АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія орендна плата нежитлових Доповідач Гальянова І.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого, судді : Гальяновойї І.Г.

суддів: Міненкової Н.О.

ОСОБА_2

при секретарі: Сватенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Племінне сільськогосподарське підприємство «Ізюмські кролики» про стягнення заборгованості за оренду нежитлових приміщень,-

ВСТАНОВИЛА:

31 серпня 2010 року позивач звернулась у суд з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень , просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по договору оренди в сумі 78096 грн., судові витрати у справі в розмірі 2388 грн. та моральну шкоду, розмір якої визначає у 20 000 грн..

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10 грудня 2007 року вона придбала у власність нежитлову будівлю пташника загальною площею 1154, 6 кв.м. в с. Липчанівка, Ізюмського району по вул. Мира № 1.

14.08.2008 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди зазначеного нежитлового приміщення та згідно до пунктів 2.1.. 2.2. умов якого ,розмір орендної плати складав 350 грн. на місяць.

Позивач зазначає на те, що відповідно до п.2.3. умов зазначеного договору, розмір орендної плати міг змінюватись на вимогу однієї із сторін.

20 травня 2010 року вона написала відповідачу заяву про підвищення орендної плати до 51 000 грн. із урахуванням 40 грн. за 1 кв.м. орендованого приміщення , а також додаткову угоду про внесення змін до п 2.2. умов договору оренди та відповіді не отримала, у зв»язку з чим вважає, що відповідач дав згоду на збільшення такої орендної плати.

Позивач також зазначає, що 31 травня 2010 року між нею та відповідачем за згодою сторін, підписана додаткова угода про розірвання договору оренди вказаного нежитлового приміщення з 01 серпня 2010 року .

Позивач також зазначає,що відповідач з 20.05.2010 по 01.08.2010 року та по теперішній час заборгованість за договором оренди не сплатив та ця обставина, на її думку, дає їй підстави для застосування індексу інфляції до виниклої заборгованості .

Крім того позивач зазначає, що у зв»язку з розглядом справи та зверненням до апеляційного суду з апеляційними скаргами на ухвали суду, вона несла витрати на сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 1848 грн..

Як на підставу відшкодування моральної шкоди, позивач вказує на те, що зазначені дії відповідача спричинили їй таку шкоду, яка полягає в погіршенні стану її здоров»я.

Ухвалами суду від 19 жовтня 2010 року та від 14 лютого 2011 року, провадження по вказаній справі закривалось на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України та ухвалами апеляційного суду Харківської області , відповідно від 24 жовтня 2010 року та від 24 березня 2011 року, вказані ухвали суду були скасовані та справа повернута до суду першої інстанції для її розгляду.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримала позовні вимоги з зазначених вище підстав.

Відповідач, в особі свого представника в судовому засідання суду першої інстанції позовні вимоги позивача не визнав. Свої заперечення обґрунтовував тим, що заборгованості по орендній платі перед позивачем на 01.08.2010 року ,не існує .

Представник відповідача також пояснив, що ніяких змін до зазначеного договору оренди щодо сплати орендної плати, сторонами не вносилось .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2011 року в задоволенні позовних вимог позивачу, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Наводить ті ж доводи, що і в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь , пояснення осіб, які зявились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Уточнена позовна заява позивача свідчить про те, що підставою для виникнення та стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором оренди, вона вважає зміну його умов 20.05.2010 року щодо орендної плати з 350 грн. на місяць до 51 000 грн. на місяць та виникнення такої заборгованості з 20.05.2010 року по 01.08.2010 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 78097 грн. ( а.с.151).

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами цей факт не заперечується, що 14.08.2008 року між ними був укладений договір оренди належного позивачу зазначеного вище нежитлового приміщення, згідно до пунктів 2.1., 2.2. умов якого , розмір орендної плати складав 350 грн. на місяць.

Відповідно до п.5.6 умов вказаного договору, відповідальність за сплату податку з орендної плати покладено на відповідача ( а. с . 7-8).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами цей факт не заперечується, що 31 травня 2010 року між ними укладено додаткову угоду до зазначеного договору, відповідно до якої, договір оренди за згодою сторін, розривається з 01 серпня 2010 року ( а.с. 17).

Матеріали справи також свідчать про те, що відповідно до умов договору, орендна плата позивачу виплачена відповідачем в період з 14 серпня 2007 року по 01 серпня 2010 року із розрахунку 350 грн. на місяць в повному обсягу з урахуванням сплаченого відповідачем податку за оренду вказаного нежитлового приміщення та послуг переводу ( а.с.177-179).

Крім того, як свідчать матеріали справи 17 травня 2010 року позивач звернулась до відповідача з заявою про підвищення орендної плати до 51 000 грн. із урахуванням 40 грн. за 1 кв .м . орендованого приміщення , а 20 травня 2010 року також направила додаткову угоду про внесення змін до п 2.2. умов договору оренди в якій зазначила, що у випадку відмови від підписання додаткової угоди договір вважаться розірваним та встановила, що у разі ненадходження в 30-денний термін заяви про відмови від даної суми орендної плати та розірвання договору оренди, орендна плата в розмірі 51 000 гривень вважаться ним прийнятою ( а.с.14-16).

Факт отримання зазначеної заяви позивача та додаткової угоди щодо зміни п.2.2 умов зазначеного договору оренди, відповідач не заперечує ,однак згоди на таке підвищення відповідач не давав та ця додаткова угода ним не підписана про що відповідач зазначав в запереченнях на вказаний позов ( а.с. 21-22).

В пункті ж 2.3. умов зазначеного договору оренди встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із Сторін у разі зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Таким чином зазначені умови договору свідчать про можливість зміни розміру орендної плати на вимогу однієї із сторін, а не зміна такого розміру плати нею в односторонньому порядку, як це визначила позивач.

В частинах 1 та 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, за змістом вказана норма права передбачає зміну чи розірвання договору тільки за згодою сторін, а при наявності спору - за рішенням суду.

Додаткову угоду про внесення змін до п.2.2. умов договору оренди нежитлового приміщення щодо підвищення орендної плати до 51 000 грн. ,відповідач не підписав що свідчить про наявність виниклого між сторонами спору про таку зміну умов договору.

Однак, з позовною заявою про вирішення такого спору судом , позивач у суд не зверталась та 31 травня 2010 року підписала з відповідачем додаткову угоду про розірвання зазначеного договору оренди з 01 серпня 2010 року.

За таких обставин ,твердження позивача про обов»язковість виконання відповідачем її вимог щодо збільшення орендної плати, не відповідають умовам договору оренди, фактичним обставинам справи та суперечать вимогам ст. 651 ЦК України та умовам договору.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначеної заборгованості.

Судова колегія також погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної (немайнової) шкоди , оскільки судом першої інстанції встановлено ,що між сторонами склались договірні правовідносини.

Зазначеним вище договором оренди не передбачено відшкодування сторонами моральної шкоди у разі порушення чи неналежного виконання умов договору.

Доводи, викладені ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення, а тому зазначене рішення суду першої інстанції підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319 ,218 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И ЛА :

апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_3 , відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2011 року , залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : підпис

Судді : підписи