12.04.2011 Справа № 2 - 478 /11 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2011 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 з 1997 року орендує чотири ставки, які розміщені на території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. В звязку з його відїздом з села та неможливістю самостійно займатися ставками відповідач попросив його допомогти в організації діяльності по обслуговуванню і охороні орендованих ставків. В звязку з чим між ними було досягнуто усної домовленості про те, що він за власні кошти зарибить ставки та самостійно буде здійснювати їх охорону, а після того як вага риби досягне 1,5 кг. вони разом з відповідачем її продадуть, а отримані кошти розділять порівну. На підтвердження чого відповідач видав на його імя довіреність. 17 травня 2006 р. він за власні кошти купив мальок риби вартістю 4560 грн. та винайняв охоронця, якому щомісячно сплачував по 500 грн. винагороди, а також самостійно охороняв ставки, використовуючи свій власний автотранспорт. 31 серпня 2007 р. ОСОБА_2 повідомив його, що він передає управління ставками іншій особі, в звязку з чим скасував видану на його імя довіреність.

Посилаючись на те, що фактично він за власні кошти займався вирощуванням риби та поніс витрати у вигляді вартості малька риби - 4560 грн., 600 грн. транспортних послуг на його доставку, сплатив 8500 грн. охоронцю, а також планував отримати дохід у розмірі 65000 грн. від продажу вирощеної риби, що с упущеною вигодою, проте відповідач відмовився від своїх зобовязань, просив суд стягнути з відповідача 78660 грн. завданих збитків.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просив про його задоволення.

Відповідач позов не визнав. Вказував на те, що дійсно 18 січня 2006 р. він видав позивачу довіреність, якою останній був уповноважений виконувати лише представницькі функції з питань оренди ставків від його імені, без будь-яких домовленостей про зобовязання довіреної особи нести власні витрати. Для чого він дозволив позивачу виловлювати його власну рибу з водойми для продовольчих потреб позивача, а також продавати виловлену рибу для проведення розрахунків за охорону, оренду водойми, найму транспорту, закупівлі корму для риби. Посилаючись на ці обставини, просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні, 18 січня 2006 р. ОСОБА_2 видав на імя ОСОБА_1 довіреність, на підставі якої уповноважив останнього представляти його інтереси в органах державної влади та управління, органах ветеринарної служби, санепідемстанції, управлінні екологічної безпеки з питань оренди ставків. 31 серпня 2007 р. відповідач скасував видану ним довіреність.

Згідно зі ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 ЦК України упущеною вигодою є збитки, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які

вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що в період дії

довіреності він фактично займався вирощуванням риби, для чого за власні кошти купував мальок риби, здійснював її транспортування до ставків, проводив зариблення.

В той же час з наявної у справі довіреності від 18 січня 2006 р. вбачається, що позивач був уповноважений відповідачем лише представляти його інтереси з питань, які стосуються оренди ставків.

Згідно наявного у справі договору на користування водним об'єктом місцевого значення на умовах оренди, укладеного 02.10.1997 р. між Єланецькою районною державною адміністрацією як орендодавцем з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_2.,як орендарем з другої сторони, право займатися рибогосподарською діяльністю(вирощуванням ставкової риби) має лише ОСОБА_2

Відповідно до п.2.6 зазначеного договору оренди укладення договору суборенди забороняється.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем витрат, повязаних з вирощуванням риби та упущеної вигоди є безпідставними.

Що стосується інших вимог позивача щодо відшкодування витрат, понесених на охорону ставків, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені належними доказами. До того ж з пояснень відповідача в судовому засіданні слідує, що між сторонами була домовленість щодо організації позивачем охорони ставків за кошти, отримані від продажу виловленої ним риби. Позивач також пояснював суду, що орендна плата за користування водними обєктами дійсно ним сплачувалась з коштів, отриманих від продажу риби.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необгрунтованим і недоведеним, а відтак задоволенню не підлягає..

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 Ці 1К України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська