Справа № 2-434/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2011 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі Шестопалової О.Ю.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа на боці відповідачів орган опіки та піклування Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

08.06.2010 року ОСОБА_1 представник ОСОБА_2, звернулась до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення.

Ухвалою суду від 04.08.2011 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 посилалася на те, що на підставі рішення загальних зборів членів садового товариства с/к «Автомобіліст»ОСОБА_2 був прийнятий у члени даного товариства та йому була надана земельна ділянка за №81, площею 0,06 га на території Прилиманської сільської ради, с/к «Автомобіліст».

На підставі рішення виконкому Прилиманської сільської ради народних депутатів від 29 жовтня 1999 року №420 ОСОБА_2 була передана ділянка за №81, площею 0,06 га на території Прилиманської сільської ради, с/к «Автомобіліст»у приватну власність безкоштовно.

На земельної ділянці знаходиться недобудований садовий будинок, який до експлуатації не був зданий, тобто фактично це є будматеріали, які знаходяться у його особистої власності.

Фактично шлюбні відносини з колишньою дружиною ОСОБА_2 припинили наприкінці 1999 року. У 2004 році ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з заявою про розірвання шлюбу і все це вказав у позовної заяві. З того часу він проживав у недобудованому садовому будинку, а колишня дружина з дітьми у сумісної квартирі, від долі в якої я відмовився пізніше.

У Кіровоградської області проживала мати ОСОБА_2, яка була хвора та потребувала догляду. З 2006 року ОСОБА_2 проживав зі своєю матірю у Кіровоградської області, інколи приїжджав до своєї земельної ділянки.

З дозволу ОСОБА_2 в належному йому недобудованому садовому будинку стали проживати його колишня дружина з дітьми, тому що зі слів дружини йому відомо, що вона повинна була зробити ремонт у придбаній квартирі.

В теперішній час ОСОБА_2 бажає використовувати належну йому земельну ділянку №81 площею 0,06 га на території Прилиманської сільської ради, с/к «Автомобіліст»у своїх цілях, однак відповідачі відмовились повернути йому земельну ділянку та виселитись з належного йому недобудованого будинку.

ОСОБА_2 вважає дії відповідачів незаконними, оскільки у відповідності з ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути противоправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 позов підтримала.

Позивач за первісним позовом, та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3, відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 повторно у судове засідання не зявились, будучі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, заяви про розгляд справи за їх відсутності на подавали.

Представник відділу опіки та піклування Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області до суду зявився, однак надав лист, в якому просив суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.6 і 22 Земельного Кодексу України (редакції 1990 р.) Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок»одержана громадянином у приватну власність для ведення садівництва земельна ділянка є його приватною власністю.

Земельні ділянки, передані органом влади в приватну власність та користування особі, не можуть належати до спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони не набувалися як спільне майно подружжя за спільні кошти.

По матеріалам справи встановлено, що на підставі рішення загальних зборів членів садового товариства с/к «Автомобіліст»ОСОБА_2 був прийнятий у члени даного товариства та йому була надана земельна ділянка за №81, площею 0,06 га на території Прилиманської сільської ради, с/к «Автомобіліст».

На підставі рішення виконкому Прилиманської сільської ради народних депутатів від 29 жовтня 1999 року № 420 ОСОБА_2 була передана ділянка за №81, площею 0,06 га на території Прилиманської сільської ради, с/к «Автомобіліст»у приватну власність безкоштовно.

Відповідач ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. За позовом ОСОБА_2 шлюб з ОСОБА_3 було розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28.09.2004 року.

За правилами ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст. 3, ч.3 10, 30 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторонами по справі в цивільному процесі є позивач і відповідач.

На підставі встановленого та вищевказаних положень законодавства суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме: земельною ділянкою №81, площею 0,06 га на території Прилиманської сільської ради, с/к «Автомобіліст»є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки порушені його права щодо користування земельною ділянкою.

Що стосується вимог ОСОБА_2 щодо виселення відповідачів з недобудованого будинку, який знаходиться на вищевказаній земельної ділянці, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_2 право власності на будинок не набув, а тому як лише власник будинку має таке право.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа на боці відповідачів орган опіки та піклування Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_2 земельній ділянці №81 площею 0,06 га, розташованій на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, с/к «Автомобіліст»шляхом зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_9