Справа № 2-2990/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2011 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.,

при секретарі Вакуленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання частково недійсним договору поруки ,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2011 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Авто Просто».

Вказувала, що 16 січня 2010 року її чоловік ОСОБА_2 уклав договір поруки як «Співпоручитель». Про даний договір поруки їй стало відомо в червні 2011 року, коли отримала поштове повідомлення на імя ОСОБА_2 про вимогу сплатити заборгованість у відповідності до договору поруки від 16.01.2010 р. в сумі 4022,72 грн. в якому також було зазначено, що сума боргу може бути погашена шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, шляхом утримання певних сум із заробітної плати або інших доходів на погашення невідомого їй боргу. Зазначала, що даний договір поруки, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, порушує її права, як дружини та права їхньої спільної з ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки вона не надавала згоди на укладення договору поруки від 16.01.2010 р., службою у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради, як органом опіки та піклування питання про надання дозволу на укладення даного договору не розглядалося. Просила суд, визнати частково недійсним з моменту підписання договіру поруки від 16 січня 2010 року, виключити із числа співпоручителів ОСОБА_2, визнати права і обовязки співпоручителя ОСОБА_2 недійсними по договору з моменту підписання.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила, що не знала про існування договору поруки від 16.01.2010р. відповідно до якого її чоловік ОСОБА_2 виступив як співпоручитель в забезпечення виконання умов угоди та додатків до неї, укладених між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5. Вважає, що даний договір поруки порушує її права, як дружини та права їхньої спільної з ОСОБА_2 малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, без її згоди та згоди Служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради. Просила суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, суду пояснив, що за проханням матері дружини - ОСОБА_5, яка 09.10.2009 року уклала угоду та додатки до неї з ТОВ «Авто Просто» про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АвтоТак», виступив разом з ОСОБА_7 співпоручителем за договором поруки від 16.01.2010 року, оскільки був впевнений в платоспроможності ОСОБА_5 по виконанню її зобовязань. На момент підписання договору поруки та його посвідчення приватним нотаріусом ОСОБА_3, зі змістом даного договору був ознайомлений. Дружину про підписання договору поруки не повідомляв.

Відповідач ТОВ «Авто Просто» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що договір поруки не являється майновим договором, тому для його укладення не потрібна згода другого із подружжя. Порука є угодою щодо прийняття на себе обовязку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання. За зобовязаннями поручителя, стягнення може бути накладено лише на його особисте майно, а не на спільне майно подружжя. Тому договір поруки не порушує прав дружини поручителя ОСОБА_1

Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука, в судове засідання не зявилася, до суду направила клопотання про розгляд справи без участі їх представника. При прийнятті рішення покладалась на розсуд суду з врахуванням прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третя особа ОСОБА_5 просила суд позов задовольнити, пояснила, що її дочка ОСОБА_2 дійсно не знала про укладення нею угоди від 09.10.2009 року та додатків до неї з ТОВ «Авто Просто» про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АвтоТак», та про те, що ОСОБА_2 виступив поручителем по її зобовязанням. Вважає, що позов має бути задоволений, оскільки вона не згодна з сумою боргу перед ТОВ «Авто Просто». Крім того, на думку ОСОБА_5 відповідач не повинен відповідати по її зобовязанням, оскільки у нього з позивачем спільне майно і спільний бюджет.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, її представника, відповідача ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи працездатних дітей.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно до п.8 цієї Постанови, встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Судом достовірно встановлено, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» і ОСОБА_5 були укладені Угода № 308136 від 09.10.2009 року, Додаток № 1 від 09.10.2009р., Додаток № 2 від 09.10.2009р., Додаток № 3 від 25.12.2009р., відповідно яких ТОВ «Авто Просто» надає ОСОБА_5 послуги, спрямовані на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АвтоТак», а ОСОБА_5 в свою чергу зобовязувалася сплачувати передбачені Угодою та Додатками внески.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5, 16 січня 2010 року був укладений договір поруки, серії ВММ № 086991, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_7, ОСОБА_2.

Відповідно до договору поруки від 16 січня 2010 року, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, кожен із співпоручителів ОСОБА_7, ОСОБА_2, зобовязувалися відповідати перед кредитором ТОВ «Авто Просто» в повному обсязі за виконання боржником ОСОБА_5 зобовязань, що виникають з Угоди та додатків до неї. В разі невиконання ОСОБА_5 своїх зобовязань, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_2 відповідають перед ТОВ «Авто Просто» як солідарні боржники. Зміст ст.ст. 553, 554 ЦК України, щодо договорів поруки, правових наслідків порушення зобовязання забезпечених порукою, ст.ст. 555, 556 ЦК України щодо прав та обовязків поручителя, ст. 557 ЦК України, щодо повідомлення поручителя про виконання зобовязання боржником, ст. 558 ЦК України, щодо оплати послуг поручителя, ст. 559 ЦК України, щодо припинення поруки, сторонам нотаріусом розяснено.

В судовому засіданні відповідач повідомив суду, що зміст договору, який він підписав та наслідки укладення цього договору були йому зрозумілими на момент підписання договору.

Статтею 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, як підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

За своєю правовою природою договір поруки є способом забезпечення виконання зобовязання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю.

Зі змісту договору поруки вбачається, що ОСОБА_2 зобовязався відповідати перед ТОВ «Авто Просто» за виконання ОСОБА_5 зобовязань за Угодою № 308136 від 09.10.2009 року, Додатоком № 1 від 09.10.2009р., Додатоком № 2 від 09.10.2009р., Додатоком № 3 від 25.12.2009р. Будь-яких зобовязань від імені дитини або щодо розпорядження її майном на ОСОБА_2 цим договором не покладено. За таких обставин відсутні правові підставі вважати, що укладений ОСОБА_2 договір поруки порушує права його неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечить закону.

Відповідно до ст. 73 СК України, за зобовязаннями одного із подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Позивачем не надано суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів, підтверджуючих те, що зміст договору поруки від 16.01.2010 року суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оскільки при укладанні та підписанні договору поруки відповідач ОСОБА_2 мав повну цивільну дієздатність, а тому повністю усвідомлював свої дії, його волевиявлення як учасника правочину було вільним, відповідало його внутрішній волі і було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором поруки, тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» про визнання частково недійсним договору поруки, у звязку з чим в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 553, 554 ЦК України, ст. 73 СК України, ст. ст. 14, 57 59,208,209,212215,218 ЦПК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання частково недійсним договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: