АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в 1 інстанції - Тимошенко Т.І.
Доповідач - Митрофанова Л.В.
РІШЕННЯ Іменем України

11 січня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Михайлів Л.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ВАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що працюючи тривалий час у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 11.08.2009 року йому було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радікулопатії, 15% - по ХОЗЛ.

Посилаючись на ці обставини просив стягнути з ВАТ «Суха Балка» 173800 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто у відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Суха Балка» 60000грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ВАТ «Суха Балка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, суд безпідставно послався на положення ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України, оскільки правовідносини між сторонами регулюються спеціальним законом - Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», судом не встановлено, що належним відповідачем по справі є Відділення Фонду, на який з 01.04.2001 року покладений обовязок відшкодування потерпілим шкоди, а не ВАТ «Суха Балка», судом не встановлений факт вини підприємства у виникненні захворювання у позивача, не встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди необгрунтований.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «Суха Балка» підлягає - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1990р. по день звільнення - 02.04.2009р. працював на ВАТ «Суха Балка» у підземних умовах праці.

Актом розслідування професійного захворювання №59 від 24.07.2009 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Жовтневого району м. Кривого Рогу встановлена причина професійного захворювання - тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, важкої праці і локальної вібрації, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 11.08.2009р. первинно ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60%, з яких - 45% - по радікулопатії і 15% по ХОЗЛ.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія судців вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим нею професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №59 розслідування професійного захворювання від 24.07.2009 року (а.с. 19-20) причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є робота на протязі 30 років 9 місяців в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, 13 років 8 місяців - умовах важкої праці, 6 років 10 місяців - локальної вібрації, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105- XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності у звязку із отримання ним професійного захворювання позивачу було встановлено 11.08.2009р., що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 15), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач постійно лікується, у нього обмежені рухи, не може вести повноцінний спосіб життя, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія судців вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача.

За таких обставин, колегія судців, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 60000 грн. до 35000 грн.

Колегія судців погоджується з доводами в апеляційній скарзі щодо посилання судом першої інстанції на норми ст. 1167 ЦК України і вважає, що посилання на ст. 1167 ЦК України підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення, оскільки її положення стосуються відшкодування моральної шкоди по не договірним зобовязанням, в той час як спірні правовідносини виникли із трудових правовідносин, вирішення яких регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України та виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на положення ст. 1167 ЦК України.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального

закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.І ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія судців, -

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2010 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 з 60000 грн. до 35000грн. (тридцяти пяти тис. грн).

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на статтю 1167 Цивільного кодексу України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ВИРІШИЛА:

Г оловуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом

Судця доповідач

ОСОБА_3