РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2011 року Франківський районний суд м.Львова у складі: головуючого-судді Дячишин В.Ф.

при секретарі Куп»як В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УКРСИББАНК» про визнання договору споживчого кредиту недійсним

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати споживчий кредит недійсним, мотивуючи тим, що 22.01.2008 року між Відділенням № 623 АКБ «УкрСиббанк» в особі ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності засвідченої ОСОБА_3, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.08.2008 року за реєстровим номером № 2727 та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до п. 1.1 договору споживчого кредиту відповідач зобов»язувався надати позивачу однією сумою в іноземній валюті 112500,00 доларів США. В забезпечення виконання договору споживчого кредиту від 22.01.2008 року укладено договір іпотеки, який зареєстрований у реєстрі за номером 189, згідно з яким передано в іпотеку квартиру за адресою м. Львів, вул. Г.Чупринки, 16а/3 та договір поруки № 174018 відповідно до якого ОСОБА_4 зобов»язується перед відповідачем за невиконання позивачем усіх його зобов»язань, що виникли з договору споживчого кредиту. Відповідачем направлена вимога про дострокове повернення кредиту та процентів у зв»язку з неналежним виконанням умов споживчого кредиту. Відповідно до вимог ст. 227 ЦПК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензій), може бути визнаний судом недійсним. Просить визнати недійсним договір споживчого кредиту від 22.01.2008 року № 0. договір іпотеки від 22.01.2088 року № 189. Виключити з державного реєстру іпотек запис за № 6433074 від 22.01.2008 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 189 від 22.01.2008 року, виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис за № 6433000 від 22.01.2008 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 189 від 22.01.2008 року, застосувати двосторонню реституцію до сторін з перерахуванням суми кредиту станом на дату укладення договору споживчого кредиту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що кредитний договір між позивачем та відповідачем, є законним і відповідає чинному законодавству. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що 22.01.2008 року між Відділенням № 623 АКБ «УкрСиббанк» в особі ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності засвідченої ОСОБА_3, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.08.2008 року за реєстровим номером № 2727 та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до п. 1.1 договору споживчого кредиту відповідач зобов»язувався надати

позивачу однією сумою в іноземній валюті 112500,00 доларів США. В забезпечення виконання договору споживчого кредиту від 22.01.2008 року укладено договір іпотеки, який зареєстрований у реєстрі за номером 189, згідно з яким передано в іпотеку квартиру за адресою м. Львів, вул. Г.Чупринки, 16а/3 та договір поруки № 174018 відповідно до якого ОСОБА_4 зобов»язується перед відповідачем за невиконання позивачем усіх його зобов»язань перед відповідачем за невиконання позивачем усіх його зобов»язань перед відповідачем, що виникли з договору споживчого кредиту.

Відповідно до вимог ч.З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п «в» ч.4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. У зв»язку з чим висновок позивача про обов»язковість отримання банком або позичальником індивідуальної ліцензії для кредитування в іноземній валюті незалежно від сум та термінів грошових коштів, які надаються банком суперечить положенням ст. 19 Конституції України.

Відповідно до п. 1.5. положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами національного банку та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

АКІБ «УкрСиббанк» отримав від НБУ банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому використання банком і позичальником іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

На виконання статті 44 Закону України «Про Національний банк України» та статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» постановок Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. № 275 затверджено Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що зареєстровано в міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 р. за № 730/5921, яке встановлює порядок та умови видачі банкам банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій.

За наявності у банку генеральної ліцензії НБУ і письмового дозволу на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій, на весь період дії режиму валютного регулювання, надання кредитів ( позик) у іноземній валюті на території України є правомірними, при цьому наявності індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції не потребується.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

На момент укладення кредитного договору його умовами було передбачено, що банк падає позичальнику кредит, у передбаченому договором розмірі, який останній зобов»язаний повернути у визначений строк, а також передбачені права та обов»язки сторін. Однак на момент укладення кредитного договору позивачем не наводилось жодних зауважень щодо його змісту чи порушення його прав.

Отже, при укладенні спірного договору позичальнику були відомі всі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Суд вважає, що хоча позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, в позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов є безпідставний і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,30,31,60, 209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 627, 628, 628, ч.З ст. 533 ЦК України, ст. 44, ст. 55 Закону України «Про Національний банк України суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «УКРСИББАНК» про визнання договору споживчого кредиту недійсним - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя