Справа № 2-518/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 липня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

при секретарі Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ДП ТАКСІ-СЕРВІСВАТ Автопромінь про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою суду від 24 травня 2011 року в якості третьої особи було залучено ДП ТАКСІ-СЕРВІСВАТ Автопромінь. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві, в судовому засіданні так і представник позивачки в ході судового розгляду посилався на те, що 13 вересня 2010 року на 225 км. авто-дороги Знамянка Луганськ - Ізварино, відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 і автобуса БАЗ державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2. Винним в скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 та постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області його притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок ДТП перебуваючи в автобусі БАЗ позивачка отримала тілесні ушкодження, а саме закриту черпно - мозкову травму, забій шийного відділу хребта та перенесла важку душевну травму. ОСОБА_2 не надає їй матеріальної допомоги і не хоче її надавати. Просили стягнути моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Відповідач відповідно до доручення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2010 року, був допитаний Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, позовні вимоги не визнав. Вказав, що позивачка з ним в автобусі не їхала ( а.с.34). Крім того надав заперечення на позов ( а.с. 38) в яких вказав, що після зіткнення він запитав у пасажирів, чи є постраждалі, постраждалих не було, про що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Після чого він усіх пасажирів, а їх було не багато, посадив до попутних автобусів, які рухалися в сторону м. Павлоград. Майже через годину після ДТП до нього підійшла невідома жінка та почала вказувати на те, що вона постраждала. Він після себе погано почував, оскільки в нього були зламані два ребра та оформлялись матеріали ДТП, тому нічого не почав установлювати і квитка в неї не попросив, і не думаючи дав їй розписку про те, що буде оплачувати лікування і надіслав переказ на 300 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що позивач обґрунтовує позовні вимоги, посилаючись на норми матеріального закону, якими вказані правовідносини не регулюються. Крім того ОСОБА_2 знаходився в трудових відносинах з ДП ТАКСІ-СЕРВІСВАТ Автопромінь. Просив в позові відмовити.

Представник третьої ДП ТАКСІ-СЕРВІСВАТ Автопромінь в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що 13.09.2010 року о 8 годині 10 хвилин на автомобільній дорозі Знамянка - Луганськ Ізварино 225 км. відбулася дорожньо-транспортна пригода , а саме зіткнення автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автобуса БАЗ державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2.

Винним в ДТП визнано ОСОБА_2 що підтверджується постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2010 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України. ( а.с.78). Як вбачається із копії адміністративної справи №3-5365/2010 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП ( а.с.58-80) постраждалих в ДТП не має.

Із наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ДП ТАКСІ-СЕРВІС ВАТ Автопромінь ( Ліцензійна картка на автомобіль дійсна до 17 серпня 2012 року а.с.73) і згідно до подорожнього листа №040134 від 13.09.2010 року керував транспортним засобом ( а.с.74).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обовязків.

Отже відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі.

Крім того позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди з посиланням на норми матеріального права на ст. 1195 ЦК України, які суд вважає неправомірними, оскільки позивачкою не заявлялися вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а посилання на приписи ст.1206 ЦК України відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину суперечить чинному законодавству, оскільки ОСОБА_2 не притягався до кримінальної відповідальності і в порушені кримінальної справи відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України ( а.с.9).

Виходячи із вищевикладеного і оцінюючи докази в їх сукупності суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 із наступними змінами ст.ст. 1187,1195,1206 ЦК України, ст. ст.3,7, 11, 15, 60, 61, 88, 169, 212- 215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції

шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар