Справа № 2-79/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"29" серпня 2011 р. Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

- головуючого судді Марченко Н.В.,

при секретарі Луценко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 лютого 2009 року він позичив гроші у сумі 55 000 грн. відповідачу ОСОБА_2 для погашення кредитного боргу, який брався для купівлі автомобіля його сім'ї. Гроші ОСОБА_2 зобовязався повернути через один рік, а у випадку неповернення зобовязався віддати автомобіль, дана обставина підтверджується розпискою, складеною у присутності свідків. Однак, обовязок повернути борг відповідач не виконав. Він направляв претензію відповідачам однак відповіді не отримав. Вважає, що позовом повинні відповідати і ОСОБА_2 і ОСОБА_3, оскільки відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідач ОСОБА_3 добре знала, що розрахунок по кредитному договору відбувся тільки завдяки отриманим у нього коштам, оскільки інших коштів сімя не мала. Тому, просив стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на його користь 55 000 грн. у рівних долях.

Позивач ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, який обґрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 під час шлюбу ними придбано квартиру та автомобіль за сумісні кошти. Після її звернення до суду з позовом про поділ майна, ОСОБА_2 заявив, що її частка у майні значно менша, оскільки він винен гроші сторонній особі, які він брав у борг для погашення кредиту. Вважає, що договір позички між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недійсним, оскільки під час його укладення не було отримано її згоду, що передбачено ст. 65 ч. 3 СК України. Одностороннє прийняття зобовязання на 55 00 грн. не може бути визнано вчиненим у інтересах сімї. Вважає, що даний договір є удаваним, оскільки не укладався. Просила суд позов задовольнити, визнати недійсним договір позички, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.02.2009 року, як такий, що укладений щодо цінного майна з порушенням встановленого порядку (без згоди подружжя).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позов підтримав, пояснив, що у лютому 2009 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням надати в борг гроші в сумі 55 000 грн. гроші йому були потрібні для погашення кредиту, за який куплено автомобіль. У нього особисто було 30 000 грн., крім того він взяв у гроші у інших людей, надав їх ОСОБА_2 та отримав від ОСОБА_2 розписку на загальну суму 55 000 грн., оскільки перед іншими особами він (ОСОБА_5) розраховувався особисто. Про укладення договору позики відповідач ОСОБА_3 повідомлена не була. Вважає, що борг повинні повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_3, оскільки гроші які він їм надав вони витратили на погашення кредитного договору, тобто в інтересах сімї, тому обовязок повернути гроші також є спільним. Просив суд позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 55 000 грн. у рівних частинах. Позов ОСОБА_3 не визнав, оскільки дійсно договір позики укладено без згоди ОСОБА_3, з якою відповідач ОСОБА_2 на той час перебував у шлюбі, однак кошти отримані в борг використані ними на погашення кредитної заборгованості, тобто в інтересах сімї. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, оскільки позивач ОСОБА_1 надав у борг сімї ОСОБА_2 55 000 грн. вони їх витратили на погашення заборгованості по кредиту, тому борг слід стягнути з них обох. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки кошти отримані у борг використано в інтересах сімї, тому створив обовязки для обох з подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнав повністю, пояснив, що дійсно брав у борг у ОСОБА_1 55 000 грн., оскільки на той час його квартира була у іпотеці по кредитному договору, на той час почалась фінансова криза, піднялась процентна ставка, тому він вирішив найшвидше погасити заборгованість по кредитному договору. Про те, що він отримав у борг у ОСОБА_1 гроші відповідач ОСОБА_3 знала, однак вона не знала, що складено розписку. Тому вважає, що за позовом вони повинні відповідати у рівних частинах перед ОСОБА_1. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки кошти отримані у борг використано в інтересах сімї, тому створив обовязки для обох з подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, зустрічний позов підтримала та пояснила, що ніякого договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено не було, гроші на повернення кредиту вони брали у займ у інших осіб, частина готівки у них була, оскільки вони збирали гроші. Тому, вважає, що розписка складена пізніше. Договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений з порушенням законодавства, оскільки вона згоди на укладення договору не надавала.

Представник відповідача ОСОБА_2 ю., адвокат ОСОБА_7 вважала необхідним у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, позов ОСОБА_3 задовольнити, оскільки бардаш уклав договір щодо цінного майна без згоди подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_3 ю., адвокат ОСОБА_8 вважав необхідним у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, позов ОСОБА_3 задовольнити, оскільки ОСОБА_3 уклав договір щодо цінного майна без згоди подружжя. Крім того, виникають сумніви, що даний договір укладався, оскільки заборгованість по кредитному договору погашено за рахунок коштів, що надавали брат ОСОБА_3 ю. ОСОБА_9 та її тітка ОСОБА_9.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків та дослідивши докази, надані сторонами приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні позову ОСОБА_3 ю. слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

З свідоцтва про одруження від 06.05.2004 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одружились 24.2004 року, актовий запис № 20.

З свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.02.2011 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, про що зроблено актовий запис № 13 від 22.02.2011 року.

З розписки від 22.02.2009 року встановлено, що ОСОБА_2 отримав 55 00 грн. у ОСОБА_1 , які зобовязався повернути протягом 1 року. у випадку несвоєчасного повернення грошей зобовязався передати ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_10, кожен окремо підтвердили, що були присутні пд. Час передачі грошей у сумі 55 000 грн. ОСОБА_1 ОСОБА_2, про що при них складено розписку, яку вони підписали.

Допитаний у судовому засіданні по правилам допиту свідків ОСОБА_2 пояснив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_3, під час шлюбу придбали квартиру, а згодом і автомобіль. Автомобіль придбали у кредит, договір кредиту було забезпечено договором іпотеки квартири. У лютому 2009 року йому прийшов лист банку, відповідно до якого повідомлено про підвищення процентної ставки по кредиту. Тому, він взяв у борг у ОСОБА_1 55 000 грн.. дійсно не всі кошти кошти були у ОСОБА_1, ОСОБА_1 також брав у борг у інших осіб, однак оскілкьи ОСОБА_5 повертав всі кошти то він склав йому розписку на всю суму. Про те, що він отримав у борг у ОСОБА_1 гроші відповідач ОСОБА_3 знала, однак вона не знала, що складено розписку. Тому вважає, що за позовом вони повинні відповідати у рівних частинах перед ОСОБА_1. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки кошти отримані у борг використано в інтересах сімї, тому створив обовязки для обох з подружжя.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що надавала у борг сімї ОСОБА_3 гроші у сумі 3 000 грн.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що передавала ОСОБА_1 гроші у сумі 10 000 грн., які він згодом надав чардашу, їй гроші повертались ОСОБА_1.

З листа ПриватБанку від 04.02.2010 року видно, що даним листом на запит ОСОБА_2 надано копію квитанції про погашення заборгованості по кредитному договору від 28.03.2008 року.

З заяви на переказ готівки від 23.02.2009 року встановлено, що ОСОБА_2 вніс 54314,74 грн. та 663,05 грн. у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 28.03.2008 року та комісії за дострокове погашення кредиту.

Виписка ПриватБанку о рахунку ОСОБА_9, надану для дослідження в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 не підтверджує те, що ОСОБА_9 передавав гроші ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 тому суд вважає даний доказ неналежним.

Суд вважає, що вказані докази достатньо підтверджують те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.02.2009 року було укладено договір позики грошей в сумі 55 000 грн.

Ст. 65 ч. 3 СК України на яку посилається позивач ОСОБА_3 у зустрічному позові про визнання договору позики недійсним регулює розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отримання грошових коштів за договором позики не стосується розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, тому, в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - слід відмовити.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_1 грошові кошти, які він передав у борг не повернуто, тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу є обґрунтованими.

Однак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими в частині солідарного стягнення суми з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки сторонами договору були ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 не була стороною договору.

Відповідно до ст. 541 ЦК України соліданий обовязок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Частина 4 ст. 65 СК України, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, не встановлює солідарний обовязок подружжя.

Оскільки ні договором, ні ст. 65 СК України не встановлено солідарного обовязку боржників то, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.02.2009 року договір позики не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, тобто крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Тому, на підставі ст. 541, 1049 ЦК України, ст. 65 СК України позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 000 грн. у рахунок погашення боргу. У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення богу з ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі, ст. 65 СК України позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 10,11, 12, 13, 14, 15, 60, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 000 грн. у рахунок погашення боргу. У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення богу з ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовити.

Повний текст рішення виготовити до 09-00 години 02.09.2011 року.

На рішення суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя:ОСОБА_12