АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства «Елста» про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

12 березня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.69-70) до ЗАТ «Елста» про поновлення на роботі. Позивачка вказувала на те, що з 01 грудня 2004 року вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах в якості машиніста крану 4 розряду копрової дільниці. Наказом №41-к від 23 лютого 2010 року її було звільнено з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що її звільнення з роботи проведено з порушенням норм діючого законодавства, без згоди первинної та обласної профспілкової організації; відповідачем не враховане її переважне право на залишені на роботі згідно ст.42 КЗпП України; їй не була запропонована інша робота, ОСОБА_2 просила визнати незаконним наказ №41-к від 23 лютого 2010 року про звільнення її з роботи, поновити її на роботі на посаді машиніста крану 4 розряду копрової дільниці ЗАТ «Елста», стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення, як незаконного, постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_2 відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства, що відмови первинної та обласної організацій профспілки надати згоду на звільнення позивачки є необґрунтованими, а також на право роботодавця звільнення її з роботи без згоди виборного органу профспілки.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, судом встановлено, що з 01 грудня 2004 року позивачка перебувала з відповідачем в трудових правовідносинах в якості машиніста крану 4 розряду копрової дільниці.

18 листопада 2008 року її було обрано головою первинної профспілкової організації ЗАТ «Елста», а 11 грудня 2009 року - обрано до складу Дніпропетровської обласної профспілки машинобудівників та приладобудівників.

Наказом №41-к від 23 лютого 2010 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до ст.43 КЗпП України звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, а звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, згідно ст.252 того ж Кодексу, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виробничого органу цієї професійної спілки (обєднання професійних спілок).

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями), розяснено, що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Вирішуючи спір, суд на порушення вимог ст.ст.214, 215 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, доводів позивачки належним чином не перевірив, не врахував, що звільнення ОСОБА_2 було проведено без попередньої згоди виборного органу, членом якого вона є, а також вищого виробничого органу цієї професійної спілки і необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. У звязку з викладеним постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Оцінюючи у сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що звільнення ОСОБА_2 є незаконним, тому вона у відповідності зі ст.235 КЗпП України, підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню.

З матеріалів справи вбачається (а.с. 100), що середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяці, що передували звільненню складає 69,24 грн. Період вимушеного прогулу з 24 лютого 2010 року по 16 лютого 2011 року становить 246 робочих днів. Заробітна плата позивачки за час вимушеного прогулу становить 17 033,04 грн.

Оскільки порушення трудових прав позивачки спричинило їй моральні страждання, то у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України вона має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи тривалість неправомірних дій відповідача, характер заподіяної шкоди та обсяг перенесених позивачкою страждань, використовуючи розяснення, викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), судова колегія вважає, що достатній розмір такого відшкодування становитиме 1000 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 367 ЦПК України, 235, 237-1 КЗпП України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2010 року скасувати.

Визнати незаконним наказ генерального директора закритого акціонерного товариства «Елста» №41-к від 23 лютого 2010 року про звільнення з роботи ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді машиніста крану 4 розряду копрової дільниці закритого акціонерного товариства «Елста».

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Елста» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17 033,04 грн. (сімнадцять тис. тридцять три грн. 04 коп.) і моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тис.) грн. та на користь держави судовий збір в сумі 178,33 грн. (сто сімдесят вісім грн. 33 коп.) і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 (сто двадцять) грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць у сумі 1454,57 грн. підлягають обовязковому негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: