Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2- 31 /11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» січня 2011 року м. Кагарлик

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Гембар В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Цетр ДЗК, третя особа, - управління держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області про визнання не дійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю, -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Цетр ДЗК, третя особа, - управління держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області про визнання не дійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю, в якій позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсними та скасувати рішення Переселенської сільської Ради № 3 від 02.10.1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею - 0,4040 га., та державний акт на право приватної власності серії 111 -КВ № 004822 від 16 березня 1 999 року виданий Переселенською сільською Радою на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,4040 га , яка розташов т . з с. Переселенні по вул. Комунарська, 36, від сплати судового збору звільнити його на підставі п.18 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мити» як потерпілого в результаті Чорнобильської катастрофи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що рішенням №18 виконавчого комітету Переселенської сільської Ради народних депутатів від 11 квітня 1988 року моєму батьку надали дозвіл на будівництво жилого будинку з надвірними господарськими спорудами на земельній ділянці в с. Переселенні по вул. Молодіжна, 10 площею 0,12 га.

20.07.1988 року районною архітектурою відведено в натурі земельну ділянку по вказаному адресу для будівництва площею 0,12 га розміром: шириною - 30 м та довжиною - 40 м.

На вказаній земельній ділянці був побудований жилий будинок з господарськими спорудами.

14 липня 1994 року будинок був подарований йому згідно договору дарування завіреним нотаріально, право власності на будинок та земельну ділянку на якій він розташований перейшло йому.

Вказана площа земельної ділянки, згідно записів земельно кадастрової книги Переселенської сільської ради, значиться за ним і на даний час.

Бажаючи отримати у приватну власність земельну ділянку зазначеного вище розміру, на якій розташований належний мені жилий будинок, позивач у квітні місяці 2010 року звернувся з заявою до органу місцевого самоврядування - Переселенської сільської Ради про безоплатну їх передачу мені у власність згідно норм визначених Земельним кодексом України.

Про те, йому стало відомо, що він не може приватизувати її у вказаному розмірі, так як відповідачу ОСОБА_3, на підставі рішення 111 сесії XXI11 скликання Переселенської сільської Ради №3 від 02 жовтня 1998 року передано у власність земельну ділянку площею 0,4040 га , яка розташована в с. Переселення по вул. Комунарська, 36, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії 111-КВ №04822, виданим Переселенською сільською Радою 16 березня 1999 року.

Тобто, частина земельної ділянки, яка належить йому, - а саме 0,032 га була незаконно включена в приватизацію без мого погодження.

Згідно генерального плану забудови та рішення Переселенської сільської Ради №18 від 11 квітня 1988 року йому належить земельна ділянка площею 0,12 га (розміром: ширина 30м, довжина 40м) на якій побудований будинок, а фактично частина земельної ділянки 0,032 га незаконно включена в державний акт на право приватної власності гр. ОСОБА_3 про що йому стало відомо лише тільки в квітні місяці 2010 року, до цього часу гр. ОСОБА_3 з його дозволу лише користувалась цією частиною, садивши городину. Ніякого дозволу та погодження з ним на приватизацію частини земельної ділянки, що належить мені йому, не надавав.

Гр. ОСОБА_3 без погодження з ним, як власника земельної ділянки незаконно включила у приватизацію частину земельної ділянки площею 0,032 га, яка належить йому, а орган місцевого самоврядування в порушення свого ж рішення (№18 від 11.04.1988 року) надав дозвіл і видав державний акт гр. ОСОБА_3 від 16.03.1999 року.

Таким чином, частина земельної ділянки в розмірі 0,032 га, яка була виділена під забудову і є його власністю, гр. ОСОБА_3 приватизувала її незаконно, оскільки частина цієї ділянки їй не належала.

За таких обставин, коли в результаті неправомірних дій відповідача, площа земельної ділянки відповідача безпідставно збільшилася на 0,032 га, а натомість площа земельної ділянки, яка перебуває у йогоу користуванні на законних підставах зменшилася на вказаний вище розмір, він не може в повній мірі скористатися своїм правом отримати у власність земельну ділянку в межах площі визначеної рішенням №18 від 11.04.1988 року Переселенської сільської Ради.

Крім того, при розробці технічної документації по складанню державного акта відповідачем не були погоджені з ним, як суміжним землекористувачем, межі земельної ділянки.

За таких обставин, рішення №3 Переселенської сільської Ради від 02 жовтня 1998 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,04040 га , яка розташована в с. Переселенні по вул. Комунарська, 36, а також державний акт про право власності на земельну ділянку серії 111-КВ № 0 4822 виданий Переселенською сільською Радою 16 березня 1999 року, повинні бути визнанні недійсними та скасованими як такі, що порушують його право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок в межах норм та за їх цільовим призначенням.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Викладене підтверджується копіями будівельного паспорта на земельну ділянку, копією державного акта, рішенням Переселенської сільської Ради, копією договору дарування, іншими доказами доданими до позовної заяви .

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. З, 4 та 114 ЦПК України, ст. 15 та 16 ЦК України, ст. ст. 78 -81, ч.5 ст. 116, 125, 126, 152, 153, 158 та 212 Земельного кодексу України, Законом України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-ІУ позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсними та скасувати рішення Переселенської сільської Ради № 3 від 02.10.1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею - 0,4040 га., та державний акт на право приватної власності серії 111 -КВ № 004822 від 16 березня 1 999 року виданий Переселенською сільською Радою на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,4040 га , яка розташов т . з с. Переселенні по вул. Комунарська, 36, від сплати судового збору звільнити його на підставі п.18 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мити» як потерпілого в результаті Чорнобильської катастрофи.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала.

В судовому засіданні представник відповідачки, - ОСОБА_2, - ОСОБА_4 проти позову заперечував, вказуючи на ту обставину, що позивач не є власником своєї земельної ділянки, та навіть не має належних документів, на користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник відповідача, - Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, - ОСОБА_5 проти позову заперечувала, зазначивши, що даний позов є безпідставним.

Представник відповідача, - Центру ДЗК в судове засідання не з»явився, причини неявки в судове засідання представника суду не відомі.

В судовому засіданні представник третьої особи, - управління держкомзему в Кагарлицькому районі Київської області ОСОБА_6 позов не підтримав.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

На думку суду позов ОСОБА_1 є необгрунтованим та безпідставним.

У позивача відсутнє порушене право, яке підлягає судовому захисту у розумінні ст. ст. 15,16 ЦК України, де вказано, що кожна особа має право на захист свого права в разі його невизнання, порушення, оспорювання. Інтерес позивача, який полягає у визнанні недійсним рішення Переселенської сільської ради № 3 від 02.10.1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,4040 га, державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 111 -КВ № 004822 від 16 березня 1999, виданий Переселенською сільською радою на ім»я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,4040 га, яка розташована в селі Переселенні по вулиці Комунарській, № 36 порушує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, суперечить засадам цивільного законодавства, а саме ст. 317, ст.321 Цивільного кодексу України.

ОСОБА_7 позов ОСОБА_1 є безпідставним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії 111 -КВ № 004822 ОСОБА_3, на підставі рішення 3-ї сесії 23-го скликання Переселенської сільської ради від 02 жовтня 1998 року є власником земельної ділянки площею 0,4040га, яка розташована на території села Переселення Переселенської сільської ради, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192.

16 грудня 1997 року при виготовленні технічної документації щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 представником землевпорядної організації ОСОБА_8 за участю представника Переселенської сільської ради ОСОБА_5, суміжних землекористувачів ОСОБА_1, ОСОБА_9 був складений ОСОБА_7 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки.

ОСОБА_7 підписаний ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_1, що підтверджується ОСОБА_7 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, копію якого до матеріалів позовної заяви додав сам Позивач. Тобто, про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2 ОСОБА_1 знав ще 16 грудня 1997 року, про що свідчить його підпис в ОСОБА_7 про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки. Тому твердження ОСОБА_1 про те, що про факт приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 йому стало відомо лише у квітні 2010 року, є неправдивим та таким, що заводить суд в оману.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що згідно договору дарування 14 липня 1994 року йому був подарований будинок № 10 по вулиці Молодіжній в селі Переселення та право власності на будинок і земельну ділянку на якій він розташований перейшло йому.

ОСОБА_7 твердження ОСОБА_1 є хибним та таким, що не відповідає дійсності.

Так, на час подання позову до суду договір дарування житлового будинку від 14 липня 1994 року, незважаючи на те, що в договорі дарування записано, що «у відповідності зі статтею 227 Цивільного кодексу УРСР цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Кагарлицькому бюро технічної документації», цей договір не був зареєстрований в БТІ.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно обов»язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема житлові будинки. Це означає, що право власності та інші речові права виникають з моменту реєстрації. А тому вважаю, що так як ОСОБА_1 на час подання позову до суду не здійснив реєстрацію договору дарування в БТІ, в нього не виникло право власності на будинок.

Право власності у ОСОБА_1 на земельну ділянку після укладення договору дарування також не виникло, оскільки земельна ділянка площею 0,12 га була надана батькові ОСОБА_1 ОСОБА_10. Той факт, що ОСОБА_10 була надана у користування земельна ділянка розміром 0,12 га ми не заперечуємо, але це жодним чином не доводить, що ОСОБА_1 в результаті укладення договору дарування житлового будинку перейшло право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; г) прийняття спадщини;

г-1)виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки.

Право власності на земельну ділянку у Позивача після укладення договору дарування не виникло, оскільки ОСОБА_10 не приватизував зазначену земельну ділянку, а тому він не міг передати і не передав це право ОСОБА_1. Тому доводи Позивача про те, що він є власником земельної ділянки ми вважаємо необгрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. І ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а відповідно до ч. І ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У Позивача відсутні документи не тільки на право власності, а й на право користування.

В судовому засіданні доведений той факт, що в 1993 році Переселенською сільською радою проведено інвентаризацію земель Переселенської сільської ради, складені абриси земельних ділянок, які знаходься у власності та користуванні громадян. В результаті проведеної інвентаризації земель був встановлений факт, що в користуванні ОСОБА_10 перебуває земельна ділянка загальною площею 0,27 га. Результати інвентаризації земель затверджені XI11 сесією Переселенської сільської ради народних депутатів XXI скликання від 17 грудня 1993 року. В судовому засіданні ми доводили той факт, що земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1, огороджена по периметру капітальною огорожею, фундамент якої побудовано із каменя. Ця огорожа збудована Позивачем ще в 1998 році, тобто 22 роки тому. Вся площа земельної ділянки, якою користується Позивач перебуває у межах його огорожі.

Відповідно до ч. І ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Спірна земельна ділянка знаходиться поза капітальною огорожею ОСОБА_1, а тому його твердження про те, що ОСОБА_3 з його дозволу лише користувалась цією земельною ділянкою та незаконно приватизувала її є неправдивим та таким, що не відповідає дійсності.

Крім того в судовому засіданні ОСОБА_3І доводився той факт, що ОСОБА_1 05 березня 1996 року звернувся з заявою до Переселенської сільської ради про передачу йому в приватну власність земельної ділянки площею 0,29 га в селі Переселення, на якій розташований будинок, який він отримав в дар від свого батька ОСОБА_10. На підставі цієї заяви Переселенською сільською радою прийняте рішення від 29 березня 1996 року шостої сесії двадцять другого скликання про передачу у постійне користування ОСОБА_1 у постійне користування земельної ділянки площею 0,29 га по вулиці Молодіжна, 10.

На підтвердження цього факту відповідачем по справі, ОСОБА_3, витребуванні з архіву Кагарлицької районної державної адміністрації та надані до суду належно завірені копії Заяви ОСОБА_1 та архівного витягу з протоколу сесії Переселенської сільської ради від 29 березня 1996 року.

Тобто, ОСОБА_1 в 1996 році було достовірно відомо, що в його користуванні перебуває змельна ділянка площею 0,29 га, а ніяк не більше. ОСОБА_7 земельна ділянка пощею саме 0,29 га перебуває у користуванні ОСОБА_1 і на даний час

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії 111-КВ № 004822, на підставі рішення 3-ї сесії 23-го скликання Переселенської сільської ради від 02 жовтня 1998 року площею 0,4040га, яка розташована на території села Переселення Переселенської сільської ради, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192.

Право власності ОСОБА_3 згідно ч.І ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. З позову та матеріалів справи вбачається, що відсутні правові підстави та докази для позбавлення ОСОБА_3 права власності на частину належної їй земельної ділянки.

Відповідно до до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що в судовому засіданні ОСОБА_3І доведений той факт, що 05 березня 1996 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Переселенської сільської ради про передачу йому в приватну власність земельної ділянки площею 0,29 га в селі Переселення, на якій розташований будинок, який він отримав в дар від свого батька ОСОБА_10 та на підставі цієї заяви Переселенською сільською радою прийняте рішення від 29 березня 1996 року шостої сесії двадцять другого скликання про передачу у постійне користування ОСОБА_1 у постійне користування земельної ділянки площею 0,29 га по вулиці Молодіжна, 10, суд приходить до висновку щодо відмови ОСОБА_1 у позові.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. З, 4 та 114, 215, 218 ЦПК України, ст. 15 та 16 ЦК України, ст. ст. 78 -81, ч.5 ст. 116, 125, 126, 152, 153, 158 та 212 Земельного кодексу України, Законом України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-ІУ, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Переселенської сільської ради Кагарлицького айону Київської області, Цетр ДЗК, третя особа, - управління держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області про визнання не дійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України

Суддя