Справа № 2 - 1748 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 жовтня 2011 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення. Позивач вказує на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 29 січня 2000 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 З часу реєстрації шлюбу вони разом з їх неповнолітнім сином ОСОБА_5 проживали за вказаною адресою в належній йому квартирі. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 8 лютого 2011 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. З часу припинення шлюбних відносин відповідачка встановила на одну з кімнат у квартирі замок та чинить йому перешкоди у користуванні вказаною кімнатою. Крім того відповідачка перенесла у кімнату цінні речі та не дозволяє ними користуватися. Перешкоджає користуватися йому всією побутовою технікою. Посилаючись на викладене, положення ст.ст. 387, 391 ЦК України, ст.116 ЖК України просив суд усунути перешкоди в користуванні належною квартирою шляхом виселення відповідачки з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та зобовязати ВГІРФО Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області зняти відповідачку з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

В подальшому позивач уточнив свій позов та вказуючи на те, що вони з відповідачкою перестали бути однією сімєю, між ними існують неприязні відносини, а відповідачка постійно створює перешкоди в користуванні квартирою, просив суд задовольнити його позов та виселити відповідачку з квартири без надання їй іншого житлового приміщення на підставі ст.391 ЦК України.

Відповідачка подала до суду зустрічний позов в своїх інтересах та в інтересах їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 про визнання права користування квартирою. Вона вказувала на те, що після реєстрації шлюбу з позивачем вона з дозволу позивача, як член його сімї разом з їх неповнолітнім сином ОСОБА_5 вселилися в квартиру АДРЕСА_3 та зареєструвалися в ній, а відтак набули право користування квартирою і проживання в ній. Посилаючись на викладене, просила суд про задоволення зустрічного позову.

Ухвалою суду від 01.06.2011 року обидва позови обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, просив про його задоволення. Вимоги зустрічного позову не визнав, посилаючись на те, що відповідачка на теперішній час не є членом його сімї, а вимог про виселення їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 він не заявляє.

Відповідачка позов ОСОБА_1 не визнала. Вказувала на те, що вона як член сімї позивача вселилася у 2000 році, проживає та зареєстрована у спірній квартирі. А тому підстав для її виселення немає. Просила задовольнити її позов про визнання права користування квартирою.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлене наступне.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2000 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

Як член сімї позивача, у 2000 році ОСОБА_3 вселилася, проживає та зареєстрована в спірній квартирі. В квартирі також проживає неповнолітній син сторін ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 8 лютого 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, в тому числі і щодо користування спірною квартирою. Відповідачка встановила замок на дверях одної з кімнат у квартирі.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень статті 156 ЖК України члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сімї права користування займаним приміщенням.

Підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку передбаченні статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України.

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка вселилася у спірну квартиру як член сімї власника квартири, не може бути позбавлена права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності, а обставин встановлених ст.116 ЖК України позивачем не доведено, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення слід відмовити.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 то він задоволенню не підлягає, оскільки визнання права користування квартирою можливо лише стосовно житла, яке віднесено до державного або громадського жилого фонду і не передбачено нормами житлового законодавства, що регулюють користування жилими приміщеннями, що належить на праві власності громадянам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та в зустрічному позові ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська