АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Соколан Н.О.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький завод гірничого обладнання» (далі ПАТ «КЗГО») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання нею професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 13.01.2010 року їй первинно було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50%, з них: 15% - по вібраційній хворобі та 35% - по радикулопатії, а також третю групу інвалідності.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з ПАТ «КЗГО» на її користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року за заявою представника позивача ОСОБА_5, позовні вимоги ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду та залучено останнє до участі в розгляді справи в якості третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КЗГО» на користь ОСОБА_4 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також - на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «КЗГО» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України та не враховано, що діюче законодавство не передбачає обовязку відповідача відшкодовувати моральну шкоду, завдану внаслідок професійного захворювання.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у неї, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди. Не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що позивач добровільно погодилася на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати нею частини здоровя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «КЗГО» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу, впродовж 15 років виконувала роботи в умовах важкої фізичної праці вібрації, що перевищувала ГДР, працюючи стрижневиком ручного формування в сталефасоналиварному цеху ЗАТ «КЗГО».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 27.10.2009 року ОСОБА_4 встановлені професійне захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія шийна та попереково-крижова, на фоні остеохондрозу, силоартрозу шийного відділу хребта, остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, з помірно вираженим стійким больовим синдромом та статико-динамічними розладами, часто рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічним синдромом у вигляді плечолопаткового періартрозу, ПФС першого-другого степенів, початкових явищ деформуючого артрозу ліктьових, колінних та тазостегнових суглобів без функціональних порушень; 2) вібраційна хвороба першого ступеня, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок.

Актом № 7 розслідування хронічного професійного захворювання від 20.11.2009 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці вібрації, що перевищувала ГДР, яке виникло внаслідок порушення відповідачем ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 13.01.2010 року ОСОБА_4 первинно було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50%, з них: 15% - по вібраційній хворобі та 35% - по радикулопатії, а також третю групу інвалідності.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим нею на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди судом не обґрунтовано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 7 розслідування хронічного професійного захворювання від 20.11.2009 року (а.с. 5-7) причиною професійних захворювань ОСОБА_4 є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці вібрації, що перевищувала ГДР, які виниклио у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працювала хвора ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «КЗГО» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що остання є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2010 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 13.01.2010 року, тобто з моменту встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 13.01.2010 року встановлено стійку втрату професійної працездатності, що підтверджується висновком МСЕК від 13.01.2010 року (а.с. 8).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано стан здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з вищевикладеним, доводи відповідача щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: