому порядку 6 червня 2007 року. За час шлюбу в них народився син ОСОБА_3,

З лютого ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати з матірю.

При розірванні шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір про/1 розподіл спільного майна подружжя у виді квартири АДРЕСА_5.

Вирішуючи даний спір в судовому порядку вони досягли мирової угоди, яку уклали в письмовій формі, і яка була затверджена ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 13 червня 2007 року.

Згідно домовленості ОСОБА_2 погодилася на те, що дана квартира повністю переходить у власність ОСОБА_1 і вона не претендує на свою ХА частку в ній, а ОСОБА_1 взамін купує їй квартиру АДРЕСА_6.

В той же час 26 червня 2007 року ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_7 на своє імя, але надав колишній дружині та сину проживати в я ній. Сам же в даній квартирі не проживав.

їх спільна квартира АДРЕСА_8 була продана 25 ^ липня 2007 року громадянці ОСОБА_4

Між тим ухвала суду про затвердження мирової угоди була скасована ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2009 року, а справа направлена до місцевого суду на новий розгляд. Однак за заявою позивача вона була залишена ухвалою місцевого суду від 13 травня 2009 року без розгляду.

В той же час в період з 5 липня по 20 липня 2008 року ОСОБА_2 була відсутня в зазначеній квартирі по вул. Молокова 62, оскільки їздила на відпочинок. Повернувшись додому виявила, що двері квартири, де вона проживала, замінені і вона И не може до неї ввійти. З того часу ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі і з потрапити туди не має змоги, оскільки її колишній чоловік ключі від вхідних дверей не ] надає.

Факт заміни дверей відповідач за зустрічним позовом не заперечував, пояснивши тим, що ОСОБА_2, на його думку, виїхала на постійне місце проживання до іншої країни.

Між тим суд вважає, що таке пояснення позивача не відповідає дійсним обставинам оскільки на це не вказувало достатніх фактів. Так, за місцем проживання вона була відсутня недовгий час, документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання разом з дитиною не оформляла, з місця реєстрації не знімалася і всіх речей з квартири не забирала.

Наявність речей ОСОБА_2 в спірній квартирі було встановлено під час перевірки, проведеною співробітниками Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області за її заявою, та підтверджено в постанові від 5 серпня 2008 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 356 КК України.

За такого суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі не з доброї волі, а через перепони з боку колишнього чоловіка.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлено строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї іними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Також, ст. 107 ЖК України передбачено, що намач жилого приміщення вправі за одою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та іенів його сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше иле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення їажається розірваним з дня вибуття.

В той же час, відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати Усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК країни.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та г. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з т у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення )права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при змінності власника майна.

Фактично ОСОБА_2 була вселена в квартиру зі згоди її власника і проживала в й із сином як колишній член його сімї. Тому з врахуванням вимог ст. 156 ЖК України єни сімї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, а їх право на проживання не може бути порушено і на не може бути виселена інакше як з підстав та в порядку, передбачених законом З ст. 9 ЖК України).

При цьому слід відмітити, що купівля ОСОБА_1 квартири, про яку йшлося в іровій угоді та надання її для проживання та користування колишній дружині, а сам і в ній не проживав, на думку суду свідчать, що дана квартира була куплена саме для ОСОБА_2 та їх сина, хоча й була в порушення домовленості зареєстрована на його я.

До того ж питання розподілу майна подружжя, після скасування в апеляційному суду мирової угоди, на думку суду, залишається не до кінця врегульованим.

Квартира АДРЕСА_9 може розглядатися як спільне майно подружжя аС як його частина. Тому позивачка за зустрічним позовом має право проживати користуватися даною квартирою.

За таких встановлених в судовому засідання обставин суд дійшов висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний, навпаки - підлягає в повному обємі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 88, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_1 вселити ОСОБА_2 до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10, та не чинити їй перешкод у користуванні даною квартирою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати: 8 (вісім) грн. 50 коп. судового збору та 37 (тридцять сім) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко