Справа № 2-707/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2011 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.

при секретарі Горіной Г.М., Петрухіной Т.Л.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_5 Рустам-огли до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд встановити факт спільного проживання його однією родиною з ОСОБА_7, без реєстрації шлюбу, з 1995 року до дня її смерті 20.01.2011 року.

В суді позивач підтримав свої позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та встановити факт спільного проживання його однією родиною з ОСОБА_7, без реєстрації шлюбу, з 1995 року до дня її смерті 20.01.2011 року. В обгрунтування посилався на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 він продовжив мешкати з нею однією сімєю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Разом вони відвідували свята, на яких їх запрошували знайомі. З будинку він виписався оскільки мав неприємності із законом та в будинку часто були обшуки. Однак він весь час мешкав в цьому будинку, ОСОБА_7 йому готувала їжу, прала речі та піклувалась про нього. Після її смерті він займався організацією її поховання, купував спиртні напої для поминок. В їх будинку мешкали іноземні фахівці, які будували мусульманську мечеть в м.Маріуполі. Він також займався обслуговуванням автомобіля, ремонтом будинку, вони разом купували побутову техніку, він відвозив її та привозив з Криму, лікарень, коли та хворіла, придбав для неї ліки, в тому числі отримував в лікарні для неї інсулін. Розписки про позики грошей він писав, однак пояснив це тим, що писав на її вимогу коли вона дізнавалась про його зраду та відносини з іншими жінками.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В обгрунтування посилався на те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був розірваний лише документально, після розірвання шлюбу позивач та ОСОБА_7 не припинили шлюбних відносин, вони продовжували мешкати однією родиною за адресою: м.Маріуполь, вул..Громової, 26а, де він був зареєстрований до 2002 року. Їх відносини мали постійний, довірливий характер, вони вели спільне господарство, разом купували техніку та інші речі, мали спільний сімейний бюджет, разом святкували свята, ходили в гості до знайомих, відвідували ювілеї та весілля друзів. Він виступав поручителем по кредитних угодах, які укладала ОСОБА_7 з установами банків, та сплачував внески по цих кредитних договорах та за вимогою ОСОБА_7 був вписаний в свідоцтво про право власності на транспортний засіб як член її сімї, який має право керувати цим автомобілем. Також вони називали себе «батько»та «мати».

Відповідачка ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та за довіреністю від імені відповідачки ОСОБА_6, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між її матірю та позивачем, який тривав з 1993 по 1995 рік, вони припинили всі шлюбні стосунки. Причиною розірвання шлюбу стали подружня зрада та крадіжка речей з будинку. Його виселили з будинку, він зібрав свої речі та залишив будинок її матері, написавши розписку про відсутність з його боку будь-яких майнових претензій. В нього були зобовязання перед її матірю він часто позичав в неї гроші та був винний велику грошову суму. Доходів він не мав, ОСОБА_7 оформила офіційно його до себе на роботу та платила невелику грошову суму, решту утримувала в погашення боргу. Ніяких шлюбних стосунків між ними не було. Її мати вела досить успішну підприємницьку діяльність, мала великі доходи та часто брала кредити в банках, які повертала. ОСОБА_7 виступав поручителем по цих кредитах та її мати це пояснювала тим, що оскільки він має перед нею великий борг, то у разі можливої неспроможності виплатити нею кредит, цей кредит буде повертати ОСОБА_5. Він міг за дорученням її матері відвезти гроші в банк в погашення кредитів, однак всі гроші давала її мати, і це були її особисті гроші. Ніякого спільного бюджету в її матері та ОСОБА_7 не було, він не працював та не мав доходів, а доходи її матері були великими. Мати не готувала їжу, оскільки завжди була доглянутою та мала гарний манікюр. Кімната її матері на 2-му поверсі завжди закривалась на ключ та ОСОБА_5 доступу в кімнату не мав, в її кімнаті його речей ніколи не було. Лише після смерті вони в пошуках речей зайшли із хатньою працівницею та її тіткою до спальні матері, де виявили безлад в шафі та присутність сторонніх речей, яких раніше там не було. Категорично заперечувала проживання своєї матері та позивача однією родиною як чоловіка та жінки. В деяких випадках ОСОБА_5 дійсно супроводжував її мати на якісь свята, куди її запрошували, однак він мав її відвезти та у разі необхідності через погіршення стану здоровя надати їй допомогу. Предмети побуту та техніку купувала особисто її мати, а ОСОБА_5 відвозив, привозив та носив ці придбані речі. За дорученням матері він міг виконувати інші доручення, однак все це відбувалось за її особисті кошти. Були навіть випадки, коли мати давала йому гроші для оплати будь-чого, а він їх витрачав не за призначенням. Належним її матері автомобілем ОСОБА_5 керував через те, що мати не вміла керувати транспортними засобами. Поховання матері відбувалось за кошти родичів та знайомих, а ОСОБА_5 з іншими чоловіками її чоловіком, ОСОБА_8 та іншими лише займався організацією поховання. Власних грошових коштів він не мав та гроші взяв з гаманця її матері, решту грошей давала вона та родичі. Останні декілька років її мати взагалі мешкала в Криму з іншим чоловіком, з яким мала намір зареєструвати шлюб.

Представник відповідачів ОСОБА_4 проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити. В обгрунтування заперечень посилалась на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишився мешкати в будинку ОСОБА_7 з її дозволу, як колишній член родини, однак він користувався лише гаражем, оскільки керував належним ОСОБА_7 автомобілем та виконував функції її водія, та спав в окремій кімнаті. Кімната ОСОБА_7 на 2-му поверсі будинку була зачиненою на ключ та позивач за її життя був позбавлений доступу в ту кімнату. Ніякого спільного господарства та спільного бюджету між ними не було, оскільки ОСОБА_1 був найманим працівником у ОСОБА_7, вона з ним уклала трудовий договір, який був зареєстрований в центрі зайнятості, виплачувала йому заробітну платню та сплачувала за нього внески у відповідні фонди. Обґрунтуванням цього є те, що ОСОБА_1 систематично позичав у ОСОБА_7 великі грошові суми, що підтверджується відповідними розписками та був винний їй велику грошову суму. Декілька разів він дійсно за проханням ОСОБА_7 відвозив грошові кошти до банківських установ на сплату кредитів, однак ці кошти, які і інші кошти на обслуговування автомобіля, ремонт будинку тощо, надавала ОСОБА_7 та ці кошти були її власними. Всі речі домашнього обігу, техніку, меблі та інше купувала особисто ОСОБА_7 за свої власні кошти та для себе, а ОСОБА_5 супроводжував її та виконував обовязки водія та вантажника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлені вимоги необґрунтованими та у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав.

За приписами ст..3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ст..21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

За ст..24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки.

Сімейний кодекс набув чинності з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.85 Конституції України), норми Сімейного кодексу України регулюють відносини, які виникли після набрання ним чинності та він не має зворотної сили, тобто не поширюється на відносини, які виникли до цього моменту.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 Рустам-огли та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1993 року по 05 червня 1995 року, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про укладення шлюбу та його розірвання (а.с.27, 33).

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є сусідом, поряд мешкали ОСОБА_7 та ОСОБА_1, він чув як вони називали один одного «татом»та «мамою». Вони були хорошими сусідами, суперечок та сварок між ними він не чув, він приходив до них в гості у двір декілька разів на місяць. Вважав їх подружжям, декілька разів позивач в ОСОБА_1 гроші. Де він працює, йому не відомо та він не запитував ніколи. Ніяких подробиць їх життя, про розірвання шлюбу тощо йому не відомо.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що її чоловік товаришує з ОСОБА_1, раніше вони 1-2 рази на місяць зустрічались, останнім часом менше, однак близькою подругою ОСОБА_7 вона не була. В якій кімнаті хто з них мешкав їй не відомо, у її присутності вони не сперечались між собою. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що він відвозив її у Крим, купував та привозив ліки для неї. Про розірвання шлюбу між ними вона дізналась після її смерті, а про позики грошових сум не знала взагалі.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він працює начальником юридичного відділу «Азовкооперації», з ОСОБА_7 та ОСОБА_1 знайомий по роботі. ОСОБА_1 до 2003 орендував нежилі приміщення на території Центрального ринку, та в подальшому повідомив, що закриває підприємницьку діяльність. За його проханням договір оренди було укладено із ОСОБА_7, а ОСОБА_5 приймав товар, одержував гроші. Він в їх будинку не був, про розірвання шлюбу між ними та інші будь-які подробиці з їх життя йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є сусідом, мешкає на вул..Громовій, 30а. Він приходив до ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в гості та відносини між ними завжди були нормальними, вони відносились один до одного з повагою. Будь-яких деталей їх особистого життя, грошових стосунків не знає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 з 1992 року, після 2000 року він декілька разів приходив в гості до ОСОБА_1 та ОСОБА_7. Вони називали один одного «татом»та «мамою». Про розірвання шлюбу між ними не знав, вважав, що вони є подружжям. Де кожний з них працював, йому не відомо, будь-яких інших подробиць їх життя не відомо також та його в такі подробиці ніхто не посвячував.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що з ОСОБА_7та ОСОБА_1 він знайомий, вони товаришували з 1996 року, він вважав їх подружжям. Останнім часом ОСОБА_7 частіше жила в Криму, а ОСОБА_5 її відвозив та привозив. Хто в якій кімнаті будинку мешкав він не знає.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що знайомий з позивачем з 1998 року, вони товаришували. Знав їх як подружжя, був у них в гостях та вони були в нього на ювілеї в 2007 році. Мешкали вони в різних кімнатах будинку. Також його фірма виготовляла меблі для квартири в Місхорі, та він з ОСОБА_1 їздили на заміри разом до Криму та під час установки меблів. Дизайн, розміри та інші деталі узгоджувала ОСОБА_7, а гроші вносив ОСОБА_1 ОСОБА_7 останнім часом більше перебувала в Криму. Про грошові взаємовідносини його ніхто до відома не ставив.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що він є сусідом ОСОБА_7 з 90-х років, будинок придбала особисто ОСОБА_7А, в будинку в подальшому мешкали вона, ОСОБА_1 та її онук, який ходив у школу неподалеку. З ними він бачився на вулиці, кілька разів він був в них в гостях. Раніше вони були подружжям, а в подальшому йому достовірно не відомо. Останнім часом вона більше жила в Криму та коли приїжджала, то ОСОБА_5 її відвозив.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_7 з 80-х років, раніше він мешкав в Маріуполі, однак в подальшому переїхав до Криму. З 2003 року він перебував з нею у близьких стосунках, а з 2007 року, після розірвання ним попереднього шлюбу, вони разом мешкали однією родиною як чоловік та жінка в її квартирі в Криму та навіть мали намір в 2011 році одружитись. Наскільки йому відомо, ОСОБА_1 в неї сторожував в будинку та був водієм, вона його називала третім ротвейлером. Між ними існували якісь грошові зобовязання. З її слів йому відомо, що між нею та ОСОБА_1 подружніх стосунків не було. Йому також відомо, що напередодні нового 2011 року між ОСОБА_7 та позивачем був великий конфлікт, після якого вона його звільнила.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та були сусідами ОСОБА_7, підтвердили факт проживання її разом з ОСОБА_17. Вона їм говорила про те, що хоче повязати з ним своє життя.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона більше 13 років працювала у будинку ОСОБА_7 хатньою працівницею. Коли вона прийшла на роботу, вважала ОСОБА_1 чоловіком ОСОБА_7, а в подальшому їй стало відомо про те, що шлюб між ними був розірваний. ОСОБА_21 називала його охоронцем та годувальником собак. Оскільки вона систематично прибирала у всьому будинку, їй достовірно відомо про те, що ОСОБА_5 жив в маленькій кімнаті на 1-му поверсі, а спальня ОСОБА_7 була завжди зачиненою на замок. Ключ від замка був лише в неї та у ОСОБА_21. В другій спальні на 2 му поверсі мешкав онук ОСОБА_7. За її життя в її кімнаті були лише її речі, а після смерті коли вони з ОСОБА_3 відкрили спальню, виявили в її шафі чоловічий светр та сковорідки, яких раніше там ніколи не було, та в шафі був безлад, хоча незадовго до смерті ОСОБА_7 вони удвох наводили порядок в її шафі. Останнім часом ОСОБА_7 більше часу проводила в Криму. Також зі слів ОСОБА_7 їй було відомо, що ОСОБА_5 винний їй велику грошову суму, про що писав розписки. Їжу для нього вона не готувала та він прав свої речі самостійно, а її пральний порошок та інші побутові предмети знаходились в її кімнаті та ними користувалась лише вона. Як чоловік та дружина однією родиною вони не жили.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що її покійний чоловік товаришував з ОСОБА_7, вона була вхожою в будинок. Останні 5 років перед смертю байрамові Р.А. переважно мешкала в м.Ялті. ОСОБА_1 був охоронцем, слідкував за автомобілем. Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що ОСОБА_5 заборгував їй велику грошову суму та відпрацьовував її. В будинку він мешкав в кімнаті на 1-му поверсі, а ОСОБА_21 в спальні на 2-му поверсі, яка була завжди зачиненою на ключ. Їжу вона не готувала та про ОСОБА_1 вона не піклувалась. На дні народження своєї доньки ОСОБА_7 говорила їй про те, що вона хотіла зареєструвати шлюб із ОСОБА_17.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що він був сусідом ОСОБА_7, перебував з нею у дружніх стосунках. Під час однієї з зустрічей вона йому повідомила, що в неї в Криму є відносини з іншим чоловіком. Також йому відомо про те, що ОСОБА_1 заборгував ОСОБА_21 велику грошову суму.

Свідок ОСОБА_24 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з 1995 року. Колись вони перебували в шлюбі, шлюб був розірваний. ОСОБА_7 жила своїм життям, а ОСОБА_5 своїм, сімї в них не було, в основному вона жила в м.Ялта. Він міг її відвезти або забрати. Зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що вона шлюбних стосунків з позивачем не підтримувала.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що вона була рідною сестрою померлої ОСОБА_7, вони жили поряд з їх будинком та вона була вхожою в їх будинок. Після розірвання шлюбу між позивачем та її сестрою, подружні стосунки в них були припинені, оскільки шлюб було розірвано через подружню зраду з боку ОСОБА_1 та крадіжку речей. Її сестра досить успішно займалась підприємницькою діяльністю, а він не мав доходів та був їй винний велику суму грошей, яку не повертав. Тому ОСОБА_7 через який-то час після розлучення дозволила йому мешкати в її будинку в маленькій кімнаті на 1-му поверсі, взяла його до себе на роботу, сплачувала за нього податки та він мав виконувати обовязки сторожа, охоронця, водія, оскільки та не керувала автомобілем та багато їздила, та виконувати інші її доручення. В розмовах з сестрою з приводу того, коли саме вона позбавиться ОСОБА_1, та відповіла їй що вижене його коли він поверне їй заборговані гроші. ОСОБА_7 їжу не готовила, оскільки в неї не було для цього достатньо часу та завжди був гарний манікюр, тому вона періодично готувала для сестри та носила їй їжу. Взагалі ОСОБА_7 мала намір переїхати до Криму жити, оскільки в неї були стосунки з іншим чоловіком та цього також вимагав стан її незадовільний здоровя. Шлюбних стосунків між її сестрою та позивачем не було та однією родиною вони після розірвання шлюбу не мешкали.

Виходячи із встановлених статтею 3 СК України засад та ознак сімї, суд, аналізуючи всі надані сторонами докази, приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не встановлений достовірно факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу, а приведені позивачем та його представником доводи та факти в обґрунтування позовних вимог спростовуються поясненнями допитаних судом свідків та дослідженими судом документами.

Так, заявлені позивачем та допитані судом свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16 пояснили взагалі, що вони з свого боку вважали ОСОБА_7 та ОСОБА_1 сімєю, та взагалі не знали про розірвання між ними шлюбу, про будь-які деталі та подробиці життя кожного з них, стосунки між ними, грошові зобовязання тощо вони не обізнані та їм ніхто про це не повідомляв. Свідок ОСОБА_11 суду дав свідчення з приводу переоформлення договору оренди, пояснивши при цьому, що з позивачем знайомий лише по роботі та разом зі своїм другом лише приходив у справах до будинку ОСОБА_7, при цьому внутрі будинку він не був.

Разом з тим, ствердження позивача та його представника про наявність спільного побуту, спільного господарства, спільного бюджету спростовуються поясненнями як відповідачки ОСОБА_3, так і свідченнями допитаних судом свідка ОСОБА_20, яка не є зацікавленою особою і досить тривалий час працювала у будинку ОСОБА_7, а також свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 До того ж, з пояснень свідків в суді взагалі стало відомо про те, що ОСОБА_7 мала намір створити сімю зовсім з іншим чоловіком ОСОБА_17, з яким вона мешкала разом декілька років перед своєю смертю що підтвердив і сам свідок ОСОБА_17 До того ж, найближчі родичі померлої ОСОБА_7 її донька та сестра категорично заперечували проти того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією родиною як чоловік та жінка. Довідку КСН «Селище Західний»від 28.01.2011 року про те, що ОСОБА_1 мешкає з 1993 року за адресою: м.Маріуполь, вул.Громової, 26а з ОСОБА_7 по день її смерті та вів спільне господарство суд оцінює критично, оскільки такий висновок головою КСН зроблений зі слів сусідів та він спростовується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

В суді позивач та його представник також надали фотокартки та відеозаписи свят, на які запрошувались ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посилаючись на те, що це підтверджує факт їх проживання однією родиною без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки.

Під час перегляду наданих позивачем фотокарток та відеозаписів двох весіль та ювілею, встановлений лише факт відвідування таких свят ОСОБА_7 та ОСОБА_1, при цьому на фотокартках вони відображені поряд з іншими особами та вказані позивачем дати фіксування не завжди відповідали дійсності та заперечувались протилежною стороною, а на одному з відеозаписів взагалі достатньо чітко видно, що ОСОБА_1 вітає ювіляра особисто від себе, а ОСОБА_5 лише за її вимогою передав подарунок від неї ювіляру. Знаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_1 поряд за однім святковим столом на думку суду не може служити доказом на підтвердження ознак сімї, ведення спільного побуту, спільного бюджету тощо.

Окрім того, дослідивши надані стороною у справі боргові розписки, написані ОСОБА_1 власноруч, з яких видно, що ОСОБА_1 неодноразово позичав у ОСОБА_7 досить великі грошові суми, суд вважає неспроможним ствердження позивача про те, що їх зміст не відповідав дійсності та вони були написані як жарт, оскільки цими розписками підтверджується наявність певних зобовязань ОСОБА_1 грошового характеру, які тягнуть визначені діючим законодавством правові наслідки і не можуть доводитись іншими засобами доказування. Зміст розписок досить чітко відображає характер відносин між особами та не містить інших умов жартівного характеру, які би ставили під сумнів дійсність волі та наміру сторін в такій угоді позики. До того ж к декількох розписках ОСОБА_1 сам зазначав «колишня дружина».

Неспроможними суд вважає посилання позивача в обґрунтування позову на факт постійного проживання позивача в будинку ОСОБА_7, оскільки по-перше, з правової токи зору, відповідно до ст..156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права колишнього чоловіка на проживання в цьому будинку; по-друге, встановлено, що ОСОБА_1 іншого житла не мав, тимчасово зареєстрований за адресою: м.Маріуполь, пров.Банний, 5, та мешкав в будинку ОСОБА_7 з її згоди у відведеній йому кімнаті на 1-му поверсі. При цьому також в суді було встановлено, що ОСОБА_7 мешкала в іншій кімнаті, яка до того була зачиненою на ключ та він не мав доступу в цю кімнату. По-третє, сам факт проживання колишнього подружжя в одному будинку за таких обставин не може свідчити про те, що вони мешкають однією сімєю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка.

Досліджуючи надані відповідачами трудовий договір, квитанції про сплату податків та довідку Жовтневої МДПІ від 04.02.2011 року, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача про наявність між колишнім подружжям взаємних прав та обовязків подружжя є безпідставним, та між ОСОБА_7 та позивачем мали місце трудові стосунки як роботодавця та працівника. При цьому цей факт також підтверджений поясненнями допитаних судом свідків, які підтвердили, що ОСОБА_5 виконував певні обовязки охоронця будинку, водія, виконував інші доручення ОСОБА_7 саме як найманий працівник, а не її чоловік, в тому числі відвозив, привозив її за мірою необхідності, отримував для неї інсулін, оскільки в медичній установі були черги, та інше.

Щодо наявності спільного бюджету, сплати ОСОБА_1 кредитів тощо, то аналізуючи всі надані докази, суд приходить до висновку про те, що спільний бюджет в даному випадку не мав місце, оскільки по-перше, досить незрозумілими були пояснення позивача про джерела його доходів та він не зміг навіть визначити конкретний розмір своїх доходів, абстрактно зазначаючи джерело їх отримання (доходи від оренди до 2003 року, купівля-продаж автомобілів тощо) та не надавши доказів на їх підтвердження; по-друге, ОСОБА_1 визначала позивача як статтю витрат, що відображалось в її записній книжці, де містяться записи про отримані доходи та понесені витрати; по-третє, сам факт безпосереднього внесення декілька разів начебто ОСОБА_1, з його слів, грошових коштів в касу банку в повернення кредитів у співвідношенні із тою кількістю укладених ОСОБА_7 кредитних договорів та повернутих коштів, не свідчить про те, що таке повернення кредиту ОСОБА_5 здійснював з власних коштів чи з спільного сімейного бюджету; вчетверте, з приводу укладених кредитних договорів, то позивач сам стверджував, що за декількома договорами він виступав поручителем, тобто мав солідарний обовязок із позичальником по поверненню кредиту та сплаті відсотків, тобто цей обовязок витікав з умов укладеного ним цивільно-правового договору, а не взаємних прав та обовязків подружжя. Також в усіх наданих позивачем ксерокопіях платіжних доручень та квитанцій відображені відомості про одержання банком грошових коштів саме від ОСОБА_7, а не ОСОБА_1, за кредитними договорами, та можлива наявність в правому куті підпису начебто ОСОБА_1 не спростовує цього факту та може бути поставлена в будь-який інший час.

Надані позивачем копії товарних чеків на придбання в 2008 році будівельних матеріалів без зазначення отримувача та адреси, локальної смети №3 від 11.01.2007 року, рахунку-фактури №0009 від 11.01.2007 року, договір страхування майна, чеки та гарантійні талони на придбання побутової техніки, в яких не зазначено прізвища покупця або зазначено «ОСОБА_7А.»та інші суд взагалі вважає неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони не мають значення до предмету доказування та не свідчать про факт проживання однією родиною позивача та ОСОБА_7

З приводу наданої копії договору на виготовлення меблів, то факт укладання такого договору не заперечувався сторонами, та свідок ОСОБА_26 суду пояснював, що фактично замовником виступала ОСОБА_7, з якою і узгоджувався проект меблів, колір, матеріали, устаткування та інші деталі, а ОСОБА_5 відвозив для здійснення замірів та встановлення кухні до Криму його та заміряльника. Такий договір міг бути укладений ОСОБА_7 і за дорученням самої ОСОБА_7.

Посилання позивача на спільні поїздки за кордон спростовуються копією закордонного паспорту на імя ОСОБА_7, в якому відсутні відповідні відмітки про перетинання кордону та отримання віз.

Та обставина, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7, звертаючись один до одного, могли називати себе «татом» та «мамою», на думку суду не підтверджує факту їх проживання однією родиною без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, оскільки вони, як колишнє подружжя, яке не мало спільних дітей, могли називати себе по-різному, в тому числі і в жартівній формі.

Таким чином, суд вважає вимоги недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, безперечно та достовірно факт проживання однією родиною позивача та ОСОБА_7 з 1995 року по день її смерті в судовому засіданні не доведений. До того, ж норми СК України, які регулюють це питання, не мають зворотної сили, а тому не розповсюджуються на відносини, які існували до набуття ним чинності. Що стосується проміжку часу з 2004 року по 2011 рік, то в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 переважну кількість цього часу з 2007 по 2011 рік прожила в м.Ялта АРК, мала там житло, здійснювала підприємницьку діяльність, фактично мешкала однією родиною з іншим чоловіком.

За таких обставин підстав для задоволення позову не має та у його задоволенні суд відмовляє.

Судові витрати суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.3,10, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_7 ОСОБА_5 Рустам-огли до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією родиною ОСОБА_7 ОСОБА_5 Рустам-огли з ОСОБА_7, без реєстрації шлюбу, з 1995 року по 20.01.2011 року відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ