Справа №2-126/11
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2011 року року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Скрипка О.І.

при секретарі Федорченко Г.В.

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в сумі 396470 грн. 81 коп. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ВАТ «Універсал Банк» (Банк-Кредитор) та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту від 27.03.2008 року № BL 3200 (надалі кредитний договір), згідно з яким Банк надав ОСОБА_1 кредит на поточні потреби в розмірі 36000 швейцарських франків строком до 01.03.2018 року зі сплатою 16% річних за користування кредитом.

Позивач свої зобов»язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 36000 швейцарських франків, що підтверджується заявою на видачу готівки від 27.03.2008 року за № 057В07 та квитанцією від 27.03.2008 року за №057GA3 про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу.

Свої зобов»язання відповідач ОСОБА_1 виконував частково, у зв»язку з чим виникла заборгованість по кредиту 396470,81 грн. Крім того, 04.06.2009 року позивачем направлено вимогу про повернення кредитних коштів, яку відповідач отримав 04.06.2009 року. Однак, в подальшому жодних дій по погашенню боргу відповідач не здійснював.

В зв»язку з наведеним, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом і просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь банку судові витрати.

26 липня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним, відповідно до якої просив визнати недійсним кредитний договор від 27.03.2008 року за № BL 3200.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що банком при укладенні кредитного договору, видачі коштів за договором та при підвищенні відсоткової ставки допущено порушення діючого законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі.

Представник відповідача за первинним позовом в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, зустрічний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об»єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» згідно свідоцтва ОСОБА_1 А01 №479981 про державну реєстрацію юридичної особи від 08.07.2009 року) та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту від 27.03.2008 року № BL 3200 (надалі кредитний договір), згідно з яким Банк надав ОСОБА_1 кредит на поточні потреби в розмірі 36000 швейцарських франків строком до 01.03.2018 року зі сплатою 16% річних за користування кредитом. (а.с.6-15).

Позивач свої зобов»язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 36000 швейцарських франків, що підтверджується заявою на видачу готівки від 27.03.2008 року за № 057В07 та квитанцією від 27.03.2008 року за №057GA3 про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу.

Відповідно до п.1.3.2 кредитного договору, у випадку прострочення терміну сплати щомісячного платежу, встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 32% річних, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Відповідно до п.п. 3.1.2, 6.1 кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідача достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а відповідач зобов»язується на письмову вимогу позивача достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за договором, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача не пізніше 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги позивача, у випадку порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань за договором. В цьому випадку позичальник зобов»язується достроково виконати зобов»язання по погашенню суми заборгованості за уим договором у встановлений заново термін в повному обсязі.

Свої зобов»язання відповідач ОСОБА_1 виконував частково, у зв»язку з чим виникла заборгованість по кредиту 396470,81 грн. Крім того, 04.06.2009 року позивачем направлено вимогу про повернення кредитних коштів, яку відповідач отримав 04.06.2009 року. Однак, в подальшому жодних дій по погашенню боргу відповідач не здійснював.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов»язання стосовно повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача непогашений залишок кредиту та нараховані проценти, комісійні, неустойки та інші нарахування, передбачені кредитним договором. Розмір загальної суми заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 396470 грн. 81 коп., з яких:

- заборгованість по сумі кредиту 239732 грн. 41 коп.;

- прострочена заборгованість по сумі кредиту 32990 грн. 87 коп.;

- заборгованість по відсоткам 110779 грн. 39 коп.;

- заборгованість по підвищених відсотках 12968 грн. 15 коп.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори.

Так, відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України зобов»язання може забезпечуватись шляхом встановлення неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов»язання. Законом встановлено письмову форму правочину про встановлення неустойки. Відповідно до п.5.1 кредитного договору та відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст..651 ЦК України сторони погодились, що протягом дії цього договору банк може змінити розміри процентних ставок, передбачених договором, в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або настання змін у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки: підвищення ставки на 5 відсоткових пункту по бланкових кредитах «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 були порушені умови договору щодо сплати кредитору відсотків за використання кредитом.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Виходячи з цього, суд вважає, що, відповідно до чинного законодавства України, своєю неправомірною бездіяльністю ОСОБА_1 порушив прийняті ним зобов»язання, встановлені кредитним договором.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (Банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Зважаючи на те, що кредитний договір укладався стосовно іноземної валюти швейцарських франках, а національною валютою України є гривня, сума боргу підлягає перерахуванню в національній валюті.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що первинний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Вимоги зустрічного позову не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 просить визнати недійсним кредитний договір, посилаючись на те, що при укладанні договору кредиту банком було допущено порушення законодавства, яке полягало в тому, що кредитний договір було укладено на кошти в іноземній валюті, фактично ж відповідачу було видано грошові кошти за цим договором в гривні за офіційним курсом НБУ. Крім того, в обґрунтування своїх вимог, відповідач вказує і на те, що збільшення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитом з 16% до 32 % унеможливлює своєчасну сплату коштів за кредитним договором і значно погіршує його становище.

Суд не приймає до уваги доводи, викладені у зустрічній позовній заяві, виходячи з наступного.

Частинами 3,4 статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року було затверджено правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. ОСОБА_2 розроблено з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача, які пов»язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в грошовій валюті.

Згідно ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов»язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи наведені норми закону, аналізуючи умови договору, пояснення сторін, суд не знаходить порушень в діях позивача при видачі кредиту ОСОБА_1

Крім того, суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні представник відповідача, підтримуючи вимоги зустрічного позову, вказував, що в порушення умов договору банк надав відповідачу кошти у гривні, в той час, як відповідач мав намір отримати кошти в швейцарських франках. Однак, в зустрічній позовні заяві відповідач зазначав, що мав намір отримати кошти в гривні.

Суд також враховує і пояснення представника відповідача про те, що кошти відповідач отримав, на момент укладання договору відповідача влаштовували умови кредитування, були для нього вигідними, тому він здійснював погашення кредиту, однак в зв»язку із збільшенням курсу швейцарського франку по відношенню до гривні та збільшенням відсоткової ставки такі умови відповідача на даний час не влаштовують.

Про те, що відповідач при укладанні договору усвідомлював його наслідки, погоджувався з визначеними умовами, свідчать заяви про переказ готівки на погашення кредиту (а.с.79-94), а також його звернення до банку від 19.12.2008 року, 27.02.2009 року, 28.05.2009 року (а.с.117-119), в яких відповідач визнає свої зобов»язання перед банком і зобов»язується їх виконувати в мірі сил і можливостей.

ОСОБА_1 також просить визнати кредитний договір недійсним, посилаючись на незаконне підвищення розміру відсоткової ставки.

Суд не приймає ці доводи відповідача та його представника, оскільки відповідно до абз. 4 ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Як вбачається з розділу 5 Кредитного Договору № BL 3200 від 27.03.2008 року про надання кредиту, сторони погодили, що протягом дії цього договору банк може змінити розміри процентних ставок, передбачених договором, в сторону збільшення, а також визначено випадки та порядок, в якому таке збільшення проводиться.

Про зміну відсоткової ставки відповідач був повідомлений у встановленому порядку, крім того, з моменту збільшення відсоткової ставки здійснював погашення кредиту за новим розміром відсотків, тобто погодився з такими діями позивача.

Суд не вбачає порушень чинного законодавства з боку позивача при збільшенні відсоткової ставки по спірному договору.

Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 396470 грн. 81 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги

Суддя: