Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-165/11
Р І Ш Е Н Н Я

20.09.2011м. м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді- Парахіної Є.В.,

при секретарі- Довгенко І.О., ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, третя особа - Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 8" Полтавської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації, зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання користувачами домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та зняття з реєстрації, в якому вказує, що є власницею домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві, який періодично використовує для особистого проживання. Приїхавши до м. Полтави в червні 2009 року дізналась, що в належному їй будинку проживають та зареєстровані відповідачі. На її наполягання виселитись з будинку, відповідач ОСОБА_3 відповіла відмовою, зазначивши, що придбала вказаний будинок, від імені продавця діяв син позивачки ОСОБА_7 Оскільки вона не давала сину доручення на розпорядження належним їй майном, як не надавала згоди на реєстрацію відповідачів в будинку по вул. Героїв Праці, 31, м. Полтави, вважає, що вони вселились до нього самовільно. Просила визнати проживання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в будинку по вул. Героїв Праці, 31, м. Полтави незаконним, виселити їх та зобовязати СГІРФО Ленінського РВ ПМУ зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

В березні 2011 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, в якій позивачу вказують, що в 2002 році побачили оголошення в пресі про продаж домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві, оглянувши яке вирішили його придбати. ОСОБА_7, який діяв по довіреності від імені власниці ОСОБА_2, передав їм оригінали усіх правовстановлюючих документів, домової книги, технічного паспорту та довіреності, ключі від будинку, а вони, в свою чергу, 23.02.2003 року передали йому під розписку кошти в сумі 8000 грн. за придбаний будинок, тобто між ними фактично відбувся договір купівлі-продажу. Разом з ОСОБА_7 вони прибули до СГІРФО Ленінського РВ ПМУ, де були постановлені на реєстраційний облік з внесенням записів до домової книги. Проте нотаріально оформити договір купівлі-продажу домоволодіння не мали можливості, так як ОСОБА_7 ухилявся від цього, уникав зустрічей. Просять визнати їх користувачами домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві, визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений 23.02.2003 року між ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який діяв на підставі доручення від імені власниці ОСОБА_2

Ухвалою суду від 24.05.2011 року СГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області залучено до участі в справі в якості відповідача.

Позивач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, доручивши представляти її інтереси гр.-ну ОСОБА_9

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позов ОСОБА_7 підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав, посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 самовільно без згоди власниці вселились до належного їй домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві та незаконно зареєструвались у ньому.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просив відмовити в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Відповідач пояснила, що разом з чоловіком та двома неповнолітніми дітьми вони вселились в домоволодіння № 31 по вул. Г.Праці в м. Полтаві в 2002 році на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між чоловіком ОСОБА_8 та сином власниці домоволодіння ОСОБА_2 Умови договору були виконані сторонами в повному обсязі: ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 гроші за придбання будинку в сумі 8000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, а ОСОБА_7 передав ключі від будинку, правовстановлюючі документи та технічний паспорт на нього. 21.02.2003 року вони з чоловіком та сином ОСОБА_11 з дозволу ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від своєї матері ОСОБА_2, були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де після досягнення повноліття зареєстрували й доньку ОСОБА_5 З 2002 року вони постійно проживають в спірному будинку, ані власниця ОСОБА_2, ані її син ОСОБА_7 претензій з цього приводу не висловлювали до 2011 року, проте ОСОБА_2 весь цей час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки до належного їй домоволодіння вселились законно внаслідок укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від позивача. Крім того, просили при вирішення позовних вимог ОСОБА_2 застосувати строк позовної давності.

Зустрічний позов просили задовольнити, визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 користувачами домоволодіння № 31 по вул. Г.Праці в м. Полтаві, визнати дійсним договір купівлі-продажу цього домоволодіння, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який діяв на підставі доручення від імені власниці ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що дійсно є сином ОСОБА_2, якій на праві приватної власності належить домоволодіння по вул. Г.Праці, 31, в м. Полтаві. В 2002 році мати виїхала до США, де мешкає до цього часу. ОСОБА_12 в 2002 році просив продати йому будинок по вул. Г.Праці, 31, м. Полтави, він пояснив, що будинок належить його матері й ці питання необхідно вирішувати безпосередньо з нею, у нього відповідних повноважень немає. Він дозволив ОСОБА_8 пожити в цьому будинку до приїзду матері й останній за найом будинку передав кошти в сумі 8000 грн., про отримання яких він власноруч написав розписку. Договір купівлі-продажу будинку між ним та ОСОБА_13 не укладався, будь-якої довіреності від імені матері на розпорядження її майном він не мав, документи на будинок ОСОБА_13 не передавав.

Підтримав позовні вимог ОСОБА_7, просив задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

Представник відповідача СГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області в судовому засіданні пояснила, що з приводу вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник третьої особи КП "ЖЕО № 8" Полтавської міської ради в судове засідання не з'явились, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягають до часткового задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2002 року, виданого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, реєстр. № 2-1012 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом від 08.02.1991 року, виданого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, реєстр. № 370, є власницею домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви та пояснень в судовому засіданні відповідача ОСОБА_3, в 2003 році її колишній чоловік ОСОБА_8 і вона уклали договір купівлі-продажу домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві з сином його власниці ОСОБА_7. На виконання умов договору ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 кошти в сумі 800 грн. як обумовлену вартість домоволодіння, а ОСОБА_7, в свою чергу, передав їм ключі від будинку, правовстановлюючі документи на нього, домову книгу та технічний паспорт, після чого ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вселились до будинку, в якому проживають до цього часу, зробили ремонт, в повному обсязі несуть витрати з утримання.

Відповідач ОСОБА_3 стверджувала в судовому засіданні, що ОСОБА_7 при укладенні цієї угоди діяв на підставі доручення від імені матері ОСОБА_2, яка є власницею спірного будинку по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві, діючи в межах цих повноважень дав дозвіл на їх вселення до будинку та реєстрацію за вказаною адресою 21.02.2003 року.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач ОСОБА_7 пояснив суду, що дійсно в 2003 році отримав від ОСОБА_8 кошти в сумі 8000 грн. за будинок по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві.

Цей факт підтверджується розпискою, виконаною власноруч ОСОБА_7 в присутності відповідача ОСОБА_8, свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15

Разом з тим, ОСОБА_7 пояснив, що кошти, отримані ним від ОСОБА_8 на підставі вищевказаної розписки, являли собою оплату за найом спірного домоволодіння. Він не мав будь-якої довіреності від матері ОСОБА_2 на представництво її інтересів та розпорядження належним їй майном, відповідно, не міг продавати будинок, про що пояснював ОСОБА_8 при передачі коштів. Домовленості між ними про купівлю-продаж домоволодіння не було, відповідний договір не укладався та не міг укладатись, на відповідне прохання ОСОБА_8 він пояснив, що ці питання він має вирішувати з власницею після того, як вона повернеться з США до України. Він дозволив відповідачу разом з сім'єю тимчасово проживати в будинку, а про обставини реєстрації ОСОБА_8, ОСОБА_3 та їх дітей за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Праці, 31, йому невідомо, жодного відношення до цього він не має.

Зі змісту розписки, згідно якої ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 кошти в сумі 8000 грн. вбачається, що ці кошти є сплатою за будинок за адресою: с. Крутий Берег, вул. Героїв Праці, 31.

При цьому, судом достовірно встановлено, що домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві належить ОСОБА_2, а не її сину ОСОБА_7, якому передавались кошти.

Згідно з чинним законодавством права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові, який володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 62 ЦК України (1963 року) представництво інтересів особи здійснюється представником від імені особи, яку він представляє в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

В ході судового розгляду справи не здобуто доказів того, що в 2003 році при отриманні коштів від ОСОБА_8, ОСОБА_7 діяв по дорученню та від імені матері ОСОБА_2, не встановлено факту наявності у нього довіреності на право розпорядження майном позивача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила той факт, що ОСОБА_7 розяснював, що домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві йому не належить, власницею є його мати, яка перебуває за межами України й питання щодо купівлі-продажу будинку він вирішувати не має повноважень, з цього приводу відповідачі мають звертатись до власниці.

Вищенаведені пояснення ОСОБА_3, на думку суду, підтверджують обґрунтованість доводів відповідача ОСОБА_7 про відсутність у нього довіреності, оскільки є нелогічним та незрозумілим, що саме могло перешкодити ОСОБА_7 укласти договір купівлі-продажу домоволодіння, якщо він мав довіреність від матері на розпорядження належним їй майном.

Крім того, зміст розписки, виконаної ОСОБА_7, свідчить про те, що при отриманні коштів він діяв від свого імені. Доказів того, що кошти в сумі 8000 грн. він отримував від ОСОБА_8 як представник власниці спірного домоволодіння ОСОБА_2, сторонами суду не надано.

Між тим, згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ст. ст. 224, 225 ЦК України (1963 року) встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Відповідно до ст. ст. 153, 154 ЦК України (1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Згідно зі ст. 46 ЦК України (1963 року) недодержання письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Статтею 227 ЦК України (1963 року) визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не надано суду належних та допустимих доказів існування домовленості з власницею спірного домоволодіння ОСОБА_2 на укладення договору його купівлі-продажу, а також додержання вимог ст. 154, 227 ЦК України (1963 року).

Разом з тим, достовірно встановленим є той факт, що ОСОБА_8 вселився до спірного домоволодіння разом з дружиною ОСОБА_3 й дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_5 та зареєструвався у ньому на підставі договору найму № 447 від 24.01.2003 року.

Враховуючи викладене, відсутність достовірних доказів укладення договору купівлі-продажу домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_8, неоформлення вказаної угод в письмовій формі, зважаючи на те, що показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_16 про досягнення домовленості між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме на купівлю-продаж домоволодіння не можуть бути визнані належними доказами по справі, а також беручи до уваги недоведеність факту наявності у ОСОБА_7 довіреності на розпорядження майном позивачки ОСОБА_2, суд приходить до висновку про неспроможність відповідних доводів відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6

А тому приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві, укладеного 23.02.2003 року між ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, безпідставним й такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним проживання та виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві та зняття з реєстрації за вказаною адресою зазначених відповідачів та ОСОБА_8, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи вищенаведені позовні вимоги, ОСОБА_2 в позовній заяві та її представник в судовому засіданні посилались на те, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вселились до належного їй домоволодіння № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві та зареєструвались в ньому самовільно, без її відому та згоди, а відтак, користуються її власністю неправомірно, у звязку з чим підлягають виселенню та зняттю з реєстрації.

Між тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що приводом до вселення відповідачів до спірного домоволодіння й проживання в ньому є договір найму.

В ст. ст. 256, 257 ЦК України (1963 року) визначено, що за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Договір майнового найму між громадянами на строк більше одного року повинен бути укладений у письмовій формі.

Як встановлено в ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди

Згідно ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється.

Відповідно до ст. 159 ЖК України, предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

. Так, згідно з копією договору № 447 від 24.01.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 уклали договір, згідно з яким ОСОБА_2 надає ОСОБА_8 в безстрокове користування кімнату площею 12,7 кв.м в будинку по вул. Героїв Праці, 31. Вказаний договір найму зареєстрований в Ленінському райвиконкомі м. Полтави.

Не викликає сумніву той факт, що Договір найму № 447 від 24.01.2003 року оформлений з дотриманням вимог законодавства, чинного на час його укладення.

Враховуючи те, що Договір найму № 447 від 24.01.2003 року його сторонами, зокрема й позивачем ОСОБА_2 не оспорений, на час вирішення справи судом не розірваний чи то не визнаний недійсним з підстав, встановлених законом, достовірним є те, що вказаний договір чинний та має бути врахований судом при вирішенні спору.

А тому суд приходить до висновку про відсутність жодних обєктивних причин стверджувати про те, що наймодавець ОСОБА_8 проживає в домоволодінні по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві й зареєструвався у ньому самовільно та без законних підстав.

Згідно положень ст. 161 ЖК України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Таким чином, ОСОБА_8 вселяючи до спірного домоволодіння в 2003 році своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які в подальшому, відповідно, 21.02.2003 року та 25.07.2005 року були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, діяв правомірно, у відповідності з вимогами закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав визнати, що відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5 самоправно зайняли будинок по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві.

А відтак позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним проживання відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5 в спірному домоволодінні, виселення їх та зняття з реєстрації за вказаною адресою, на думку суду, є такими, що не підлягають задоволенню. З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання СГІРФО Ленінського РВ ПМУ зняти з реєстрації за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Праці, 31, наймача ОСОБА_8

Разом з тим, судом не отримано жодних доказів того, що дружина наймача ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_17 вселилась до домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві за письмовою згодою власника будинку, а тому її проживання за вказаною адресою не може бути визнане законним.

Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, відповідно до вимог ст. 116 ЖК України підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання незаконним проживання відповідача ОСОБА_3 в будинку по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві, її виселення та зобовязання СГІРФО Ленінського РВ ПМУ зняти її з реєстрації за вказаною адресою, й необхідність задоволення позову в цій частині.

Оскільки судом встановлено факт правомірного вселення до домоволодіння по вул. Героїв Праці, 31, в м. Полтаві відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5 й користування ним на законних підставах, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 користувачами спірного домоволодіння. Разом з тим, зважаючи на те, що вселились вони в якості членів сім"ї ОСОБА_8, який на підставі договору № 447 від 24.01.2003 року набув у найм кімнату площею 12,7 кв.м в будинку по вул. Героїв Праці, 31, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково й визнати ОСОБА_6, ОСОБА_5 користувачами саме цієї житлової кімнати будинку.

Представником відповідачів адвокатом ОСОБА_18 в ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним проживання та виселення ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зі спірного домоволодіння.

В обґрунтування заявленого клопотання представник позивача послалась на пояснення відповідача ОСОБА_3, згідно змісту яких вона в 2007 році мала розмову з позивачкою ОСОБА_2 з приводу оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння, й з того часу позивач була достовірно обізнана про те, що в її будинку проживають відповідачі, проте до 2011 року жодних дій з вирішення спору не вживала.

Відповідно до положень ст. ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 та її представником адвокатом ОСОБА_19 не надано суду переконливих доказів на підтвердження того факту, що позивач ОСОБА_2 дізналась про порушення своїх прав в 2007 році.

Враховуючи викладене, а також твердження позивача ОСОБА_2 в її позовній заяві про те, що про порушення своїх прав - самовільне зайняття, проживання та реєстрацію в належному їй будинку відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - вона дізналась в 2009 році, а з позовом до суду звернулась вже в жовтні 2010 року в межах строку позовної давності, суд приходить до висновку про те, що клопотання представника відповідачів про застосування строку позовної давності є безпідставним та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про виселення та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати незаконним проживання та виселити ОСОБА_3 з будинку № 31 по вул. Героїв Праці в м. Полтаві.

Зобов'язати Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зняття з реєстрації в будинку № 31 по вулиці Героїв Праці в м. Полтаві ЛЕВЧЕНКО ОСОБА_20.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання користувачами домоволодіння - задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 є користувачами кімнати площею 12,7 кв.м в домоволодінні № 31 по вулиці Героїв Праці в м. Полтаві згідно з договором найму № 447 від 24.01.2003 року.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_21