АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Волошина М.П.

Суддів: Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

При секретарі: Качур Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, третя особа Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом і просила визнати за нею право власності на гараж № 13 літ Б-1, площею 17,5 кв.м., розташований в б. 13-г бокс 13 по пров. Урицького у м. Дніпропетровську без додаткових актів введення в експлуатацію, зобов'язати виконавчий комітет Жовтневої районної ради в м. Дніпропетровську розглянути питання про введення гаражу в експлуатацію, зобов'язати КП «ДМБТІ» зареєструвати гараж без введення в експлуатацію.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2011 року позов задоволено частково та визнано за позивачкою право власності на гараж № 13 літ Б-1, площею 17,5 кв.м., розташований в б. 13-г по пров. Урицького у м. Дніпропетровську без додаткових актів введення в експлуатацію. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної Ради просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову, оскільки судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2001 року між позивачем та управлінням капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації було укладено договір № 13 про дольову участь в будівництві гаражу для легкових автомобілів у дворі будинку № 13 по пров. Урицького у м. Дніпропетровськ.

Відповідно до умов договору позивач сплатила зазначену у договорі про дольову участь в будівництві суму 17 500 грн.

Управління капітального будівництва отримало висновок Головного АПУ Дніпропетровської міської ради про можливість будівництва гаражів та попереднє погодження міської ради на будівництво гаражів по пров. Урицького. Будівництво гаражів було здійснено. Будівлям була присвоєна адреса: пров. Урицького 13-г.

Згідно технічного паспорту, виданого КП «ДМБТІ» станом на 23 грудня 2002 року (інвентаризаційна справа № 35695) гараж № 13 літ Б-1, розташований в буд. 13-г по пров. Урицького у м. Дніпропетровську має площу 17,5 кв.м.

Згідно технічного висновку № 11499-ТЗ про обстеження та оцінку технічного стану та експлуатаційної придатності конструкцій нежитлової будівлі (гаражу) розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Урицького, 13-г, та паспорту № 11499-П технічного стану нежитлової будівлі (гаражу), які були видані у лютому 2011 року Державним підприємством «Дніпропетровський проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту України», технічний стан гаражу відповідає будівельним нормам та стандартам, вказаним у цьому висновку. Гараж відповідає будівельним нормам, стандартам та вимогам, які ставляться до об'єкту нерухомого майна.

При задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання права власності на гараж суд першої інстанції виходив з того, що позивач оплатив в повному обсязі дольовий внесок на будівництво гаражу, користується ним, а також взяв до уваги те, що права третіх осіб при такому будівництві не були порушені, а тому визнав за ОСОБА_2 право власності на гараж № 13 літ Б-1, площею 17,5 кв.м, розташований в буд.13-г по пров. Урицького у м. Дніпропетровську без додаткових актів введення в експлуатацію.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на гараж суд першої інстанції керувався роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» де зазначено, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не є членом ГБК, а уклала з управлінням капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації договір про дольову участь в будівництві гаражу, отже при вирішенні справи по суті позовних вимог судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про застосування в даних правовідносинах положень зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України.

Ухвалюючи рішення по справі судом не було враховано положення ст. 331 ЦК України, згідно якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На час вирішення справи по суті позовних вимог діяла постанова КМУ від 13 квітня 2011 року №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», якою відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що передбачає, що прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Однак, суд першої інстанції, на вказані обставини уваги не звернув, не вирішив питання про склад сторін та, задовольняючи позовні вимоги, вирішив питання про права та обовязки Державної архітектурно-будівельної інспекції, яка не була залучена до участі у справі.

Також судом не враховано, що відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, сімейних, трудових відносин.

При цьому позивачем не зазначено, чи звертався вона із відповідними заявами про введення в експлуатацію та видачу правовстановлюючих документів на новозведену будівлю до уповноважених органів та чи приймалися вказаними органами відповідні рішення за її зверненнями. Тому вважати, що права позивача на гараж будь-ким порушено, оспорено чи невизнано, підстав не вбачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, і це призвело до неправильного вирішення справи у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2011 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, третя особа Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: