Справа № 0417/2-2409/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді - Слюсар Л.П.

при секретарі - Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дружину. В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві і в ході судового засідання посилалися на те, що сторони перебували у шлюбі з 07 червня 1986 року. 01 вересня 2010 року відповідач пішов від неї. Він завів собі коханку молодшу і з дітьми, а згодом подав на розлучення і поділ майна. Стосунки між ними були неприязнені. Вона отримала від нього глибоку травму голови, але він благав її нікуди не заявляти. Вона так хвилювалася за ці нелади, що потрапила до психіатричної лікарні, де знаходиться на обліку і зараз. Відповідач з вересня 2010 року залишив її без грошей, всі сумісні нажиті кошти він забрав до молодої жінки та її дітей. Єдине, що він робить, то це сплачує за квартиру, щоб не втратити реєстрацію. За висновком лікарів, після фізичної травми, психологічного тиску з боку відповідача, вона не має змоги заробляти гроші, які потрібні на лікування та санаторне-лікування. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 05 листопада 2010 року. Просила суд: зобовязати відповідача виплачувати їй аліменти щомісячно 1000 грн., починаючи з 05 листопада 2010 року ( з дати розлучення) та оплачувати санаторно-курортне оздоровлення і інші медичні заходи ( ліки, курсівки, путівки), так як вона є непрацездатною по його провині.

Відповідач в судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав Вказав на те, що позивачка є працездатною жінкою, тому вона повинна йти і заробляти собі кошти на проживання. Дійсно він здійснює оплату за комунальні платежі та надає допомогу повнолітньому сину.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Із пояснень сторін, матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1986 року . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2010 року шлюб розірвано ( а.с.7).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.4). Відповідно до Довідки Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 14.09.2011 року № 4680 ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Лівобережному РЦЗ з 09 грудня 2010 року.

Відповідно до ст.75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання ( аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним, вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Той із подружжя, хто став непрацездатним у звязку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно до ст.76 Сімейного Кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка під час шлюбу.

Позивачкою надані довідка Комунального закладу Дніпропетровської міської лікарні №14, про те, що вона знаходиться під наглядом лікаря психіатра, двічі знаходилася на стаціонарному лікуванні в 38 відділенні ДОПЛ ДОС в 2010 році і потребує підтримуючого лікування ( а.с.10) та довідка Комунального закладу Міської поліклініки №3, про те що ОСОБА_1, знаходиться на Добліку у лікаря терапевта, ендокринолога та гінеколога . Рекомендовано оперативне лікування ( а.с.11).

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, та те, що позивачка є працездатною особою, інвалідність на даний час не встановлена, її твердження, що саме в результаті протиправної поведінки відповідача вона потребує лікування позивачкою не доказано, отже право на матеріальне утримання від колишнього чоловіка в судовому засіданні не встановлено, то суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивачки підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Керуючись: ст.ст. 75-80 Сімейного Кодексу України, ст.ст.3,7,11, 15, 30, 60, 81, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар