Справа № 22-ц-2461/2011 Головуючий у I інстанції Бечко Є.М.
Категорія цивільна Доповідач - Лазоренко М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2011 року 07 вересня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційний бак «Надра» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2010 року зміни та стягнути з відповідача 21 000 грн. моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2010 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Розірвано договір банківського вкладу №426090, оформлений в рамках пакету послуг ПП „Базовий №1000888, укладений 16.05.2008 року між ВАТ „КБ „Надра та ОСОБА_7 Стягнуто з ВАТ „КБ „Надра на користь позивача 4547 євро 74 центів за наведеним договором банківського вкладу, 120 грн. у відшкодування збору на ІТЗ судового розгляду, 5156,40 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ВАТ „КБ „Надра на користь держави судовий збір в розмірі 1700 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 полягають в тому, що рішення суду підлягає зміні у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права. Зокрема апелянт вказує, що ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування не тільки збитків, а й моральної шкоди.

Апелянт вказує, що в позовній заяві вона зазначала, що незаконне утримання та користування її коштами є порушенням права мирного володіння майном, яке гарантоване п.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що спричинили їй фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання щодо долі її багаторічних заощаджень, проте розглядаючи справу суд не застосував Конвенцію та практику Європейського суду, як джерело права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права з таких підстав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, з відповідача на її користь стягнуто суму банківського вкладу, нараховані на нього відсотки, а також на користь позивачки стягнуто 488,50 євро упущеної вигоди та 672,40 євро пені. В зазначеній частині рішення суду 1 інстанції ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2011 року залишено без змін і воно набрало законної сили. /а.с.94/

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, суд 1 інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачене відшкодування моральної шкоди за невиконання договірних грошових зобовязань, а запропоноване позивачкою, як підстава для застосування, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Касянчук проти України» не може бути застосоване в даному випадку, оскільки порушення трудового законодавства і невиплата заробітної плати, що стало підставою для задоволення вказаним судом вимог про відшкодування моральної шкоди, не стосується договірних грошових зобовязань за договором банківського вкладу.

З таким висновком суду 1 інстанції в цілому погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає матеріалам справи та нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів 16.05.2008 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу №426090, оформлений в рамках пакету послуг ПП „Базовий №1000888, строком на 12 місяців зі сплатою 10,9% річних і відповідно до якого позивачка внесла кошти у розмірі 3362 євро.

Зазначеним договором визначені права та обовязки сторін. Зокрема пунктом 5.1 Договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань по цьому договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами законодавства.

Статтею 611 ЦК України, на яку посилається апелянт, визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди, проте нормами законодавства, що регулюють ці зобовязання та договором строкового банківського вкладу №426090 від 16.05.2008 року не передбачено за порушення умов договору банківського вкладу такий вид цивільної відповідальності сторін, як відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд 1 інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_7 у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що суд відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди не врахував положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Косянчук проти України», апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2010 року було відновлено право позивачки вільно користуватися і розпоряджатися своїми коштами, крім того. з відповідача на її користь стягнута пеня та упущена вигода. Стягнення ж моральної шкоди за невиконання зобовязання за договором банківського вкладу, як вже зазначалось, сторони не передбачили, а законодавством України не передбачено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення суду, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: