Справа №2-164/11/0603
Рішення

іменем України

01 лютого 2011 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Шевчук А.М., при секретарі Крушевській Л.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу, усунення від права на спадкування за законом; третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 Просила встановити факт, що вона (ОСОБА_1Б.) проживала однією сім?єю без шлюбу з ОСОБА_4 з березня 2002 року по 14 вересня 2009 року та усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті сина. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті свого чоловіка, Дав ?ялова Е.В., вона без реєстрації шлюбу з березня 2002 року проживала однією сім?єю з ОСОБА_4 до дня його (ОСОБА_4М.) смерті, тобто до 14 вересня 2009 року. У продовж цього періоду вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Встановлення юридичного факту її потрібно для оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. У 1986 році відносини між ОСОБА_2Н та ОСОБА_4, тобто матір?ю та сином, погіршилися, через зловживання спадкодавцем(сином) спиртними напоями і мати перестала йому допомагати. З березня 2006 року ОСОБА_4М перебував у безпорадному стані через захворювання на туберкульоз, але відповідач не змінила свого ставлення до сина. Невдовзі з ОСОБА_4 трапився нещасний випадок - пожежа у квартирі. Внаслідок цього спадкодавець отримав опіки 4 ступеня та йому ампутували ногу. Навіть після таких подій мати синові не допомагала, хоча мала можливість. Натомість вона (ОСОБА_1Б.) запозичувала гроші на ліки та харчування ОСОБА_4, обмежувала себе у харчуванні та одязі, зверталася до благодійних організацій з проханням надати матеріальну допомогу. Всі витрати на проведення та організацію поховання спадкодавця були сплачені нею.

Ухвалою суду від 15 липня 2010 року до справи була залучена ОСОБА_3, як третя особа без самостійних вимог, оскільки рішення може вплинути на її права та обовязки вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с.35,115).

У судовому засіданні позивач підтримала вимоги у повному обсязі. При цьому уточнила, що просить встановити факт проживання однією сім?єю без шлюбу з ОСОБА_4, не менше як пять років до часу відкриття спадщини. ОСОБА_1Б пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації. До смерті спадкодавця комунальні послуги сплачувала відповідач. Вона стала платити комунальні послуги після смерті спадкодавця. Квартира у який вона зареєстрована аварійна. Вона позичала гроші у сумі 3 000 грн. не на придбання ліків для спадкодавця, а на придбання меблів. ОСОБА_4 курив та зловживав спиртними напоями, вона до цього нічого не має. Відповідач втрутилася у процес поховання спадкодавця та поховала його у костюмі, а не у площаниці.

Відповідач та її представник вимоги не визнали у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтували тим, що позивач була при спадкодавцеві приживалкою, якій було вигідно безкоштовно проживати у квартирі спадкодавця та паразитувати за чужий рахунок. Так, за життя спадкодавця комунальні послуги сплачувала відповідач, яка вимушена була, незважаючи на похилий вік та хворобливий стан свого здоров?я, продовжувати працювати у школі, підробляти репетиторством, щоб допомагати синові матеріально. Інших родичів у відповідача не залишилося: чоловік та внук померли раніше за сина. Вона все своє життя робила для сина, що могла: боролася з його пагубною звичкою палити через яку він захворів туберкульозом та трапилася пожежа, із його алкоголізмом. Коли син обпікся та втратив ногу вона за допомогою єврейських організацій забезпечила його всім, чого він потребував: ліками, перевязочним матеріалом, медичним доглядом, харчуванням (у тому числі фруктами). Після виписки сина додому зробила йому паспорт, взяла на себе всі дії для встановлення 1-ої групи інвалідності та призначення для сина пенсії, яку особисто він одержував та якою сам розпоряджався. Більше чим вона зробила для сина ніхто не зробив. Вона робила все, що було у її силах, хоча через похилий вік та хвороби сама потребує догляду.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 пояснила, що насправді позивач хитра обачна жінка, яка намагається ввести суд в оману. Позивач знайшла до ОСОБА_4 підхід на ґрунті пияцтва. Позивач потурала пагубним звичкам: носила йому сигарети, горілку у яку капала снодійне, щоб він спав. Позивач надовго покидала спадкодавця одного у квартирі, а сама йшла на кладовище. Матеріально забезпечувала спадкодавця відповідач. Позивач по-справжньому не опікувалася господарем квартири, а зараз прагне нею заволодіти. ОСОБА_1 вимагала, щоб її віддали гроші за те, що вона доглядала за ОСОБА_4 Це була її умова за якою вона погоджувалася залишити квартиру спадкодавця. Всю необхідну допомогу організувала для сина мати, тобто відповідач. ОСОБА_2 опікувалами сином все його життя.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 08 грудня 1993 року (а.с.35).

Чоловік позивача, ОСОБА_5 помер 11 березня 2001 року (а.с.6).Як вбачається зі змісту ст.175 КпШС України шлюб припинено внаслідок смерті одного з подружжя.

Згідно вироку Бердичівського районного суду від 04 травня 2001 року ОСОБА_4, який раніше судимий 27.03.96 року, був засуджений за ч.3 ст.140 КК України на три роки позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання з 05 лютого 2001 року, міра запобіжного заходу утримання під вартою (а.с.66-68). Згідно довідки начальника Коростенської виправної колонії (№71) ОСОБА_4 відбував покарання по 26 лютого 2003 року (а.с.70). Таким чином, з 05 лютого 2001 року по 26 лютого 2003 року ОСОБА_4 не перебував на волі. Досліджені обставини спростовують твердження позивача та свідчать про те, що позивач та ОСОБА_4 не могли проживати разом з березня 2002 року.

Як показали суду свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з березня 2003 року ОСОБА_4 став проживати у квартирі позивача, тобто у квартирі АДРЕСА_2. У 2004 році вони перейшли проживати у квартиру ОСОБА_4, тобто у квартиру АДРЕСА_3. Свідок ОСОБА_9 ствердила, що позивач зійшлася з ОСОБА_4, оскільки у неї не було житла.

Покази свідків у цій частині не викликають у суду сумнівів, оскільки підтверджуються наступними письмовими доказами. Так, згідно довідки житлової організації від 26 липня 2010 року №3967 позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але не проживає у даній квартирі (а.с.51). Рішенням Бердичівського міськвиконкому від 21 березня 2005 року №149 технічний стан даної квартири визнано таким, що не відповідає санітарно-технічним нормам та доручено житловій комісії виконкому відселити сім?ю з будинку(а.с.27). Таким чином, досліджені судом письмові докази спростовують твердження позивача, що квартира або будинок, у якому вона зареєстрована, визнані аварійними.

Вище зазначені свідки суду показали, що до своєї смерті ОСОБА_4 спільно проживав із позивачем як чоловік із жінкою, вони були повязані спільним побутом та мали взаємні права та обовязки.

ОСОБА_4 помер 14 вересня 2009 року(а.с.61).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали однією сім?ю без шлюбу з березня 2003 року по 14 вересня 2009 року, тобто більше шести років. Строк виповнився на момент відкриття спадщини і його обчислено з урахуванням часу спільного проживання позивача із спадкодавцем однією сім?єю до набрання чинності СК України.

Встановлення даного факту має юридичне значення. Згідно ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Проте, як вбачається зі змісту п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

Суд ж розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦК України). Суд сприяв всебічному і повному з?ясуванню обставин справи: неодноразово розяснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно частини 5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідач, ОСОБА_2, є матір?ю ОСОБА_4 та згідно ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина (а.с.57).

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 внаслідок пожежі, яка трапилася у його квартирі 18 березня 2008 року, отримав опіки та 20 березня 2008 року був госпіталізований в опіковий центр Житомирської обласної лікарні (а.с.8). 21 травня 2008 року його було прооперовано ампутація правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини правого стегна. Виписаний для подальшого лікування за місцем проживання 11 червня 2008 року. Таким чином, у безпорадний стан ОСОБА_4 потрапив з 18 березня 2008 року.

На той час відповідачу вже виповнилося 75 років (свідоцтво про народження ОСОБА_2, копія паспорту приєднані до матеріалів справи).

Свідок ОСОБА_10 ствердила, що останні чотири роки прибирає у квартирі відповідача та допомагає її по господарству, оскільки сама вона вже не ладна впоратися через хвороби серця, очей та вік. Відповідач також перебуває на обслуговуванні міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) і є одинокою (а.с.118).

У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що у звязку із захворюванням ОСОБА_4 на туберкульоз він з 2006 року начебто перебував у безпорадному стані, оскільки із довідки завідувачки протитуберкульозним диспансером від 20 липня 2010 року №249 вбачається, що 05 липня 2007 року він був виписаний достроково з обласної туберкульозної лікарні за порушення режиму, а безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. (а.с.62).

Згідно довідки Житомирської обєднаної єврейської громади Благодійний центр «Хесед Шломо»від 21 липня 2010 року №118 ОСОБА_4 у продовж з 25 березня 2008 року по 19 травня 2008 року отримав безкоштовну благодійну допомогу у вигляді медикаментів загальною вартістю 3 936 грн. 95 коп.(а.с.63). Свідок ОСОБА_11 ствердила, що така допомога була надана спадкодавцю за клопотанням відповідача, тобто його матері. Окрім того, свідок показала, що відповідач передавала гроші куратору «Хесед», а ті за ці гроші купували фрукти для хворого та носили йому у лікарню.

Відповідач з 05 травня 2008 року по 16 травня 2008 року лікувалася у кардіологічному відділенні Бердичівської центральної міської лікарні (а.с.30).

Свідок ОСОБА_12 ствердила, що вона двічі із відповідачем їздила в місто Житомир у лікарню до ОСОБА_4

Вище вказані свідки показали, що після виписки ОСОБА_4 з опікового центру відповідач передавала перевязочний матеріал, організовувала огляд лікарів на дому та патронажну медичну допомогу (медсестру), особисто займалася питаннями оформлення паспорту та першої групи інвалідності 25 липня 2008 року (а.с.28). Внаслідок допомоги саме відповідача ОСОБА_4 одержував пенсію, якою міг розпоряджатися. Завдяки допомоги відповідача через єврейські організації ОСОБА_4 був забезпечений обідами.

З 18 серпня 2008 року по 22 серпня 2008 року відповідач лікувалася у відділенні мікрохірургії ока Житомирської обласної клінічної лікарні, а з 21 листопада 2008 року по 28 листопада 2008 року лікувала серце в кардіологічному відділенні Бердичівської ЦМЛ (а.с.29,31).

Як ствердила суду свідок ОСОБА_12 відповідач ходила до квартири сина, але вона була зачинена.

Відповідач до смерті сина оплачувала комунальні платежі по його квартирі, тобто по квартирі АДРЕСА_4. Даний факт підтвердила позивач. Окрім того, позивачем надані квитанції на плату комунальних послуг, які були спожиті та оплачені лише після смерті спадкодавця(а.с.10-15).

Що ж стосується розписки від 02 березня 2008 року про отримання позивачем у позику 3 000 грн., то ці кошти позичалися та були використані позивачем на придбання меблів, а не на, або для лікування ОСОБА_4 та його відвідування у Житомирі. Дані обставини позивач підтвердила та повідомила, що перед подачею позовних матеріалів до суду виправили дату розписки, але забули виправити дату позики (а.с.117). Окрім того, на лікування спадкодавця 02 березня 2008 року ніхто грошей позичати на ці потреби не міг, оскільки нікому не було відомо, що пожежа трапиться 18 березня. Дата позики зазначена у розписці без виправлень.

Стосовно поховання спадкодавця. Твердження позивача про те, що відповідач жодних витрат на поховання сина не понесла знову ж таки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, із свідоцтва про поховання №537 вбачається, що саме відповідач 15 вересня 2009 року на секторі №12, ряд №1, місце №11 кладовища, розміщеного в місті Бердичеві по вул. Войкова, здійснила поховання померлого ОСОБА_4М.(а.с.58). Окрім того, свідок ОСОБА_13 показала, що відповідач плакала, погано себе почувала, дала їй 500 грн., вона по її(відповідача) проханню разом із позивачем на ці гроші і дві пенсії на поховання замовляли ритуальні послуги (а.с.16). У судовому засіданні свідки показали, що відповідач не дозволила сина ховати у площаниці і за її наполегливістю та кошт померлого було перебрано у костюм. Дослідивши докази у сукупності суд ставить під сумнів довідку житлової організації від 26 березня 2010 року №21 в частині щодо тверджень за чий кошт було поховано спадкодавця(а.с.9).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не ухилялася від надання допомоги синові, який через тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані, а навпаки, робила для сина все, що могла, хоча за віком та станом здоров?я сама потребувала опіки. Відповідач не могла робити більше, ніж робила, тому вона не може бути усунена від права на спадкування за законом після смерті сина.

Судові витрати з встановлення факту не відшкодовуються. Позивачеві не можуть бути присуджені судові витрати з другої вимоги, оскільки у її задоволенні відмовляється.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218,256-259 ЦПК України, ч.5 ст.1224, ст.ст.1258,1261,1264 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

в и р і ш и в :

вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім?ю без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з березня 2003 року по 14 вересня 2009 року.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимоги щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: