Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц/0690/300/11 Головуючий у 1-й інст. Бучик
Категорія 51, 52 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М. .

суддів Жигановської О.С., Котік Т.С. -

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства закритого типу Україна /надалі АТЗТ Україна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою АТЗТ Україна"

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2010 року, -

встановила:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити на роботі на посаді начальника швейного цеху, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилалася на те, що наказом № 71-к від 11.05.2009 року її звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем порушено вимоги ст. 42 КЗпП України. Крім того, при звільненні їй запропонували роботу, яку вона не могла виконувати внаслідок отриманої травми. Також, на день звільнення була вільна посада контролера, яку їй не запропонували, а перевели іншого працівника - ОСОБА_2

У грудні 2010 року ОСОБА_1 збільшила свої вимоги в частині визначення розміру на відшкодування моральної шкоди, та просила стягнути з відповідача 50000 грн. /а.с. 68/.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2010 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника зміни швейного цеху АТЗТ Україна з 12 травня 2009 року. Стягнуто з АТЗТ Україна на користь позивачки 31000 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі АТЗТ Україна, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Товариство зазначило, що звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстав для її поновлення на роботі немає.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія судців приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відповідач не врахував переважного права позивачки залишення на роботі.

Проте, з таким висновком погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудний договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлено, що з грудня 1981 року ОСОБА_1 працювала начальником зміни вязального цеху № 2 АТЗТ Україна /а.с. 26-30/.

З метою ефективного використання виробничих потужностей, трудових ресурсів, матеріально-технічної бази підприємства, економії енергоресурсів, наказом № 73 від 11 вересня 2008 року прийнято рішення про проведення реструктуризації виробництва АТЗТ Україна з 01 жовтня 2008 року /а.с 37, 38/. Вирішено перетворити діючі підрозділи Вязально-швейний цех №1 та Вязально-швейний цех № 3 у структурні підрозділи з назвою Вязальний цех та Швейний цех.

Наказом № 218-к від 01.10.2008 року внесено зміни до штатного розпису. Зокрема, з 01 січня 2009 року виведено зі штатного розпису вязального та швейного цехів 2 одиниці начальників змін /а.с. 39/.

24.10.2008 року біля 02.00 години ночі позивачка отримала виробничу травму /а.с. 9-10, 17-18, 72-73, 74-75/, тому з 24.10.2008 року по 30.01.2009 року вона перебувала на лікуванні /а.с. 83/.

У звязку з цим, посаду начальника зміни швейного цеху не було вилучено зі штатного розкладу

03 лютого 2009 року, після виходу ОСОБА_1 на роботу, її було попереджено про наступне звільнення та вакантні посади: бригадира на дільниці основного виробництва швейного цеху, швачки, вязальниці трикотажних виробів /а.с. 41 /. Однак, позивачка відмовилася від даних посад та від підпису про ознайомлення з попередженням, про що складено відповідні акти /а.с. 42, 43/.

03 лютого 2009 року підприємством проінформовано Центр зайнятості м. Житомира про майбутнє звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням посади начальника зміни /а.с. 47/.

Рішенням профспілкового комітету АТЗТ Україна від 17 березня 2009 року надана згода на звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 44/. 04.11.2009 року профспілковий комітет АТЗТ Україна повторно надав згоду на звільнення позивачки з роботи, відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2009 року /а.с. 60/.

-Наказом № 71-к від 11.05.2009 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності працівників /а.с. 5/. 12.05.2009 року підприємство повідомило Центр зайнятості м. Житомира про звільнення позивачки з роботи /а.с. 46/.

-Вже після звільнення, 14.10.2009 року на підставі акту МСЕК № 581 / 1 позивачці встановлено 25% втрати професійної працездатності, починаючи з 29.09.2009 року, у звязку з отриманням трудового каліцтва, без встановлення інвалідності /а.с. 70 /.

-З акту перевірки Територіальної Державної інспекції праці у Житомирській області № 06-03-048/0892 від 26.06.2009 року вбачається, що звільнення ОСОБА_1 з роботи та проведення з нею розрахунків при звільненні проведені відповідно до вимог чинного законодавства. Порушень з боку адміністрації, інспекцією праці не виявлено /а.с. 82-84/.

-Є безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що підприємством порушено вимоги ст. 42 КЗпП України, з врахуванням наступного.

-Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш

-При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

-сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

-особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

-працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

-працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

-учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

-авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і

-раціоналізаторських пропозицій; ' „

-працівникам, які дістали на цьому підприємстві трудове каліцтво або професійне захворювання;

-особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

-працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

-Слід також зазначити, що всі ці підстави по значимості рівні між собою.

-Крім того, переважне право залишення на попередній роботі при скороченні штату працівників на. практиці може надаватися особам, яким залишилось допрацювати незначний строк, необхідний для одержання пенсії.

-З матеріалів справи вбачається, що до проведення реорганізації на підприємстві начальниками змін у В'язально-швейному цеху №1 та Вязально- швейному цеху № 3, згідно штатного розпису, працювали 8 осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 У звязку із реорганізацією, ОСОБА_5 була переведена економістом.

-При врахуванні переважного права залишення на роботі серед інших начальників змін, враховано наступне /а.с. 80-81, 104-106, 110, 162-164, 166-173/:

-ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, отримання трудового каліцтва;

-ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 - тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, наявність одного утриманця, відсутність інших працівників із самостійним заробітком;

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 - тривалий безперервний стаж роботи на

підприємстві, відсутність інших працівників із самостійним заробітком, досвід роботи швеї;

-ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 - тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, наявність двох утриманців, навчання дочки у вищому навчальному закладі;

-ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 - тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, наявність двох утриманців, вища освіта;

-ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 - тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, наявність двох утриманців, навчання дочки у вищому навчальному закладі;

-ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 - тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, наявність двох утриманців.

Крім того, враховано, що позивачка є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію та виплати у звязку з отриманням трудового каліцтва, інших утриманців немає. Інші працівники, які залишилися на роботі на посаді начальників змін мають на утриманні неповнолітніх дітей, або інших утриманців, не мають іншого доходу, крім заробітку на підприємстві, а тому їх звільнення поставить їх сімї в скрутний матеріальний стан. -

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено переважне право на залишення її на роботі.

Не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що їй не запропонували при попередженні про звільнення ще одну вакантну посаду - посаду контролера, на яку неправомірно прийняли ОСОБА_2, оскільки виконувати роботу на інших посадах вона не могла за. станом здоровя.

Встановлено, що наказом № 21-к від 04 лютого 2009 року ОСОБА_2 з 02 лютого 2009 року переведено з посади сортувальника виробів, напівфабрикатів та матеріалів швейного цеху швейної дільниці у швейний цех швейна дільниця на посаду контролера якості 3-го розряду на підставі заяви ОСОБА_2 /а.с. 48/.

Отже, на час попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення, тобто станом на 03.02.2009 року на посаді контролера вже фактично працювала ОСОБА_2, згідно поданої нею заяви. Тобто, дана посада не була вакантною, а тому не була запропонована позивачці.

Крім того, позивачкою не надано суду доказів, що вона за станом здоровя не могла виконувати роботу на запропонованих роботодавцем посадах, зокрема і на посадо бригадира на дільниці основного виробництва швейного цеху.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову про поновлення ОСОБА_1 на роботі та похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу Україна задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства закритого типу Україна" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:

Судді: