АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-439/11 Номер провадження 22-ц/1690/822/2012Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», третя особа Територіальна державна інспекція праці у Полтавській області про стягнення невиплаченої заробітної плати, доплати за класність на винагородження по підсумкам роботи за рік, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, доплати за класність та винагородження по підсумках роботи за рік, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 березня 2009 року його було звільнено з посади водія в звязку зі скороченням штату працівників, але повний розрахунок проведений не був.

Так, позивач вказував на те, що в період з 20 січня 2003 року по 12 березня 2009 року він залучався до роботи у вихідні дні, без письмових ознайомлень з наказами, але з дорожніми листами за підписами механіка і здійсненням заправки автомобіля, оплата проводилася частково. Вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Відповідно до висновку спеціаліста-економіста від 25 серпня 2009 року двохкратний розмір доплати неоплаченої роботи у вихідні дні за вказаний період становить 36338,66 грн..

Під час роботи на підприємстві йому з 2003 року доплачували за класність, з жовтня 2008 року без будь-якого відома з позивача було знято вказану доплату, що є прямим порушенням

п. 3.4 Колективного договору укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» від 16 квітня 2008 року № 152. За період з жовтня 2008 року по 12 березня 2009 року розмір недоплаченої надбавки за класність становить 1089,64 грн.. виходячи з того що оклад водія становить 810,00 грн.

Також вказував на те, що йому передбачена виплата винагороджень по підсумку роботи за рік, але було виплачено, лише 4173,54 грн., тому за період з 01 січня 2003 року по 12 травня 2009 року було не донараховано та не виплачено 34629,76 грн., з них: розмір надбавки за класність за період з жовтня 2008 року по 12 березня 2009 року становить 1089,64 грн.; двохкратний розмір доплати неоплаченої роботи у вихідні дні за період з 2003 року по 12 березня 2009 року становить 36338,66 грн.; розмір винагородження по підсумках роботи за 2008 рік становить 1375,00 грн.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що йому недоплачені заробітна плата, доплата за класність та винагорода по підсумках роботи за рік, добровільно виплатити їх відповідач відмовляється, тому змушений звернутися до суду з вищезазначеними вимогами. Крім того, беручи до уваги доповнення просив суд стягнути з відповідача на його користь також і моральну шкоду в сумі 15000,00 грн. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що із-за невиплаченої заробітної плати, доплати за класність та винагородження по підсумках роботи позивач хвилювався, що спричинило втрату душевної рівноваги і погіршенню психічному стану.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» про стягнення невиплаченої заробітної плати, доплати за класність та винагородження по підсумках роботи за рік - задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» на користь ОСОБА_2 недоплачену винагороду за підсумки річної виробничо-господарської діяльності підприємства за листопад, грудень 2008 року.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» на користь ОСОБА_2 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з 12 березня 2009 року по 20 грудня 2010 року.

Зобовязано Відкрите акціонерне товариство Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» зробити розрахунки по виплаті середньомісячної плати ОСОБА_2 з 12 березня 2009 року по 20 грудня 2010 року, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» на користь ОСОБА_2 3 000 моральної шкоди.

В інших позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» на користь держави 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляд цивільних справ.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» та подало на нього апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Апелянт вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, вказуючи на відсутність підстав Для виплати винагородження за підсумками роботи протягом листопада - грудня 2008 року, оскільки вказана виплата є заохочувальною і виплачується у разі наявності коштів на підприємстві. Також апелянт вважає необґрунтованим задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно п.2 ч. 1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що позивач 01 березня 2003 року був переведений на роботу водієм в Державному підприємстві «Полтавського управління геофізичних робіт», а 12 березня 2009 року його було звільнено з посади водія по п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі скороченням штату працівників, що підтверджується копією його трудової книжки.

Також встановлено, що згідно акту № 16-01-28/162 від 04 квітня 2009 року територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області, за скаргою позивача, була проведена перевірка, відповідно якої було виявлено, що накази про відрядження у вихідні дні 2008 року позивача в наявності, проте накази про залучення його до роботи «польових робіт» відсутні , що є порушенням вимог ст. 71 КЗпП України. Відповідно особових рахунків та видаткових касових ордерів за роботу у вихідні дні позивачу було проведено лише доплату надбавки «польове забезпечення» та витрати на відрядження, але нарахування заробітної плати за час роботи у вихідні дні не проведено, що є порушенням вимог ст. 107 КЗпП України.

Дослідити питання роботи у вихідні та святкові дні за 2003-2005 роки є неможливим, так як документи первинного обліку знищені.

Подорожні листи автомобіля ОСОБА_2 протягом 2006-2007 років видавалися останньому за декілька днів в яких зазначалися водієм тільки час вибуття та прибуття, безпосередньо кожен день роботи останнім не розписувався. Табеля обліку використання робочого часу та табеля обліку польових робіт за 2006-2007 роки знищені. Тобто встановити факт роботи ОСОБА_2 та оплати роботи у вихідні та святкові дні за 2003-2007 роки перевіркою встановити не представилося можливим, окрім днів роботи які підтверджені наказами про відрядження.

Згідно даних, що містяться в особових рахунках встановлено, що ОСОБА_2 з жовтня 2008 року по березень 2009 року доплата до тарифної ставки за класність (1 клас) проводилася в розмірі 25%.

Відповідно до вказаного вище акту перевірки виплата винагороди за підсумки річної виробничо-господарської діяльності підприємства зазначена п.3.8. колективного договору у відповідності з «Положенням про виплату винагородження по результатах роботи за рік».

Як вбачається зі встановлених у ході перевірки обставин, що знайшли своє відображення у акті інспекції праці, відповідно до п. 1.5. Положення «Про порядок та умови виплати винагороди за підсумками річної виробничо-господарської діяльності ДП Полтавське УГР» працівником підприємства», затвердженого, директором та погодженого головою профкому передбачено, що винагорода виплачується: авансові платежі по підсумках роботи за 10 місяців, 11 місяців, результативний після підтвердження підсумків господарської діяльності за рік. Винагорода може виплачуватись в залежності від фінансового стану підприємства.

Позивачу виплатили винагороди за 10 місяців, яка була нарахована в листопаді 2008 року.

П.2.2. положення чітко зазначено, що винагорода виплачується в повному розмірі працівникам, які працювали повний календарний рік. Проте п. 2.4. даного положення передбачено, що винагорода виплачується за умови звільнення працівника з підприємства до моменту виплати винагороди, тобто п. 2.2. та п.2.4. суперечать один одному.

По результатам перевірки територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області внесене припис № 16-01-28/162-123 від 24.04.2009 року, щодо оплати роботи ОСОБА_2 у святкові і неробочі дні.

Згідно-даного припису Державне підприємство «Полтавське управління геофізичних робіт» нарахувало ОСОБА_2 - 4 513, 85 грн., які він отримав 18 травня 2009 року.

Встановивши, що позивачем не надано належних та безспірних. доказів у підтвердження роботи позивача у вихідні та святкові дні окрім результатів перевірки , взявши до уваги покази свідків, акт перевірки та припис територіальної державної інспекції праці у Полтавській області, виплату підприємством недорахованих грошових коштів, суд дійшов вірного висновку, що дані вимоги задоволенню не підлягають.

З тих підстав, що відповідно до досліджених судом особових рахунків, з жовтня 2008 року по березень 2009 року позивачу нараховувалася та виплачувалася доплата за класність у розмірі 25 %, вірним є висновок суду про відмову у задоволенні вимог щодо доплати позивачу до тарифної ставки за класність (1 клас).

Далі, врахувавши, що позивач звільнився 12 березня 2009 року, відпрацював повний календарний рік, суд першої інстанції дійшов висновку, що до нього повинно застосовуватися п.2.2. вищезазначеного положення про виплату винагороди, у звязку з чим вважав, що вимоги про виплату винагороди за 11-й та 12-й місяці 2008 року підлягають до задоволення в повному обсязі.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних підстав.

За змістом ст.. 2 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» винагорода за підсумками за рік є заохочувальною виплатою та відповідно складовою структури заробітної плати, умови запровадження та розміри якої встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством,генеральною та галузевими (регіональними ) угодами.

Відповідно до п. 1.5. Положення «Про порядок та умови виплати винагороди за підсумками річної виробничо-господарської діяльності ДП Полтавське УГР» працівником підприємства», затвердженого, директором та погодженого головою профкому передбачено, що винагорода виплачується: авансові платежі по підсумках роботи за 10 місяців, 11 місяців, результативний після підтвердження підсумків господарської діяльності за рік. Винагорода може виплачуватись в залежності від фінансового стану підприємства.

П.2.2. положення чітко зазначено, що винагорода виплачується в повному розмірі працівникам, які працювали повний календарний рік. Проте п. 2.4. даного положення передбачено, що винагорода виплачується за умови звільнення працівника з підприємства до моменту виплати винагороди, тобто п. 2.2. та п.2.4. суперечать один одному.

Згідно наказу від 28 листопада 2008 року № 280-к була передбачена ОСОБА_2 виплата винагородження по підсумкам роботи за 10 місяців у сумі 1375,00 грн., яка була йому нарахована в листопаді 2008 року, про що свідчить його особовий рахунок.

Згідно особових рахунків працівників та письмове пояснення адміністрації підприємства авансовий платіж по підсумкам підприємства не вплачувався.

Згідно наказу від 31 березня 2009 року № 76-к передбачена виплата винагородження по підсумкам роботи за рік працівникам управління. Проте даним наказом прізвище ОСОБА_2 не передбачено, оскільки на момент виплати винагороди він був звільнений.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлені актом перевірки інспекції праці обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про виплату йому винагороди за підсумками роботи, враховуючи неспроможність на це фінансового стану підприємства протягом листопада - грудня 2008 року, що підтверджується, також, відсутністю подібних виплат і іншим працівникам.

При цьому, з огляду на положення п.п 2.2, 2.4 Положення «Про порядок та умови виплати винагороди за підсумками річної виробничо-господарської діяльності ДП Полтавське УГР» вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про виплату винагороди за січень - березень 2009 року.

Звідси, встановивши, що відповідачем не були допущені порушення прав та інтересів позивача, і при його звільненні проведено повний розрахунок, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими і вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не заявлялися вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день його фактичного здійснення, що в свою чергу, було вирішено судом першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи викладене, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, недоплаченої винагороди за підсумками роботи за листопад, грудень 2008 року, моральної шкоди, стягнення судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з постановлениям нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виплату винагороди за підсумками роботи у листопаді 2008 - грудні 2008 року та відшкодуванні моральної шкоди. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до норм ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року - в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, недоплаченої винагороди за підсумками роботи за листопад, грудень 2008 року, моральної шкоди, стягнення судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про виплату винагороди за підсумками роботи у листопаді 2008 - грудні 2008 року та відшкодуванні моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: С.А. Гальонкін

Судді: В.І. Корнієнко

ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1