АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 5
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційної скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення виконкому, свідоцтва про право власності та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою.

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська про визнання недійсним рішення виконкому, свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2011 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково та визнано незаконним та скасовано пункти рішення Виконавчого комітету Кіровської Ради м. Дніпропетровська №71 від 20 січня 1989 року в частині узаконення жилого будинку літ.В-1 по АДРЕСА_1 , який складається з 2-х жилих кімнат площею 17,0 м.кв., загальною площею 33,8 м.кв. із надвірними постройками: уборною Г за ОСОБА_1 , в частині визначення дати побудови будинку В-1 у 1984 року, в частині видачі права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , в частині зобов`язання ОСОБА_1 пройти перерегістрацію технічної документації в МБТІ відповідно. Визнано незаконними та скасовано рішення Виконавчого комітету Кіровської ради м. Дніпропетровська №145 від 20 січня 1989 року в частині затвердження акту ідеальних часток користування в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 10 лютого 1989 року видане ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська №145 від 20 січня 1989 року на 32/100 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, згідно вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 1951 року визнане право власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/3 долі за кожним. На момент ухвалення даного рішення будівлі В-1 не існувало. В 1961 році власниками самовільно була побудована будівля В-1, яка згідно зведеного оціночного акту БТІ значиться, як сарай В-1. В 1970 році померла ОСОБА_6 , в 1975 році помер ОСОБА_5 . Спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_6 , та за заповітом після смерті ОСОБА_5 , згідно свідоцтв про право на спадщину від 05 жовтня 2005 року є ОСОБА_2

20 січня 1989 року виконкомом Кіровського району м. Дніпропетровська винесене рішення №71 про узаконення, прийняття в експлуатацію і видачу права власності на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2 . У цьому рішенні також зазначено, що ОСОБА_1 власними силами і на власні кошти перебудував у 1984 році сарай В-1 в житловий будинок літ. В-1 по АДРЕСА_3 де він і мешкає зі своєю сім`єю. На підтвердження відсутності спорів з приводу перебудови сараю під літ. В-1 в житлову будівлю літ. В-1 в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 наданий акт від 28 жовтня 1988 року, складений представником міськінвентарбюро, в ході складення якого були опитані сусіди які пояснили, що домоволодіння АДРЕСА_3 , згідно правовстановлювальних документів належить ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Рішенням виконкому Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради за № 145 від 20 січня 1989 року затвердженні ідеальні частки домоволодіння - за ОСОБА_5 визнано 13/100, за ОСОБА_6 - 13/100, за ОСОБА_7 - 42/100, за ОСОБА_1 - 32/100.

10 лютого 1989 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Кіровського району м. Дніпропетровська на підставі рішення Виконкому Кіровської районної ради в м. Дніпропетровську за № 145 від 20 січня 1989 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право приватної власності на 32/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .

З урахуванням зазначених вище обставин та положень ст.ст. 71, 75, 76, 79, 105 ЦК України (в ред. 1963 року) суд обґрунтовано відмовив у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та частково задовольнив зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .

При цьому судом було зроблено вірний висновок, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не пропущений оскільки вона дізналась про порушення її права власності тільки в жовтні 2005 року коли отримала через поштове відділення від ОСОБА_1 повідомлення про продаж належної їй частки в спірному домоволодінні, а з зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулась 05 січня 2006 року.

Крім того, суд вірно зазначив, що оскільки згідно відповіді за № 1016 від 02 червня 2010 року ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах з 15 листопада 1983 року по 16 грудня 1985 рік у військовій частині № НОМЕР_1 , то він не міг у 1984 році перебудувати сарай В-1 в житловий будинок літ. В-1. Таким чином, судом зроблено правильний висновок про те, що рішення Виконкому Кіровської районної ради за № 71 від 20 січня 1989 року про узаконення жилого будинку літ.В-1 по АДРЕСА_3 , який складається з 2-х жилих кімнат, площею 17 кв.м., загальною площею 33,8 кв.м. із надвірними постройками: уборною Г за ОСОБА_1 , визначення дати побудови будинку В-1 у 1984 році; видачі права власності ОСОБА_1 на зазначений будинок та його зобов`язання пройти перереєстрацію технічної документації у МБТІ є незаконним, та таким, що підлягає скасуванню.

Рішення виконкому Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради за № 145 від 20 січня 1989 року про затвердження ідеальних часток домоволодіння, оскільки воно прийняте на підставі незаконного рішення виконкому № 71 від 20 січня 1989 року також є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже незаконним є і свідоцтво про право приватної власності на 32/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 видане ОСОБА_1 відділом комунального господарства виконавчого комітету Кіровського району м. Дніпропетровська 10 лютого 1989 року на підставі рішення Виконкому Кіровської районної ради в м. Дніпропетровську за № 145 від 20 січня 1989 року.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку, вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом в частині визнання незаконним та скасування рішення Виконкому Кіровської районної ради за № 71 від 20 січня 1989 року, визнання незаконним та скасування рішення Виконкому Кіровської районної ради № 145 від 20 січня 1989 року в частині затвердження акту ідеальних часток в домоволодінні, визнання недійсним свідоцтва про право власності від 10 лютого 1989 року на 32/100 частини домоволодіння підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевказане, суд прийшов до правильного висновку, що не має правових підстав вважати, що ОСОБА_1 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_3 , так як і не має підстав вважати його землекористувачем зазначеного домоволодіння, а тому в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про розподіл житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України при подачі зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 повинна була сплатити витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., однак при подачі позову в державний бюджет, зазначену суму не сплатила.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом було вірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

В апеляційної скарзі не наведено доводів, яки б спростовували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді