АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«16» березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ВАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням в якому зазначив, що тривалий час працював на ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» на різних посадах у шкідливих умовах праці, в результаті чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 14.06.2007р. йому первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково та інвалідність.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з відповідача 173800грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2010 року з ВАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 стягнуто 30тис. грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 300грн. і 120грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

В апеляційні скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, суд безпідставно послався на положення ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України, оскільки правовідносини між сторонами регулюються спеціальним законом Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», судом не встановлено, що належним відповідачем по справі є Відділення Фонду, на який з 01.04.2001 року покладений обовязок відшкодування потерпілим шкоди, а не ВАТ «Суха Балка», судом не встановлений факт вини підприємства у виникненні захворювання у позивача, не встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, пропущено 3 місячний строк звернення до суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «Суха Балка» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 тривалий період часу працював на ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» у шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 14.06.2007р. первинно ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20% безстроково (а.с. 22).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим нею професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №25 від 20.04.2007 року розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 19-20) причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є робота на протязі 17 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 14.06.2007р., що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 22), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач відчуває слабкість, при не значному навантаженні зявилась задишка, постійно турбує кашель та головний біль, не може виконувати роботу по дому, що викликає в нього почуття неповноцінності, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 30000 грн. до 15000 грн. (пятнадцяти тис. грн.)

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

Так, рішенням суду першої інстанції з відповідача стягнуто судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 300грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн.

Колегія вважає, що при ухваленні рішення суд не вірно стягнув судові витрати по справі.

Згідно підпункту «д» п.1 ст. 3 Декрету КМУ «Про державне мито» розмір ставки державного мита по позовній заяві немайнового характеру (або таких, що не підлягають оцінці) становить 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 8,50грн.

Також, розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ встановлено Постановою КМУ №1258 від 21.12.2005р. (з наступними змінами) відповідно до якої, по справі позовного провадження з розгляду справи про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи витрат становлять 15грн.

На підставі вище викладеного, колегія вважає зменшити розмір стягнутого з ВАТ «Суха Балка» на користь держави державного мита з 300грн. до 8,50грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з 120грн. до 15 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2010 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 з 30000 грн. до 15000грн. (пятнадцяти тис.грн.) та зменшити розмір стягнутого з відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави державного мита з 300грн. до 8,50грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з 120грн. до 15 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: