АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (у теперішній час Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2») на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (у теперішній час - Публічне акціонерне товариство «Євраз ОСОБА_2») (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_2»), який під час розгляду справи уточнив та просив стягнути з відповідача 170000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням та 300 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на його користь з ВАТ «Суха Балка» 28000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 300 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ВАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного ОСОБА_2 України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також судом не звернуто уваги на те, що позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів, які є особливістю виробничого процесу на підприємстві. Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_3 не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, який він просив стягнути, а також не застосував тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що позивач ОСОБА_3 тривалий час працював у ШБУ ВАТ «Суха Балка» в шкідливих умовах праці.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06 вересня 2007 року ОСОБА_3 встановлене професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ступені, емфізема легень першої ступені) ЛН першого-другого ступеня, у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 60 від 26 вересня 2007 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 22 років 8 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони, винними в профзахворюванні позивача визнано адміністрацію шахти № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда», яка порушила вимоги ст. 153 КЗпП України та адміністрацію шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», яка порушила вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 12 листопада 2007 року ОСОБА_3 первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності, які підтверджено при переогляді 09 грудня 2008 року. Висновком МСЕК від 10 грудня 2009 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом третьої групи на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК ОСОБА_3 потребує медикаментозного лікування, ВМП, санаторно-курортне лікування та ПФК.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 12 листопада 2007 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, ступеня вини відповідача та конкретних обставин справи.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (у теперішній час Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2») відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: В.П.Зубакової

ОСОБА_4