Справа № 2/2506/770/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Коверзнева В.О.,

при секретарі Бабич В.Д.,

з участю: сторін, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

17.12.2010 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 23922 грн 55 коп. у відшкодування майнової шкоди завданої при виконанні трудових обовязків, та 360 грн у відшкодування понесених судових витрат.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач виконувала у нього роботу на посаді касира і згідно договору несла повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження ввірених їй цінностей. 06.10.2010 року було проведено інвентаризацію коштів, що зберігаються в касі, і виявлено нестачу в сумі 23922 грн 55 коп., яку відповідач не погасила, чим завдала майнової шкоди.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Він пояснив, що безпосередньо з відповідачем трудовий договір не укладав, заробітну плату їй не виплачував, податки і збори до державних цільових фондів за відповідача, як найманого працівника, не відраховував. Відповідач виконувала у нього роботу на посаді касира на підставі укладеного ним з товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива»договору про співпрацю, була фактично допущена до виконання цієї роботи і 25.09.2010 року особисто прийняла на зберігання грошові кошти, що знаходилися в касі.

Відповідачка позов не визнала. Вона пояснила, що трудовий договір укладала не з позивачем, як фізичною особою, а товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива», директором якого являється позивач. Згоди на виконання необумовленої трудовим договором роботи на посаді касира фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 вона не надавала. Коли приймала касу підприємства їй не повідомили, що зазначені кошти належать не товариству, а безпосередньо позивачу. Під час укладення договору про повну матеріальну відповідальність другий примірник цього договору їй не вручили і повний текст договору не предявили, а тому вона вважала, що укладає договір саме з товариством, а не з позивачем. Відповідач не визнала акт інвентаризації і своєї вини у виявленій нестачі.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Наказом товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива» від 27.09.2010 року № 56-к відповідача прийнято на роботу на посаду бухгалтера товариства. Цього ж дня з нею було укладено трудовий договір, яким покладено обовязок виконання роботи на посаді бухгалтера. Іншим наказом від 27.09.2010 року № 57-к змінено дату прийняття відповідача на роботу з 27 на 25 вересня 2010 року, з посиланням на фактичний допуск до виконання трудових обовязків саме з цієї дати. Втім, суду не надано доказу на підтвердження того, що відповідач погодилася на зміну дати призначення, при цьому як убачається з матеріалів перевірки Територіальної державної інспекції праці у Чернігівській області (а.с. 31 зв.) за 25 вересня 2010 року (субота) відповідачу заробітну плату не нараховано і про її роботу в цей день в табелі обліку робочого часу не відмічено.

Зазначене дає підстави для висновку, що фактично відповідач була допущена до виконання трудових обовязків на посаді бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива»саме в день укладення трудового договору 27.09.2010 року, а не 25.09.2010 року, як стверджує позивач.

Умовами трудового договору не передбачено обовязок відповідача виконувати іншу роботу крім бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива»і тим більше в іншого працедавця, зокрема, роботи касира у позивача, як у фізичної особи. Належних доказів на підтвердження укладення з відповідачем трудового договору та виникнення між сторонами трудових правовідносин позивач суду не надав, а договір про співпрацю від 10.01.2010 року № 001/10, сторонами якого являються товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива»і приватний підприємець ОСОБА_5, не є вважається таким доказом, оскільки він має іншу сферу правового регулювання. Слід також зазначити, що діюче законодавство України, зокрема стаття 21 КЗпП України не передбачають можливість укладення трудового договору без згоди працівника.

Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження прийняття у нього відповідачем на відповідальне зберігання грошових коштів.

Суд погоджується з доводами відповідача і не приймає до уваги при вирішенні даного спору укладений з позивачем договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки підписуючи даний договір вона вважала, що укладає його саме з товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Морозива»в особі її директора ОСОБА_3, а не безпосередньо з ОСОБА_3, як фізичною особою, у звязку з тим, що не ніколи перебувала з ним у трудових відносинах.

Не можна вважати доказом підтвердження суми нестачі в розмірі 23922 грн 55 коп. приєднаний до справи акт про результати інвентаризації від 06.10.2010 року (а.с. 6), з тих підстав, що він складений і підписаний особами (ОСОБА_6 і ОСОБА_7І.), які як підтвердив сам позивач не перебувають з ним у безпосередніх трудових відносинах.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач зазначені вимоги закону не виконав і не надав суду жодного належного доказу на підтвердження свої вимог, що дає суду підстави вважати заявлений ним позов безпідставним і відмовити в його задоволенні.

Керуючись статтями 10, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення, в порядку встановленому статтею 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 01.03.2011 року.

Головуючий