Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2011р. . м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2011р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від суми безпідставно отриманих коштів, -

встановила:

13 листопада 2008року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 107325грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2005р. з ОСОБА_2 на його користь було стягнуто борг в сумі 397500грн., однак відповідач борг не повернув. Позивач ОСОБА_1, посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 107325грн. за прострочення виконання боргових зобовязань на протязі девяті років з урахуванням 3% річних від суми боргу 397500грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2009р. позов ОСОБА_1 був задоволений (а.с.29, 30).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010р. було задоволено заяву ОСОБА_2, а заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2009р. скасовано (а.с.50).

При новому розгляді справи ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18березня 2010р. цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу була передана на розгляд Комінтернівському районному суду Одеської області за підсудністю (а.с.54).

Ухвалою суду від 09 квітня 2010р. вищевказана справа була прийнята до провадження Комінтернівського районного суду (а.с.56).

05 липня 2010р. позивач ОСОБА_1 подав доповнення до позову і просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь відповідно до вимог ст.625 ЦК України 337200грн, що складаються з суми боргу в розмірі 195000грн., з суми процентів прострочення платежу в розмірі 142200грн., а всього 337200грн. (а.с.64-65).

При цьому позивач ОСОБА_1 вказав, що у період з 1995 по 1999р. відповідач ОСОБА_2, представляючись керівником і власником СП ТОВ «Одеса-Скан» брав у нього кошти різними сумами на розвиток вищевказаного підприємства. Станом на травень 1999р. загальна сума переданих ним коштів ОСОБА_2 склала 75000 доларів США, що еквівалентно 397500грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2005р. на його користь з ОСОБА_2 було стягнуто борг в сумі 397500грн. Рішення суду набрало чинності, однак відповідач ОСОБА_2 боргу йому не повернув, внаслідок чого прострочив виконання грошового зобов'язання. Тому позивач вважав, що відповідач зобов'язаний сплатити на його користь крім суми боргу, ще 3% річних від простроченої суми. На момент звернення до суду з позовом ця сума складала 107325 грн., з урахуванням уточнених позовних вимог позивач вважає, що борг ОСОБА_2 складає 337200 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що не отримував від ОСОБА_3 борг в сумі 75000 доларів США, що знайшло підтвердження у рішенні Верховного Суду України, а нові вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що переглядають рішення Верховного Суду України. Відповідач ОСОБА_2 і його представник просили застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Справа №22ц-4021/2011р. Категорія №27

Головуючій 1 інстанції суддя Вінська Н.В.

Доповідач суддя Сидоренко І.П.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2011р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.169, 170).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову. При цьому апелянт посилається на те, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволені позову (а.с.173,180-181).

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, апелянта, представника відповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2005р. на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 0.0. стягнуто 397500грн. (а.с.24-26). Вказане рішення суду 07 червня 2005р. набуло чинності. 23 лютого 2006р. судом видано виконавчий лист про примусове стягнення вказаної суми (а.с.147).

Постановою державного виконавця відділу держави виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції за №ДВ-3/299 від 09 жовтня 2010р. виконавчий документ повернутий стягувачеві, оскільки боржник ОСОБА_2 офіційно не працює, не має майна, на яке відповідно до чинного законодавства України, можливо звернути стягнення в примусовому порядку (а.с.111-149). На час звернення позивача ОСОБА_3 до суду з даним позовом, боржник ОСОБА_2 не сплатив борг згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2005р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заявив позов на підставі ст.625 ЦК України, яка регулює умови відповідальності боржника за порушення ним грошового зобов'язання та визначає правові наслідки прострочення боржником такого зобов'язання, але правовідносини, які виникли та існують між сторонами, виникли не з порушення грошового зобов'язання, взятого на себе відповідачем, а з невиконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2005р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу.

Суд першої інстанції правильно вказав, що між сторонами по справі виникли відносини, пов'язанні з невиконанням судового рішення, на які не розповсюджується дія ст. 625 ЦК України, а застосовуються норми законодавства про виконавче провадження.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_4