Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 1407/2-1310/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

27 липня 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Попенко О.В.,

За участю позивача ОСОБА_1,

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вона зазначила, що 21 жовтня 2010 року помер її батько ОСОБА_4 На випадок своєї смерті він склав заповіт, згідно якого заповідав право на земельну частку (пай) дочці ОСОБА_1 24 листопада 2001 року ОСОБА_4 отримав Державний акт на право приватної власності на землю, тобто земельна частка (пай) була виділена в натурі, але не спадкодавець не вніс змін до заповіту та не скасував його. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, але не може належним чином оформити право власності на земельну ділянку, оскільки спадкодавця заповідала право на земельну частку (пай) згідно сертифікату про право на земельну частку, тоді як на сьогоднішній день право власності спадкодавця ОСОБА_4 посвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Посилаючись на те, що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач просила позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні було встановлено, що 21 жовтня 2009 року помер батько позивача ОСОБА_4. (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 100696, видане 23 жовтня 2009року).

08 лютого 2000 року секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 заповідав сертифікат на право на земельну частку (пай) дочці ОСОБА_5.

Спадкоємець в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру № 27502841 від 14 липня 2011 року, але їй було відмовлено, оскільки спадкоємець не може надати правовстановлюючий документ, який вказаний у заповіті, тобто сертифікат.(довідка Першої Вознесенської державної нотаріальної контори № 49/0116 від 24 січня 2011 року).

У відповідності з п.18 "г" Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі та видачі Державного акта на право власності на землю. Таке ж положення передбачене п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»

В судовому засіданні було встановлено, що 24 листопада 2001 року ОСОБА_4 на підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради № 1 від 25 вересня 2001 року отримав у приватну власність земельну ділянку площею 7,18 гектарів, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі в тому числі і прийняття спадщини.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в судовому засіданні було встановлено і підтвердилося матеріалами справи, що ОСОБА_4, який помер 21 жовтня 2009 року дійсно належало право власності на земельну ділянку площею 7,18 га.

Згідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Таким чином, суд враховуючи неможливість оформлення позивача у спадкових правах у державній нотаріальній конторі, через те, що правовстановлюючий документ, який був зазначений в заповіті сертифікат на право за земельну частку (пай) втратив свою чинність у звязку з видачею Державного акту спадкодавцю, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а також ст.16 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону, вважає за можливе визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 7,18 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області .

Керуючись ст. 10, 11, 15, 130, 174, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку розміром 7,18 гектарів, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 21 жовтня 2009 року в с. Тімірязєвка Вознесенського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя М.М. Ротар