Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-97/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

"05" квітня 2011 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в

особі головуючого судді Гайдур А. Ю

при секретарі Царь О.В.,

з участю: позивач -прокурор Цімбота С.В.,

третя особа ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду в смт.Міжгір'ї справу за позовом прокурора Міжгірського району в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний банк про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2011 р. прокурором Міжгірського району подано позов в суд з такою мотивацією.

Відповідач не виконує норми законодавства про працю і закон Про статус гірських населених пунктів в Україні, а саме не нарахував і не виплатив під час роботи ОСОБА_1 в період з 01.11.2007 р. до 27.12.2010 р. надбавку за роботу в гірському населеному пункті до її посадових окладів у розмірі 25 %. Позивач зазначив, що за вказаний період ОСОБА_1 виплачено посадовий оклад на загальну суму 45 870 грн.. Відповідно доплата за гірські мала становити в цей же період - 11 467,50 грн.. Відповідач добровільно відмовився виплатити вказані суми при звільненні працівників.

Прокурор в судовому засіданні вимоги підтримав повністю.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 підтримала вимоги прокурора і додатково пояснила, що під час роботи у відповідача неодноразово зверталась з проханням і роз'ясненням про нарахування і виплату надбавки за гірські, однак відповідач ці звернення ігнорував і обіцяв виплатити в майбутньому.

Відповідач на розгляд справи не зявився, про що подав заяву про розгляд справи у його відсутності та подав заперечення у якому мотивував наступне. Особа, в інтересах якої заявлено позов під час роботи у відповідача не пред'явила посвідчення, що стверджує її проживання і працює на території гірського населеного пункту для отримання пільг. Окрім цього, підвищення на 25 % розмірів посадових окладів як гірська надбавка, яка визначена генеральною галузевою та регіональною угодами є мінімальною гарантією в оплаті праці. Натомість посадові оклади вказаних працівників перевищували ці мінімальні гарантії, зокрема розміри мінімальної заробітної плати, встановлені законами Про Державний бюджет України в 2007-2011 рр. Відповідача також зазначив, що не укладав генеральної, галузевої чи регіональної угоди з профспілковим органом про врегулювання мінімальних тарифних окладів (ставок) своїх працівників.

Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази суд установив наступні обставини, дійшовши такого висновку.

ОСОБА_1 працювала у відповідача з 01.11.2007 р. до 27.12.2010 р. в Міжгірському безбалансовому відділенні № 4 філії м.Чоп на посаді старшого касира. ОСОБА_1 звільнилася з роботи 27.12.2010 р. Оплата праці її складалась з посадових окладів і доплат у виді премій. З довідок, складених відповідачем убачається, що її посадовий оклад змінювався за період роботи, зокрема:

- з 01.11.2007 р. по 31.03.2008 р. - 700 грн.;

- з 01.04.2008 р. по 31.07.2009 р. - 900 грн.;

- з 01.08.2009 р. до 31.03.2010 р. - 1400 грн.;

- з 01.04.2010 р. по 30.06.2010 р. 1750 грн.;

- з 01.07.2010 р. по 26.12.2010 р. 1920 грн..

Відповідач визнав, що не нараховував і не виплачував ОСОБА_1 надбавки за роботу в гірському населеному пункті.

Згідно з ст. 6 закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах встановлюються Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою № 648 від 11.08.1995 р., якою передбачено, що тарифні ставки і посадові оклади на підприємствах, установах і організаціях, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, визначені генеральною, галузевою та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також установлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 %.

Ст. 5 вказаного вище закону передбачає, поряд з іншим, що статус особи, яка проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського , надається громадянам, що постійно проживають, працюють у цьому населеному пункті, про що видається громадянам виконавчим органом місцевої ради посвідчення відповідного зразка.

Цією ж статтею закону визначено, що у разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництво , відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця, в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Ця норма закону набрала чинності з 01.01.2003 р.

Постановою КМУ № 647 від 11.08.1995 р. (із змін. і доп.) всі населені пункти Міжгірського району, в т.ч. й смт.Міжгір'я віднесені до переліку, яким надано статус гірських населених пунктів.

З матеріалів справи (паспортних відомостей гр. України, довідок, посвідчення, виданих Міжгірською селищною радою) видно, що ОСОБА_1 постійно мешкає у смт. Міжгір'ї, у тому числі й у період праці у відповідача і одержала статус, яка проживає, працює на території гірського населеного пункту.

З установлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач порушив вимоги закону Про статус гірських населених пунктів в Україні, пост. КМУ від 11.08.1995 р. № 648, ст. 100 КзпП України, зокрема не забезпечив надбавку, установлену нормативними актами, в оплаті праці працівників на роботі в особливих природних географічних умовах.

Суд відхиляє позицію відповідача, що така надбавка застосовується тільки до мінімальної заробітної плати, визначеної в законах Про Державний бюджет України, бо таке не грунтується на законі.

Суд вважає, що відповідач мав нарахувати і виплатити ОСОБА_1 в розмірі 25 % до їх посадових окладів з розрахунку:

за період з 01.11.2007 р. по 31.03.2008 р.: посадовий оклад 700 грн., надбавка 175 грн. = 875 грн. (175 х 5 міс.)= 875 грн.;

з 01.04.2008 р. по 31.07.2009 р.: посадовий оклад 900 грн., надбавка 225 грн. = 1125 грн. (225 х 16 міс.)= 3600 грн.;

з 01.08.2009 р. по 31.03.2010 р.: посадовий оклад 1400 грн., надбавка 350 грн.= 1750 грн. (350 х 8 міс.)= 2800 грн.;

з 01.04.2010 р. по 30.06.2010 р.: посадовий оклад 1750 грн., надбавка 437,20 грн. = 2187,50 грн. (437,5 х 3 міс.)= 1312,50 грн.;

з 01.07.2010 р. по 30.11.2010 р.: посадовий оклад 1920 грн., надбавка 480 грн.= 2400 грн. (480 х 5 міс.)= 2400 грн.;

з 01.12.2010 р. по 26.12.2010 р. ( 18 робочих днів) - 288 грн.

Всього не виплачено надбавки за пророблений період 11 275,50 грн..

Згідно з ст.ст. 88 ЦПК України, 3 п. 1-а Декрету Про державне мито, з врахуванням того, що позов заявлено прокурором, який за подання позову не оплачує держмито і витрати на ІТЗ розгляду справи, такі слід покласти на відповідача із стягненням у користь держави 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи і 112,75 грн. державного мита.

Оскільки предметом вимог є заборгованість по заробітній платі суд вважає за необхідне застосувати ст. 367 ч. 2 ЦПК України і привести рішення суду до негайного виконання.

Нарахування і оплата обов'язкових платежів із заробітної плати є обов'язком роботодавця, про що слід зазначити в рішенні суду.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ Промінвестбанк, м.Київ заборгованість по заробітній платі у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті в період з 01.11.2007 р. до 27.12.2010 р. у користь ОСОБА_1 11275,50 грн. (одинадцять тисяч сто двісті сімдесят пять грн. 50 коп.) з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податкових і страхових платежів.

Стягнути з ПАТ Промінвестбанк, м.Київ судові витрати у користь держави 112,75 (сто дванадцять грн. 75 коп.) у бюджет Міжгірської селищної ради Закарпатської області та 120 (сто двадцять грн.) витрат на ІТЗ розгляду справи в Держказначейство в Міжгірському районі Закарпатської області.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми боргу.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_2