Справа № 2-63/11
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д., при секретарях Смик М.М., Пєшков А.О., Шевчук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, державний нотаріус Києво-Святошинської районної держнотконтори, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договорів дарування частини будинку та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області та КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області про визначення розміру часток в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

встановив :

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, де просив визнати недійсним рішення виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45 «Про перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка». Протягом розгляду справи неодноразово збільшував позовні вимоги, у останній раз просив, крім зазначеного, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Боярської міської ради 29.05.2008 року на підставі рішення від 03.04.2007 року №47/45, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1565875, визнати недійсним договір дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 05.06.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати недійсним договір дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 23.07.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилався нате, що він є власником 7/25 часток у домоволодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка з 1973 року. З 2003 року співвласником іншої частини будинку була ОСОБА_2 Протягом 1973 - 2007 років здійснювались добудови та перебудови у будинковолодінні, а тому змінювались і ідеальні частки сторін у будинку. Оспорюваним рішенням Боярської міської ради було змінено ідеальні частки у будинковолодінні, які існували раніше між ним та ОСОБА_2 Підставою для визнання недійсним рішення називає те, що рішення приймалось з посиланням на його заяву про згоду на такий перерозподіл ідеальних часток, на 72/100 та 28/100 часток. Наголошує, що такої заяви не писав та згоди на перерозподіл ідеальних часток не давав. Отже, просить визнати оспорюване рішення виконкому Боярської міської ради недійсним. Тому вважає, що і свідоцтво про право власності на 72/100 частини на ім'я ОСОБА_2 порушує його права, а тому має бути скасованим. Також вважає, що у разі визнання судом оспорюваного рішення виконкому Боярської міської ради та свідоцтва про право на власність недійсними, повинні автоматично визнаватись недійсними і договори дарування на відповідні частки у будинковолодінні, укладені між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У листопаді 2009 року у судовому засіданні ОСОБА_3, діючи як представник ОСОБА_2, подав, в якості її письмових пояснень у справі, від її імені зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 «про визначення користування земельною ділянкою», яка не відповідала вимогам ст.ст.119, 121 ЦПК України, недоліки позовної заяви не були усунуті, а тому зустрічний позов був повернутий ОСОБА_2, як неподаний.

У травні 2010 року ОСОБА_4 подав окремий позов до ОСОБА_1 про визначення часток у будинковолодінні, де просив суд визначити частки у домоволодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, а також визначити порядок користування земельною ділянкою за тою ж адресою.

Посилався на те, що ОСОБА_1 давав дозвіл на добудови та перебудови у будинку, про що писав заяву особисто у Боярську міську раду, а тому вважає, що ідеальні частки у домоволодінні мають змінюватись без додаткового погодження з ОСОБА_1, лише на підставі обмірів третьої особи, а саме Києво-Святошинського БТІ. Оскільки ОСОБА_1 не визнає його прав на 72/100 частин у будинковолодінні, змушений звернутись до суду з цим позовом. Крім того, додатково просить встановити порядок користування земельною ділянкою між ним та ОСОБА_1 у відповідності до ідеальних часток у будинковолодінні, пояснюючи це тим, що з моменту отримання права власності на частину будинку у 2003 році земельна ділянка між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була розмежована та існував паркан, зведений раніше. Паркан на сьогодні знаходиться на тому ж місці, але вважає, що треба визначити інший порядок користування, згідно часток у будинковолодінні, тому що у квадратних метрах він користується ділянкою меншою, ніж належить.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 свій позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Проти позову ОСОБА_4 заперечували, просили відмовити у задоволенні. Втім, визнали, що частки у будинковолодінні в цілому на момент набуття ОСОБА_2 права власності на свою частину будинку складали 28/100 у ОСОБА_1 та 72/100 у ОСОБА_2

Також підтвердили, що на сьогодні зареєстровані приміщення та споруди, що належать ОСОБА_4, також складають 72/100 частин, а частина ОСОБА_1 становить 28/100 часток. Додатково пояснили, що паркан, який існує по межі користування між ОСОБА_6 та Чешуками, було споруджено у 1973-74 роках, разом колишньою власницею частини будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_1

У 2003 році, коли співвласницею частини будинку стала ОСОБА_2, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено мирову угоду щодо меж користування земельною ділянкою за адресою їх будинку. Ця угода діяла весь час, коли стояв паркан, більше 30 років, та частина будинку, належна зараз ОСОБА_4, неодноразово відчужувалась. При цьому нові власники знали про існуючий порядок користування земельною ділянкою та обмеження, які стосуються цього користування. Жоден з них не заперечував та не заперечує зараз стосовно існуючого паркану, не намагається його перенести. Тому вважають вимогу ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно часток у будинковолодінні, такою, що суперечить обставинам, викладеним самим ОСОБА_4 у його позові, та не доводиться матеріалами справи. Додатково пояснили, що спору з ОСОБА_4 чи іншими особами про відчужені конкретні приміщення та споруди у будинковолодінні у ОСОБА_1 немає.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, підтримав позовні вимоги ОСОБА_4, проти позову ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі. Пояснив, що дійсно між сторонами не існує спору стосовно відчужених приміщень у будинку чи господарських споруд. Також підтвердив, що існуючий паркан по межі фактичного користування існував на момент придбання ОСОБА_2 своєї частини будинку у 2003 році. Заявив, що для відсутності суперечок між сторонами стосовно існуючих меж землекористування дійсно було укладено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, якою вони затвердили визнані ними межі існуючого землекористування. Певний час умови мирової угоди сторонами виконувались. Але ОСОБА_1 почав погрожувати перенести існуючий паркан вглиб території ОСОБА_2. Тому представник вважає за доцільне встановити порядок користування згідно часток у будинковолодінні, оскільки частка землі, якою ОСОБА_2 користуються фактично, значно менша, ніж за ідеальними частками у будинковолодінні. Стосовно заяви ОСОБА_1, якою той нібито надав згоду на перерозподіл ідеальних часток, пояснив, що такою вважає заяву про дозвіл на добудови до існуючого спільного будинку ОСОБА_2 Іншої заяви ОСОБА_1 про перерозподіл конкретних часток у будинковолодінні чи про зміну порядку землекористування представник суду не надав.

Інші особи у судове засідання не з'явились, додаткових заперечень та пояснень стосовно обставин та суті справи не подавали.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що кожний з позовів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.1973 року, посвідченого ОСОБА_8, нотаріусом Києво-Святошинської держнотконтори, ОСОБА_1 було придбано у ОСОБА_7 7/25, тобто 28/100 частин житлового будинку №32 по вул.Щорса у м.Боярка.

Протягом 1973-1974 років ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було побудовано паркан.

На підставі договору дарування 324/450 частин будинку від 15.11.2003 року, укладеного між ОСОБА_9, від імені якого діяла ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, як дарувальниками, та ОСОБА_2, як обдарованої, остання набула право власності на 324/450, тобто 72/100 частин житлового будинку №32 по вул.Щорса у м.Боярка. У п.1. зазначеного договору дарування вказано, що площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні у зв'язку з цим, не визначена.

У грудні 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Боярської міської ради з особистими заявами від 03.12.2003 року, про добровільний розподіл земельної ділянки по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, згідно наданої ними схеми, де чітко визначено межі їх землекористування.

Тоді ж ОСОБА_1 звернувся до Боярської міської ради з заявою від 03.12.2003 року, про надання дозволу ОСОБА_2 на добудову до існуючого будинку за тою ж адресою.

Схему добровільного розподілу земельної ділянки сторони подали у справу, та підтвердили, що паркан не пересувався та залишився на сьогодні у існуючих межах.

18.12.2003 року рішенням Боярської міської ради №22/1112 було затверджено схему розділу земельної ділянки між сторонами згідно наданої ними схеми. Зазначено, що у користування ОСОБА_2 переходить ділянка площею 460 кв.м, а у користування ОСОБА_1 ділянка площею 180 кв.м.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, окремих заяв на встановлення саме таких розмірів користування земельних ділянок ОСОБА_1 не подавав.

Протягом 1973-2007 років ОСОБА_1 здійснювались добудови у будинку, та станом на 01.03.2007 року його зареєстрована частка у домоволодінні становила 55/100 частин, а частка ОСОБА_2 складала 45/100 частин, що підтверджується довідкою Києво-Святошинського БТІ від 28.02.2007 року №1480.

Однак, протягом 2003-2007 років ОСОБА_2 також добудовувала свою частину будинку, та станом на 01.03.2007 року її фактична частка у домоволодінні становила 72/100 частин, а частка ОСОБА_1 складала 28/100 частин, що підтверджується тою ж довідкою Києво-Святошинського БТІ від 28.02.2007 року №1480.

На підставі названої довідки Києво-Святошинського БТІ від 28.02.2007 року, заяви ОСОБА_2 про перерозподіл ідеальних часток на 72/100 та 28/100 частин, та заяви ОСОБА_1 від 03.12.2003 року, про надання дозволу ОСОБА_2 на добудову до існуючого будинку, оспорюваним рішенням виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45 було здійснено перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, де встановлено частки, як 72/100 та 28/100 частин.

Окремої заяви про перерозподіл часток у 2007 році при підготуванні оспорюваного рішення виконкому Боярської міської ради ОСОБА_1 не подавав.

Названі вище обставини підтверджуються всіма доказами, зібраними у справі, в їх сукупності, та не оспорювались сторонами у судовому засіданні.

Отже, оскільки оспорюване рішення виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45, яким було здійснено перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка, та встановлено частки, як 72/100 та 28/100 частин, має бути скасоване, як таке, на яке співвласник будинку ОСОБА_1 не давав згоди а тому названим рішенням порушено його права, як співвласника будинковолодіння. Тому ж має бути визнаним недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Боярської міської ради 29.05.2008 року на підставі рішення від 03.04.2007 року №47/45, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1565875, як таке, що порушує права співвласника будинку, ОСОБА_1

Однак, стосовно оспорюваних договорів слід зазначити наступне. Як вбачається з договору дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 05.06.2008 року, посвідченого ОСОБА_5, державним нотаріусом Києво-Святошинської районної держнотконтори, реєстровий №1-1093, він укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а згідно договору дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 23.07.2008 року, посвідченого ОСОБА_5, державним нотаріусом Києво-Святошинської районної держнотконтори, реєстровий №1-1222, він укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Обидва оспорювані договори стосуються дарування конкретних визначених приміщень у будинку та спорудах, право власності на які сторонами не оспорюється, а саме на кухню площею 18,8 кв.м, коридор площею 7,4 кв.м, санвузол площею 6,1 кв.м, житлову кімнату площею 7,6 кв.м, житлову кімнату площею 13,2 кв.м, житлову кімнату площею 18,7 кв.м, житлову кімнату площею 8,8 кв.м, житлову кімнату площею 19,0 кв.м, житлову кімнату площею 18,4 кв.м, передпокій площею 18,4 кв.м, санвузол площею 3,7 кв.м, що зазначені в поверховому плані під №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-6, 1-7, гараж «Е», погріб під «Е», Уг частина огорожі, вбиральня «Ж».

Тобто, за тих умов, що згідно висновку Києво-Святошинського БТІ, викладеного у довідці від 28.02.2007 року №1480, який не оспорюється сторонами, а також враховуючи пояснення всіх сторін у судовому засіданні про визнання ними ідеальних часток у будинковолодінні в цілому, як 72/100 за ОСОБА_4, та 28/100 частин за ОСОБА_1, з визначенням точного переліку приміщень та споруд, на які не претендує ОСОБА_1, а також те, що ОСОБА_1 не був стороною у оспорюваних договорах, суд має відмовити йому у задоволенні цієї частини вимог.

Стосовно вимог ОСОБА_4 необхідно зазначити наступне.

На підставі договору дарування 72/100 частин житлового будинку по вул.Щорса, 32 у м.Боярка від 23.07.2008 року, посвідченого ОСОБА_5, державним нотаріусом Києво-Святошинської районної держнотконтори, реєстровий №1-1222, ОСОБА_4 належить 72/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, перелік яких наведений вище, за названою адресою.

Втім, договір дарування частини будинку не містить доказів отримання права користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з спорудами, у якомусь певному розмірі. Договором дарування йому передано право власності лише на 72/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, але посилання на відомості про землю у зазначеному ОСОБА_4 розмірі немає.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право відчуження майна належить власнику.

Незважаючи на формальне заперечення ОСОБА_1 проти позову ОСОБА_4, представники ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердили, що дійсно, фактично та юридично, право власності на 72/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд належить ОСОБА_4 Тому суд має задовольнити його вимоги в частині визнання за ним права власності на 72/100 частини у будинковолодінні в цілому.

Однак, на момент набуття ним права власності на частину будинку існувала погоджена сторонами схема розподілу меж земельних ділянок ОСОБА_1 та його, складена попередньою співвласницею будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у грудні 2003 року, яка дійсна на сьогодні, сторонами не оспорювалась протягом розгляду справи, та на якій вказано паркан, що знаходиться на тому ж місці, з 1973-1974 року, 54 частина якого належить ОСОБА_4

Земельні ділянки, що перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_4, не приватизовані. Кожна з сторін, присутніх у судовому засіданні, заявила про свою згоду на існування паркану в існуючих межах, та що не буде змінювати його місцезнаходження у майбутньому, але у цьому випадку встановлення порядку користування земельними ділянками у відповідності з ідеальними частками у домоволодінні унеможливлюється.

Крім цього, слід зауважити: існує логічна невідповідність особистих пояснень ОСОБА_3 про згоду як свою, так і його сина ОСОБА_4, та матері ОСОБА_2, про залишення паркану в межах 1974 року, з позовною вимогою стосовно встановлення іншого порядку користування земельною ділянкою, ніж склався між ОСОБА_6 та сім'єю ОСОБА_2, як правонаступників інших осіб, з моменту отримання ними прав власності на частину будинку у 2003 році.

Відповідно до ст. 116 ЗК України підставами набуття права на землю є рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою у порядку іншому, ніж існував з 1973-1974 року, та на момент набуття ним права власності на частину будинку з частиною господарських будівель, всі з яких перебувають на земельній ділянці, якою він фактично і користується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.116, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 319, 658 ЦК України, ст. ст. 57-58, 60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до виконкому Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, державний нотаріус Києво-Святошинської районної держнотконтори, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договорів дарування частини будинку задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Боярської міської ради від 03.04.2007 року №47/45. «про перерозподіл ідеальних часток у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Боярської міської ради 29.05.2008 року на підставі рішення від 03.04.2007 року №47/45, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1565875.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області та КП БТІ Києво- Святошинської районної ради Київської області про визначення розміру часток в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ідеальні 72/100 частини у будинковолодінні по вул.Щорса, 32 у м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів після дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов