АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Романюк М.М., Петренко І.О.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго", третя особа - Павлоградська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом (а.с.15) до КП "Павлоградтеплоенерго" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивачка вказувала на те, що вона є власником будинку та земельної ділянки по вул.Кооперативній,10 в м.Павлограді Дніпропетровської області. По території її земельної ділянки прокладена тепломережа, яка спричиняє їй певні незручності: через труби вона не може почати будівництво гаражу, трубами перекритий під'їзд до будинку, без її згоди на її приватну територію заходять слюсарі міськтеплоенерго для обслуговування цих труб.

В 2003 році вона відмовилась від послуг теплопостачання, після чого неодноразово зверталась до відповідача з проханням перенести чи демонтувати трубопровід та отримала відповідь керівника КП "Павлоградтеплоенерго" про те, що перенос трубопроводу теплопостачання, який пролягає по її прибудинковій ділянці, буде виконаний в липні 2009 року.

Посилаючись на невиконання відповідачем вказаного обов'язку та на порушення своїх прав, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача прибрати трубопровід теплопостачання з її земельної ділянки.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року в задовленні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення як незаконного, необґрунтованого та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, як на підставу для відмови у задоволенні позову суд посилався на те, що позивачка пропустила строк позовної давності, звернувшись до суду в 2010 році за захистом своїх прав, про порушення яких довідалася в 2003 році. При цьому, в порушення вимог ст.214 ЦПК України, суд не з'ясував, коли почався перебіг строку позовної давності (ст.261 ЦК України) та чи закінчився він станом на день звернення позивачки до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, права власності на яку вона набула 6 травня 2010 року.

Крім того, суд не взяв до уваги роз'яснення, дане в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" згідно якому, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2002 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбала будинок та земельну ділянку по вул.Кооперативній,10 в м.Павлограді. Право власності позивачки на будинок було зареєстровано 13 вересня 2002 року, а на земельну ділянку - 6 травня 2010 року разом з отриманням державного акта про право власності на неї. По території вказаної земельної ділянки прокладено трубопровід теплопостачання, який знаходиться на балансі відповідача, і спричиняє позивачці певні незручності в користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За правилами ст.26 Закону України "Про теплопостачання" проектування, будівництво, реконструкція об'єктів у сфері теплопостачання здійснюються на основі схем теплопостачання, державних будівельних норм та нормативно-правових актів на проведення будівельних робіт.

Проектування, будівництво, реконструкція об'єктів у сфері теплопостачання здійснюються спеціальними організаціями, які мають дозволи та ліцензії.

Суду не надано доказів про технічну можливість переносу трубопроводу теплопостачання з території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на інше місце, тому даний позов не може бути задоволений.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга позивача - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову відповідно з даним рішенням, а в іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: