Іванківський районний суд Київської області
Справа № 2-69/2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючої судді - Слободян Н.П., при секретарі Мартовицькій Н.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Києво-Святошинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, Блідчанська сільська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд до відповідачів з позовом про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності в порядку спадкування. Свій позов він мотивував тим, що його батьки - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 до розлучення проживали у будинку, який на даний час має адресу - АДРЕСА_1 . Після розлучення батько у 1976 році батько побудував новий будинок в тому ж селі, який на даний час має адресу, АДРЕСА_2 . Після закінчення його будівництва батько став його повним господарем, про що зазначено у записах по будинкової книги. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок, розташований все. АДРЕСА_2 . Спадщину фактично прийняли, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном) всі його діти, а саме: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті матері ( ОСОБА_13 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач дізнався, що садиба за адресою АДРЕСА_2 , числиться власністю відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які оформили право власності на цей будинок у порядку спадковування по смерті братів позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , і, як стало відомо при розгляді справи в суді їх право власності було зареєстровано-на братів після їх смерті на підставі договору дарування № 145 від 01.02.1995 року.

Позивач вважає, що такого не може бути, оскільки мати ніколи не набувала права власності на спірний будинок. Крім того, у договорі дарування не зазначено адреси будинку, що дарується. Станом на 01.02.1995 року спірний будинок мав площу 89 м.кв., а не 36 м.кв., як зазначено у договорі дарування. Біля будинку було два сараї, вбиральня і огорожа, а за договором дарування лише один, тому позивач приходить до висновку, що договір дарування стосувався не будинку АДРЕСА_2 , а якого іншого, не встановленого будинку. Позивач, як такий, що фактично вступив у спадщину після смерті батька має намір зареєструвати своє право власності на спірний будинок АДРЕСА_2 , для чого просив визнати свідоцтва про право на спадщину, видані 22.05.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_4 . Доповнюючи позовну заяву 28.05.2011 року позивач також просив-анулювати рішення Блідчанської сільської ради про передачу земельної ділянки для обслуговування будинку АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище.

Відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні позову не визнали, посилаючись на те, що вони у передбаченому законом порядку спадкування набули права власності на спірний будинок після смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . Представник відповідачки ОСОБА_15 також зазначив, що всі факти на які посилається позивач вже досліджувались судом при розгляді попередньої справи за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними угод купівлі-продажу та дарування жилого будинку, рішення по якій після розгляду справи апеляційним судом набрало законної сили, і повторно факти , встановлені цим рішенням, не доводяться.

Представник відповідача - Блідчанської сільської ради - Кириленко В.В. у судовому засіданні зазначив, що він покладається на рішення суду, оскільки спірні правовідносини виникли в той час, коли він не був сільським головою, і розібратися у ситуації дуже складно.

Треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - у судовому засіданні підтримали позов.

Третя особа - представник головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, надіслали до суду лист, в якому зазначили, що позов не може бути задоволений, просять справу розглядати без її участі. З проводу оспорювання належності спірного будинку зазнаили, що згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 19.05.2008 року КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» вбачається, що співвласниками (по 1/2 частині будинку) біли ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , тому посилання позивача на те, що зазначене майно не належало цим особам є безпідставним.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших цивільних справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Здійснення переоцінки такого судового рішення іншим судом є порушенням процесуального законодавства.

Судом при розгляді даної цивільної справи вивчено рішення Іванківського районного суду від 16.01.2009 року у справі № 2-16/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Іванківська районна державна нотаріальна контора, Блідчанська сільська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними угоди купівлі-продажу ( укладена 21.10.1975 року між ОСОБА_13 , як покупцем, та ОСОБА_16 , як продавцем і посвідчену в той же день Блідчанською сільською радою за реєстровим номером №4) та дарування жилого будинку, яка була посвідчена 01.02.1995 року державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П. і зареєстрований в реєстрі під № 145 (оскільки на його думку, будинок, який був предметом договору, не являвся власністю дарувальниці). Позивач вважав, що оскільки зазначені угоди знаходяться в одній нотаріальній справі, у угоді від 21.10.1975 року йдеться саме про будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи № 2-16/09 та у постановленому рішенні від 16.01.2009 року судом було встановлено:

щодо договору купівлі-продажу позивачем не було надано доказів, що такий договір сторонами договору не укладався;

щодо договору дарування будинку від 01.02.1995 року, що станом на 1995 рік будинок належав матері позивача і вона мала право його подарувати. При посвідченні цього договору нотаріус дотрималась вимог діючих на той час Закону України «Пронотаріат» та Інструкції по вчиненню нотаріальних дій. В тому числі нею була перевірена належність предмета дарування ( жилого будинку розміром 36 м.кв. з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Леонівка Іванківського району Київської області) дарителю ОСОБА_13 . Суд також встановив, що ще з 1995 року позивач міг вже реально взнати про існування спірного договору дарування, і відповідно про порушення своїх прав як спадкоємця), якби поцікавився конкретно питанням належності будинків у матері, чи у сільській раді, тому мав реальну можливість безперешкодно дізнатись про укладення оспорюваного договору дарування).

Рішенням суду по цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання зазначених вище угод купівлі-продажу та дарування було відмовлено.

У справі, по якій постановлюється дане рішення, позивач просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 22.05.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожній на 1/4 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_2 та свідоцтва про право на спадщину, виданого Іванківською районною державною нотаріальною конторою 27.07.2008 року ОСОБА_4 івні на 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Оскільки рішенням суду від 16.01.2009 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позивачу у визнанні недійсним договору дарування, на підставі якого було зареєстровано .право приватної спільної часткової власності ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на спірний будинок АДРЕСА_2 , тобто визнано законність державної реєстрації їх права власності на це нерухоме майно. Відповідачки є спадкоємицями за законом після їх смерті, про що і отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно з вимогами ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд, з урахуванням викладеного вище, не вбачає таких підстав, оскільки відповідні свідоцтва були видані відповідачкам відповідно до Закону.

Щодо додаткової вимоги позивача про анулювання рішення Блідчанської сільської ради про передачу земельної ділянки для обслуговування будинку по АДРЕСА_2 , то ця вимога такеж не підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач необгрунтував своїх вимог ні в доповненні до позову, ні в судових засіданнях, як не надав суду і оспорюваного документу, і не просив про його витребовування.

На підставі наведеного, ст. 71, 76, 80 ЦК України 1963 року, ст.. 267 ЦК України 2004 року, керуючись ст.. ст.. 10, 57, 60, 64, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення-рішення, а особи, які не були присутні під час оголошення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: