Справа № 2-420/11р.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2011р. м.Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова:

у складі головуючого судді Бабкової Т.В. ,

при секретарі Ляхової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, стягнення грошової суми , стягнення моральної шкоди, 3-тя особа : ОСОБА_4 -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Посилався, що у квітні 2009р. він звернувся до Агенції нерухомості «Город»(далі АН «Город») в звязку із бажанням здійснити продаж власної квартири. 05.06.2009р., введений в оману з боку працівників вказаної агенції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, син позивача - ОСОБА_4, уклав з ОСОБА_3 договір доручення. На підставі вказаної угоди ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним платежам в квартирі, продаж якої було вчинено. Позивач зазначає, що вказаний правочин є недійсним, т.я. ніякої заборгованості по комунальним платежам в квартирі , яка відчужувалася його сімєю, не існувало, а ОСОБА_4 не мав повноважень на вчинення цієї угоди. На неодноразові письмові звернення позивача з проханням повернути отримані кошти відповідачі не реагують. За таких обставин позивач вказує, що зазначеними протизаконними, необґрунтованими та самоуправними діями йому було завдано майнової та моральної шкоди. На підставі наведеного він просив визнати недійсним договір доручення від 05.06.2009р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 незаконно отриману суму у розмірі 2200 доларів США, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що у квітні 2009р. за допомогою АН «Город» та , зокрема, працівників цієї агенції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 він здійснював пошук покупця для продажу АДРЕСА_1. Вказана квартира на праві спільної часткової власності належала позивачеві, його сину - ОСОБА_4 та колишній дружині позивача - ОСОБА_5 В якості покупця агенцією був підшуканий ОСОБА_6 05.06.2009р. між власниками квартири та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та здійснений грошовий розрахунок за продану квартиру. Проте, після укладення договору купівлі-продажу син позивача ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір доручення, за яким передав останній 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним платежам в квартирі, яку вони продали. Позивач вважає, що вказаний правочин було вчинено внаслідок омани з боку ОСОБА_3, заборгованості по комунальним платежам їхня сімя на час продажу не мала, а тому отримані гроші підлягають поверненню. Крім того зазначає, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 гроші позивача, отримані від покупця ОСОБА_6 під час продажу квартири, а тому вони підлягають стягненню саме на користь позивача. Крім того, виходячи із здійсненого позивачем розрахунку, до відшкодування за завдану йому моральної шкоди підлягає сума у розмірі 9821,50 грн.

Представник за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила, що за умовами ексклюзивного договору про продаж нерухомості від 14.04.2009р. з ОСОБА_1 до повноважень ОСОБА_2 входив виключно пошук покупця на АДРЕСА_1. Такий покупець нею був знайдений в особі ОСОБА_6, з яким в подальшому власники уклали договір купівлі-продажу. На час продажу квартири сімя ОСОБА_1 дійсно мала значну заборгованість з оплати комунальних послуг, проте їхня оплата не входила до повноважень та компетенції ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову також заперечувала. Посилалася, що приватний підприємець ОСОБА_2, яка є експертом-консультантом АН «Город», здійснила пошук покупця на квартиру, власниками якої була сімя ОСОБА_1. За умовами попереднього договору, укладеного між власниками та майбутнім покупцем 25.05.2009р., ОСОБА_1 зобовязувалися погасити наявну в них заборгованість по комунальним послугам до підписання договору купівлі-продажу, а у випадку невиконання цього зобовязання, під час посвідчення договору купівлі-продажу передати повіреній особі грошову суму, достатню для погашення цієї заборгованості. На час укладання договору купівлі-продажу заборгованість сплачена не була, а тому після його укладення, один з продавців ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір, згідно з яким передав останній 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним послугам. За рахунок вказаних коштів ОСОБА_3 здійснила відповідні платежі , що підтвердила у суді наявними в неї квитанціями та довідками. Крім того пояснила, що залишок коштів в будь-який час взмозы передати ОСОБА_4 , проте останній від цього відмовляється.

3-тя особа ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав. Пояснив, що після укладення договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 05.06.2009р. уклав з покупцем ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір, згідно з яким передав останній 2200 доларів США для погашення заборгованості по комунальним послугам у проданій квартирі. При цьому вважає, що був введений в оману ОСОБА_3 стосовно того, що така заборгованість в їхньої сімї існує у дійсності і стосовно того, що на її погашення надана згода також і його батьком.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

При цьому суд виходив з наступного.

Судовим розглядом були встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_2 на праві власності належала позивачу ОСОБА_1 та його сину ОСОБА_4 у розмірі 67/100 частин, 33/100 частин - належали колишній дружині позивача ОСОБА_5

14.04.2009р. між позивачем ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2, яка є експертом-консультантом АН «Город»на підставі генеральної угоди, було укладено ексклюзивний договір на пошук потенційних покупців на вказану квартиру (а.с.9).

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов зазначеної угоди ОСОБА_2 було знайдено особу покупця для придбання АДРЕСА_1 - ОСОБА_6

Матеріали справи свідчать , що 25.05.2009р. між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 мав місце договір зобов»язання укласти договір купівлі-продажу АДРЕСА_1. Сторони обумовлювали строки та місце укладання основної угоди, ціну продажу майна та інші умови правочину. Крім того, майбутнім покупцем було сплачено авансовий платіж у сумі 1000 доларів США. Поряд з цим з п. 3.3.1 , 3.4 зазначеної угоди передбачалося, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязувалися повністю погасити заборгованість по комунальним платежам не пізніш 16.06.2009р. або у 7-денний строк з часу укладення договору купівлі-продажу. При невиконанні цього обовязку майбутні продавці прийняли на себе обовязок одночасно з підписанням договору купівлі-продажу передати повіреному грошову суму 2200 доларів США для забезпечення виконання своїх зобовязань (а.с.50-51).

Судовим розглядом встановлено, що 05.06.2009р. між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу АДРЕСА_1.

Крім того встановлено, що 05.06.2009р. після укладення цієї угоди між ОСОБА_4, як колишнім власником квартири, покупцем ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (повіреною) було укладено договір доручення. Відповідно до умов вказаного правочину ОСОБА_4 зобовязувався погасити заборгованість по комунальним платежам в АДРЕСА_1 до 12.06.2009р. та для забезпечення свого обовязку передати повіреній ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 2200 доларів США. В свою чергу ОСОБА_3 при належному виконанні цього зобовязання повинна була повернути ОСОБА_4 зазначену суму, а при невиконанні з боку ОСОБА_4 за дорученням та згодою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за рахунок отриманої суми здійснити погашення наявної заборгованості (а.с.12).

За таких обставин суд вважає, що фактично між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мав місце письмовий за формою договір доручення, умовами якого передбачалося , що одна сторона (повірений ОСОБА_3Г.) зобовязувалася вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя ОСОБА_4Є.) певні юридичні дії.

Позивач ОСОБА_1 вважає , що вказаний правочин є недійсним, т.я. вчинений його сином внаслідок омани з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо наявності заборгованості по комунальним платежам, якої у дійсності не існувало. Крім того. На думку позивача, ОСОБА_4 не мав повноважень на вчинення цієї угоди, без його згоди передав ОСОБА_3 належні позивачеві гроші.

Згідно з положеннями ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин , які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення.

Судом встановлено , що особисто позивач ОСОБА_1 стороною в правочині від 05.06.2009р. не виступав, ОСОБА_4 , який наділений цивільною дієздатністю, із самостійними позовними вимогами щодо визнання укладеного ним правочину не звертається.

Крім того встановлено, що доводи позивача стосовно відсутності на час продажу АДРЕСА_1 заборгованості за спожиті комунальні послуги не відповідають дійсності. Факт наявності такої заборгованості підтверджувався самими продавцями ОСОБА_5 та зобовязаннями з їхнього боку погасити заборгованість перед продажем квартири, що зазначено в попередньому договорі від 25.05.2009р. На підтвердження виконання прийнятого на себе зобовязання з боку ОСОБА_3 у судовому засіданні були надані квитанції та довідки комунальних підприємств м.Харкова про повну сплату заборгованості по комунальним послугам в АДРЕСА_1 після продажу квартири (а.с.65-73). Крім того, з пояснень самого позивача встановлено, що до продажу квартири з його боку мало місце звернення із судовими позовами до комунальних підприємств з приводу скасування нарахованої заборгованості за спожиті комунальні послуги, проте він дізнався що ця заборгованість була ким-то оплачена і провадження по справі в звязку з цим було закрито.

Крім того, суд вважає , що безпідставними є і доводи позивача щодо відсутності у його сина повноважень сплачувати таку заборгованість, т.я. це суперечить положенням ст.162 ЖК України.

Твердження позивача , що ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 2200 доларів США, які належали позивачеві , є бездоказовими. Судовим розглядом встановлено, що передача грошей була здійснена ОСОБА_4 після отримання остаточного розрахунку за продану квартиру з покупцем ОСОБА_6, що свідчить про наявність в нього достатніх грошових коштів для вчинення правочину з ОСОБА_3

Підстав для присудження за рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральної шкоди суд також не вбачає, через недоведеність факту завдання такої шкоди та протиправності дій відповідачів.

При поданні позову ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи 120 грн. , які ним не були сплачені, а тому в звязку із відмовою в задоволенні його позовних вимог, вони підлягають стягненню за рахунок позивача в доход держави.

Керуючись ст.10,11,15,60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.23,203,215,230 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, стягнення грошової суми , стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи 120 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Виготовлено у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя