Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 3693 / 11 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

« 02 » серпня 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенко Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Запорізька міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю.

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку №2-«В» по вул. Радгоспній у м. Запоріжжі, розташованого на земельній ділянці площею 0,0619 га. Зазначена ділянка належить йому на праві приватної власності.

Згідно з генеральним планом забудови, ширина проїзду між земельними ділянками, на яких розташовані, з однієї сторони, будинок 2 і 2-«В», а з другої сторони 2-«А» і 2-«Г», повинна становити 4,6м. Така ж ширина проїзду (4,6м) передбачена і експлікацією земельної ділянки. Зазначений генеральний план є достатнім і належним доказом тієї обставини, що ширина проїзду має становити саме 4,6 м. Адже, відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України, «використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови».

Відповідачі по справі ОСОБА_4, яка мешкає у буд. 2-А, та ОСОБА_5, який мешкає у буд. 2, під час реконструкції належних їм будинків та присадибних ділянок, самовільно, без отримання дозволів від уповноважених органів виконавчої влади та без погодження з ним, перенесли свої паркани в середньому на 30-35 см кожен в глибину проїзду, внаслідок чого середня ширина проїзду становить 3,9м.

Внаслідок захоплення відповідачами землі, що належить територіальній громаді м. Запоріжжя, йому, як члену цієї територіальної громади, чиняться перешкоди в користуванні його приватною власністю. А саме, внаслідок звуження ширини проїзду, йому стало складніше діставатись свого будинку. Крім того, відповідач ОСОБА_5, у порушення п.15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, згідно з яким заборонена зупинка транспортних засобів у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився, протягом тривалого часу залишає у проїзді належний йому мікроавтобус Mersedes-Sprint», державний № НОМЕР_1, легковий автомобіль «Таврія», державний №551 ІОНЕ, а також автомобілі своїх родичів та знайомих. Свій автомобіль, а також автомобілі своїх родичів та знайомих у проїзді залишала і відповідачка ОСОБА_4.

Позивач вважає, що незаконне звуження відповідачами ширини проїзду, а також використання відповідачем ОСОБА_5 проїзду як стоянки автотранспорту ускладнюють йому доступ до будинку, а також роблять неможливим проїзд до будинку, при необхідності, спеціальних автомобілів - швидкої медичної допомоги, пожежної служби тощо.

Також позивач вважає, що незаконні дії відповідачів, які проявились у самовільному звуженні ширини проїзду та його використанні в якості автостоянки, заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінюю в 10 000 грн. Заподіяна моральна шкода полягає в душевних стражданнях і хвилюванні, яких він зазнав, побоюючись, що у разі потреби надати своєму хворому батькові медичну допомогу, автомобіль швидкої допомоги не зможе проїхати до його будинку.

Крім того, моральна шкода полягає у тому, що відповідачами під час спровокованих ними скандалів принижувались його честь та гідність, а також честь і гідність його батька, що завдало йому додаткових душевних страждань.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_3 просив усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Радгоспна, 2 «В», зобовязавши ОСОБА_4А та ОСОБА_5 відновити ширину проїзду між будинками 2, 2- «В» і 2- «А». 2-«Г» до 4,6 м шляхом перенесення парканів в глибину належних їм земельних ділянок. Стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування моральної шкоди: з ОСОБА_4 6000 грн., ОСОБА_5 4000 грн. Стягнути з відповідачів пронесені ним судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2011 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову.

У скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на необгрунтованість висновків суду та неправильного застосування судом норм матеріального права та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вважав, що позивач ОСОБА_3 не довів свої твердження про те, що відповідачі вийшли за межі наданих їм земельних ділянок, чим штучно звузили проїзд до його будинку.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження майном.

Судом установлено, що позивач є власником будинку №2-«В» по вул. Радгоспній у м. Запоріжжі, розташованого на земельній ділянці площею 0,0619 га. Зазначена ділянка належить йому на праві приватної власності (а.с.10).

Відповідно до проектів житлових будинків з генеральними планами ділянок, розташованими за адресами м. Запоріжжя, вул.. Радгоспна, буд.2 ( попередня адреса м. Запоріжжя, вул.. Барикадна. Буд.58-А), м. Запоріжжя вул.. Радгоспна. Буд.2-В (попередня адреса м. Запоріжжя, вул.. Барикадна, буд.59-А) та топографічної зйомки вказаних спірних ділянок у масштабі м1: 500, ширина проїзду до будинку позивача повинна становити 4,6м (а.с.11-15).

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні. В якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В основу прийнятого рішення суд поклав довідку з питань землекористування Комунарської районної адміністрації від 03.09.2002 року, яка була видана за результатами розгляду матеріалів орендного підприємства « Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», в якій зазначено, що відповідач ОСОБА_4 здійснила добудову огорожі на старий цоколь забору, при цьому розміри ділянки не помінялися (а.с.28), а також довідку Головного управління архітектури та містобудування від 20.01.2011 року про те, що при обстеженні ширина проїзду між ділянками № 2, 2а, 2в, 2г по вул.. Радгоспній становить від 3.80м до 4.50 м, що не суперечить діючим будівельним нормам (а.с.170).

Проте, в супереч вимогам ст.. 212 ЦПК України суд не надав оцінки довідці від 28 лютого 2008 року Управління земельних ресурсів Запорізької області в якій зазначено, що державними інспекторами проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства з виїздом на місце. Вказане порушення земельного законодавства вчинено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і полягає у самовільному зайнятті території проїзду до будинку по вул.. Радгоспна, 2-в шляхом встановлення залізобетонного паркану з обох боків проїзду до будинку загальною площею 0, 0028 га .

За фактом порушення складені акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства та направлені разом з повідомленням до відповідачів. На неодноразові виклики порушники не зявлялись. Справа направлена до прокуратури Комунарського району (а.с.9).

Отже зазначеною перевіркою дотримання вимог земельного законодавства з виїздом на місце був встановлений факт самовільного зайняття відповідачами території проїзду до будинку позивача, перевірка була проведена 28.02.2008 року, що спростовує зміст довідки від 03.09.2002 року, яку суд положив в основу прийнятого рішення.

Крім того, в довідці Головного управління архітектури та містобудування від 16.02.2011 року, яку суд першої інстанції також положив в основу рішення зазначено, що при забудові земельних ділянок забудовники ділянок (відповідачі по справі) не дотримались вимог генплану. При обстежені встановлено, ширина проїзду становить від 3.80 м до 4.50м,.

Отже, зміст зазначеної довідки свідчить саме про звуження ширини проїзду та встановлює факт невідповідності цієї ширини до Генерального плану, що само по собі є порушенням вимог ст.. 39 Земельного кодексу України.

Відповідно до листа начальника відділу ДАІ м. Запоріжжя від 01 листопада 2008 року зазначено, що водій автобусу « Мерседес» АР 2570 АК (відповідач по справі ОСОБА_5П.) використовував вищезазначений проїзд як стоянку автотранспорту, тому на відповідача ОСОБА_5 був складений адміністративний протокол по ч. 2 ст. 132 КУпАП (а.с. 6).

Зазначені обставини також свідчать про те, що незаконне звуження відповідачами ширини проїзду, а також використання відповідачем ОСОБА_5 проїзду як стоянки автотранспорту ускладнюють позивачу доступ до будинку, а також роблять неможливим проїзд до будинку при необхідності, спеціальних автомобілів швидкої медичної допомоги, пожежної служби, тощо.

Виходячи з наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволення позову про усунення перешкод в користуванні належним позивачу будинком та земельною ділянкою не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди слід залишити без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі 46 гривень слід покласти на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2011 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_3 будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: м. Запоріжжя. вул.. Радгоспна, 2-«В» відновивши ширину проїзду між будинками 2, 2-«В» і 2-«А». 2-«Г» до 4, 6 метрів шляхом знесення залізобетонного паркану загальною площею 0, 0028 га з обох боків проїзду до будинку по вул.. Совхозна, 2-«В».

Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 судовий збір з кожного по 23 грн, а всього в розмірі 46 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Судді: