справа № 2-563/11
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Облакевич А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся о суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свої користь заборгованість за договором позики в розмірі 80 000 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.11.2010 року ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в сумі 80000 грн., про що особисто написав боргову розписку, помилково зазначивши в ній дату 24 грудня замість вірного 24 листопада.

Відповідно до умов договору відповідач повинен був виконати взяте на себе зобов»язання по поверненню коштів в строк до 07.12.2010 року. У визначений правочином строк останній кошти не повернув, тому він змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення суми позики в розмірі 80 000 грн.

17.01.2011 року ОСОБА_2 пред»явив зустрічний позов, в якому просить суд визнати недійсним договір позики, який нібито укладений між ним та ОСОБА_1

В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання договору розписки недійсним ОСОБА_2 посилається на те, що будь-яких грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував, розписок та будь-яких інших документів, які б посвідчували факт передання йому грошових сум не підписував. Розписка надана ОСОБА_1 жодним чином не посвідчує факт передання коштів в розмірі 80 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, не визнав пред»явлених до нього зустрічних позовних вимог, пояснив, що у листопаді 2010 року до нього звернувся відповідач із проханням на короткий час позичити йому грошові кошти в розмірі 80 000 грн., для яких саме потреб він не уточняв. Оскільки відповідач займається бізнесом, в нього не було побоювань щодо неповернення останнім коштів. Фактично розписка про отримання коштів писалася відповідачем 24.11.2010 року, грошові кошти ним були передані відповідачу в офісі.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги та пояснення дані позивачем підтримала, не визнала зустрічних позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 основні позовні вимоги не визнав, підтримав зустрічний позов, пояснив, що тривалий час перебував у дружніх відносинах із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 У листопаді 2009 року останній попросив його познайомити із позивачем для організації ділових відносин. Йому відомо, що ОСОБА_4 за договорами реалізовував виготовлені позивачем меблі, не провівши при цьому розрахунку з останнім. Враховуючи ту обставину, що саме він познайомив ОСОБА_4 із ОСОБА_1 останній звернувся до нього з претензією про необхідність розрахунку за товар. Навесні 2010 року ОСОБА_4 написав розписку про те, що винен позивачу грошові кошти в сумі 80000 грн., однак не розрахувався.

Додав, що 24.11.2010 року ОСОБА_4 написав йому розписку, що зобов»язується повернути грошові кошти до 07.12.2010 року, а він одночасно в приміщенні офісу написав аналогічну розписку на ім»я ОСОБА_1 на суму 80 000 грн., при цьому ним було допущено помилку в написанні місяця, замість вірного 24.11.2010 року зазначено 24.12.2010 року.

Уточнив, що розписка від 24.11.2010 року жодним чином не посвідчує факт передання коштів, а тому є недійсною. Просить зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення сторони відповідача, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором у такій же самій сумі, що була передана йому позикодавцеві.

Судом встановлено, що 24.11.2010 року між сторонами по справі було укладено договір позики в простій письмовій формі.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач винен позивачу грошову суму в розмірі 80 000 грн., яку зобов»язувався повернути до 07.12.2010 року.

Факт особистого написання даної розписки саме 24.11.2010 року та допущення в ній помилки при написанні дати 24.12.2010 року в судовому засіданні підтвердив сам відповідач та позивач, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України даний факт не підлягає доказуванню, так як він визнаний сторонами.

Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Заявляючи зустрічні позовні вимоги про визнання договору позики недійсним відповідач посилається на відсутність факту передачі йому грошових коштів та написання ним спірної розписки на ім»я ОСОБА_1 як забезпечення виконання зобов»язань, що фактично виникли між ОСОБА_4 та позивачем.

Аналізуючи зазначені обставини суд не може погодитися із даними твердженнями, оскільки вони жодним чином не мотивовані та є сумнівними. В судовому засіданні стороною відповідача не було наведено доказів існування трьохсторонньої домовленості між ним, позивачем та ОСОБА_4 Розписка, що надана ОСОБА_2, за якою останній взяв у нього в борг 55 000 грн. та зобов»язувався повернути до 07.12.2010 року не може бути прийнята судом до уваги, як належний, допустимий та достовірний доказ, який по суті має відношення до зобов»язальних відносин, що виникли між сторонами по даній справі. На думку суду, даний доказ не стосується предмету доказування. Крім того, відповідач не надав в судове засідання оригіналу даної розписки та не заявляв клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_4 поручителем виконання зобов»язань якого він нібито виступав при написанні спірної розписки. Даний факт останнім в судовому засіданні доведений не був, доказів щодо його існування судом здобуто не було.

На думку суду, отримання відповідачем грошових коштів є підтвердженим письмовою розпискою написаною особисто відповідачем та його особистим підписом, про що він зазначив у судовому засіданні.

Враховуючи ту обставину, що зобов»язання останнім не було виконано належним чином, тобто не повернуто в строк до 07.12.2010 року грошову суму в розмірі 80 000 грн., остання підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не довів, а суд не встановив обставин недійсності спірного правочину та невідповідність його загальним вимогам, додержання яких є необхідним для винності правочину. Доводи наведені позивачем в цій частині стороною відповідача спростовані не були. Наведені ним докази, суд вважає недопустимими. Тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення основних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічних.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про солідарне стягнення із відповідачів державного мита в розмірі 800 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді в розмірі 120 грн. також підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

основний позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн., судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді розмірі 120 грн.

в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Текст повного рішення буде виготовлено 08.02.2011 року.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н.П.Маценко