АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«03» серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Митрофанової Л.В., Турік В.П.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» (надалі ОСОБА_4) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору і в обґрунтування позовних вимог вказало, що 09.06.2008р. між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кошти у сумі 55000 доларів США, строком до 09.06.2028р. під 13% річних.

У звязку з не виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 14.12.2009 року утворилась заборгованість, яка складається з кредиту 61477,53 дол. США; процентів 970 дол. США; пені 647,96 дол. США. Всього сума заборгованості становить 503678,70грн.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 503678,70грн. заборгованості по кредитному договору.

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом в якому просив суд визнати кредитний договір та договір іпотеки від 09.06.2008р. недійсними, зобов.язати ОСОБА_4 прийняти від нього суму у розмірі 298227,50грн. з розстрочкою платежів на 120 місяців за умов, що місячний платіж буде складатиме 2485,23грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.06.2008р. між ним та Банком був укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_4 надав йому споживчий кредит в розмірі 55000 дол. США для придбання нерухомості, із строком до 09.06.2028р. та сплатою 13% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань в той же день був укладений договір іпотеки. Проте споживчий кредит був наданий не у національній валюті, а у доларах США, курс якого восени 2008 року підвищився, ОСОБА_4 почав вимагати виплати кредиту у іноземній валюті, що суттєво змінило ціну кредитного договору.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_2 просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2011 року позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 503678,70грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» - відмовлено.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову з тих підстав, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не врахував, що зобовязання повинно бути виражене у грошовій одиниці України гривні і іноземна валюта, долари США, не може бути засобом платежу; у Банку відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому відповідно до ст. 227 ЦК України правочин, вчинений юридичною особою без дозволу (ліцензії) може бути визнаний недійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги Банку та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій не є необхідним для укладення кредитного договору, а тому у звязку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по кредитному договору, останній зобовязаний сплатити Банку заборгованість.

Із зазначеним висновком суду погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як правильно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008р. між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/3651/149531/74 відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 55000 дол. США строком до 09.06.2028р. під 13% річних. Того ж дня між сторонами, для забезпечення зобовязань, був укладений договір іпотеки. У звязку з невиконанням відповідачем покладених на нього зобовязань, станом на 14.12.2009р. виникла заборгованість в сумі 63095,49 дол. США, що по курсу долара США станом на 14.12.2009р. за курсом НБУ, становила 503678,70грн.

Умовами таких угод була передбачена сума погашення заборгованості в іноземній валюті, про що при їх підписанні позичальнику було відомо і вони усвідомлювали всі наслідки їх укладання.

За таких обставин, суд обґрунтовано на підставі ст.ст. 526, 554, 1054 ЦК України стягнув з позичальника на користь банку зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними спірних договорів відмовив.

Доводи в апеляційній скарзі, що задовольняючи позов суд не звернув уваги на ті обставини, що договір між сторонами укладався в іноземній валюті, а не в гривневому еквіваленті; під час укладення договору сторони порушили вимоги закону, оскільки єдиним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня та у Банка відсутня індивідуальна ліцензія для видачі кредиту в іноземній валюті є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов,язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов,язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47, 49 цього закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст..5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету КМУ.

Дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями видано ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» за №10-4 від 11.10.2006 року, у додатку до якого до переліку операцій, які має право здійснювати ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», включено, зокрема, право залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що в повній мірі відповідає характеру укладених спірних угод, в яких валютою кредитування є саме іноземна валюта (а.с. 67, 68).

Тому доводи в апеляційній скарзі на відсутність індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій є необґрунтованими.

Інші доводи відповідача та його представника, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий:

Судді: