Справа № 2-5462/11
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2011 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, щ03.09.2003 р. переьувала у шлюбі із відповідачем; від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є повнолітнім та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Як зазначається позивачем при зверненні до суду на теперішній час ОСОБА_3 досягла повноліття, але продовжує навчатися на 3 курсі Дніпропетровського професійно-залізничного ліцею денної форми навчання на державному замовленні, та отримує стипендію, якої недостатньо для проживання. Посилаючись у позові на те, що хоча позивач й працює, утім, її заробітної плати недостатньо, а відповідач працює охоронцем, має заробітну плату, та може надавати матеріальну допомогу у позові й заявлено відповідну вимогу.

У судове засіданні позивач не зявилася, водночас надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Третя особа у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався правом надання заперечень проти позову, про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, через що справа за ухвалою суду розглядалася у порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали судової справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як було встановлено судом, 08.11.1992 р. у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дитина, про що у книзі реєстрації актів про народження було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітньої ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати; якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК).

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України).

Як було встановлено судом, батьки повнолітньої ОСОБА_3 не досягли згоди щодо виконання батьками обовязку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що й стало приводом для цього звернення до суду. За розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_3 досягла 18 років та продовжує навчання, та станом на дату розгляду справи судом є студенткою 3 курсу денного відділення Дніпропетровського професійно-залізничного ліцею, мешкає разом із матірю та потребує матеріальної допомоги.

При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, за судового розгляду даної справи відповідач не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав жодних доказів щодо його заробітку (доходу) та витрат, які унеможливлюють виконання з його боку обовязку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, тому, враховуючи те, що суд розглядає справу на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на переконання суду вбачаються правові підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в заявленому позивачем розмірі, а саме в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача.

Водночас, на виконання приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не надав жодних доказів щодо свого стану здоров'я та матеріального становища, стосовно наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, щодо інших обставини, що мають істотне значення, за наявності яких для суду вбачалися би підстави для присудження до стягнення аліментів в іншому розмірі, ніж той, що визначений судом.

Вирішуючи при ухваленні рішення в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, та відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягають присудженню зазначені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 3 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 218, 224, 226, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання повнолітньої донькb, яка продовжує навчання - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини заробітку (доходу) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи проводити стягнення з 22.09.2011 р. та до припинення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчання до 31 червня 2012 р.

Рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в дохід держави судовий збір в розмірі 188 (ста вісімдесяти восьми) гривень 20 (двадцяти) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя