РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2011 року Справа № 2-1707/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, де третя особа Інспекція державного архітектурно будівельного контролю Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 20.03.2008 р .отримала у власність домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вишнева. 85, та дарувальником у 2007 році самовільно без дозволу відповідних органів було побудовано до будинку прибудову: літ. а1-1, т отримавши у власність домоволодіння, вона, тобто позивач, звернулася до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська із заявою про введення в експлуатацію та узаконення самовільно побудованих зазначених вище споруд, утім, отримала відмову через відсутність в органів виконавчої влади відповідних повноважень. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, для надання технічного висновку вона звернулася до науково-виробничої фірми Укрбудпроект, яка надала технічний висновок згідно обстеження та оцінку будівельних конструкцій прибудов, відповідно до якого основні несущі конструкції господарських прибудов (літера а1-1) до житлового будинку (літера А-1) знаходяться в нормальному стані і пригідні до експлуатації. Посилаючись у позові на приписи ст. 376 ЦК України та зазначаючи про те, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будівля, підтверджується відповідним державним актом, у позові й заявлено відповідну вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинно побудовані до будинку прибудови: літ. а1-1, які розташовані по вул. Вишневій, 85 у м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач особі представника позов не визнав, пояснив, що відповідно до держаного акту на право власності на земельну ділянку цільове використання останньої становить обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та оскільки будівництво та переобладнання здійснено на земельній ділянці без відповідного дозволу та зміни призначення земельної ділянки, вочевидь порушення вимог ст.ст 19, 20 ЗК України, згідно яких віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історіко культурного призначення. Відповідно до заперечень відповідача також позивачем не доведено, що обєкти нерухомості відповідають державним будівельним, пожежним, санітарним нормам та правилам та чи є взагалі обєктом нерухомості, окрім того, останні не прийняті в експлуатацію, з боку позивача не було звернення до міської ради із зазначеного у позові питання, не було дотримано процедури прийняття в експлуатацію побудованого самочинно нерухомого майна, та, посилаючись на те, що відповідно до ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації, через що представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, а також дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно зі змістом ст. 376 ЦК України (ч. 1 та ч. 2 кодексу) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На переконання суду, позивач не виконав обовязок доказування, не надав доказів розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо визнання за позивачем власності на зазначене вище майно; разом з тим, відповідно до пояснень позивача останній не звертався до органу місцевого самоврядування із означеного питання, через що суд не моє змоги дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася. При прийнятті рішення враховується також те, що відповідно до п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002 р., оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно і здійснюється органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує права на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, утім, відповідного документа про відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам позивачем суду не було.

Водночас, є слушними доводи представника відповідача щодо нецільового використання земельної ділянки. Так, за ст. 20 Земельного Кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.0445 га, розташовану по вул. Вишневій, буд. 85, м Дніпропетровськ, АНД район, цільове призначення останньої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, отже, з боку позивача має місце також зміна цільового призначення земель, яка не була здійснена у встановленому законом порядку.

З огляду на результати розгляду справи судом питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ст.ст. 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, де третя особа - Інспекція державного архітектурно будівельного контролю Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя