№ 2 -55/2011 р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 р. Вишгородський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді Божок С.К.

при секретарі - Зелінському Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

встановив :

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала наступним : в період часу з 29.10.1999 р. по 16.06.2005 р. вона перерубала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та проживала однією сім»єю. Від шлюбу народилася дитини : дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного сумісного проживання ними була придбана квартира АДРЕСА_1. На час придбання спірної квартири відповідач не працював, навчався в Медичному інституті на платній основі. Вона на той час працювала, оплачувала всі платежі за навчання відповідача і фактично особисто утримувала матеріально сім»ю. Між ними була досягнута усна домовленість про те, що відповідач бере на себе всі права щодо оформлення документів на квартиру у зв»язку з тим, що вона працювала та після придбання квартири у квартирі будуть зареєстровані відповідач та дочка , а вона залишила за собою місце реєстрації у м. Києві. Вона навіть не могла припустити , що відповідач шляхом обману оформить квартиру тільки на себе , всупереч тому, що вони перебували у шлюбі і тим самим позбавить її та неповнолітню дитину права на житло. За час спільного проживання нею власними коштами сплачувалися комунальні платежі за квартиру, робився ремонт, була придбана побутова техніка. Після розірвання шлюбу вона разом з дитиною переїхали жити до батьків за адресою АДРЕСА_2. Була впевнено , що придбана квартира є спільною сумісною власністю подружися, оскільки придбана за час шлюбу і вона є співвласником квартири. У зв»язку з цим не ставила питання про розподіл майна подружжя після розірвання шлюбу. Проте, що спірна квартира цілковито належить відповідачу їй стало відомо у березні 2009 р. з відповіді Вишгородського БТ1 № 218 від 03.03.2009 р. Вважає, що спірна квартира придбана під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і відповідно до ст.. 69,70 СК України вона має право на її поділ у рівних частках. Вважає, що нею не пропущений строк позовної давності, визначений ч. 2 ст. 72 СК України , оскільки вона взнала про порушене право власності на спірну квартиру у березні 2009 р. Просить виділити їй 1/2 частини квартири № 64 по вул.. Дніпровській в м. Вишгород. Іншу ? частину квартири виділити відповідачу. Стягнути судові витрати на її користь.

Під час судового розгляду справи представник позивача доводи позовної заяви підтримав у повному обсязі . Не погодився з вартістю квартири , яка зазначена в договорі купівлі -продажу, та стверджував , що спірна квартира придбана за сто тисяч гривень та набута подружжям за час шлюбу та уточнив спосіб поділу майна : визнати право власності позивача на ? частину квартири № 64 по вул.. Дніпровській в м. Вишгород.

Під час судового розгляду справи відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та стверджував, що спірна квартира була придбана за кошти, які він отримав за свою частку в розмірі 1/5 частини вартості квартири АДРЕСА_3, яка була продана 28.03.2003 р. згідно договору купівлі-продажу. Квартира була придбана 07 квітня 2003 р. Купівля квартири здійснена за 5800 грн. відповідно до договору. Стверджував, що спірна квартира придбана за час шлюбу, але за кошти , які належали йому особисто. На час придбання квартири він ніде не працював , а навчався в медичному інституті на платній основі . Позивач на момент купівлі квартири пропрацювала лише перші два місяці на випробувальному терміні в ЗАТ « Українські комунікації» , до цього часу трудового стажу не мала , її заробітна плата була дуже мала. На час придбання спірної квартири вони жили за кошти його батьків, батьки здійснювали оплату його навчання. Під час оформлення квартири у нотаріуса позивач була присутня і знала, що договір купівлі-продажу був оформлений тільки на його ім.»я . При сплаті комунальних платежів у рахунках було зазначено , що власником квартири є він. Посилання позивача на те, що вона дізналася, що власником квартири є тільки він з відповіді Вишгородського БТІ є безпідставним . Просив застосувати строки позовної давності. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог , підтримав доводи заперечення відповідача.

Суд вислухавши доводи та заперечення сторін, перевіривши їх письмовими доказами, дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що сторони в період часу з 29.10.1999 р. по 16.06.2005 р. перерубали з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та проживала однією сім»єю.

В період шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_4 на ім»я відповідача ОСОБА_2

Дана обставина підтверджується Договором купівлі - продажу від 07 квітня 2003 р. ( а.с.

18).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Представник позивача у судовому засіданні не довів , що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Твердження представника позивача про те, що на час придбання квартири позивач працювала, оплачувала всі платежі за навчання відповідача і фактично особисто утримувала матеріально сім»ю та її сім»я мала матеріальну можливість придбати квартиру за спільні кошти подружжя спростовується дослідженими судом доказами, а саме : трудовою книжкою позивача, де зазначено , що тільки 01 лютого 2003 р. позивач була прийнята по посаду менеджера в ЗАТ « Українські комунікації « , при цьому до цього трудового стажу не мала ( а.с. 17 ). З дослідженої судом інформації, наданої ДПІ у Солом»янському районі м. Києва щодо щоквартальних податкових розрахунків ф.1ДФ, у першому кварталі 2003 р. позивачем сплачено податок у розмірі 242 грн., що свідчить про невисоку заробітну плату останньої . Доказів про те, що позивач мала інші доходи , крім заробітної плати , суду не надані. Представник позивача суду не довів, що ціна спірної квартири інша , ніж зазначена у договорі купівлі-продажу від 07 квітня 2003 р. ( а.с. 18 ).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач на час придбання квартири навчався в медичному інституті на платній основі, власного заробітку не мав.

Судом встановлено, що відповідач був співвласником квартири АДРЕСА_5, а саме 1/5 частини. Зазначена квартира 28.03.2003 р. продана згідно договору купівлі-продажу за 24275 грн. ( а.с. 32 ) . Відповідач отримавши гроші від продажу належної йому 1/5 частки даної квартири придбав спірну квартиру в м. Вишгороді за 5800 грн. ( а.с. 18 ). Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що гроші у розмірі 1/5 частини від вартості квартири АДРЕСА_5 були вкладені ним у придбання спірної квартири. Зазначені обставини представником позивача у судовому засіданні не спростовані.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач, представник відповідача довели в судовому засіданні, що спірна квартира , придбана в шлюбі, але за кошти , що належали одному з подружжя ( відповідачу ) особисто і тому не належить до спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу між колишнім подружжям.

Представник позивача у судовому засіданні не довів , що право позивача було порушено і підлягає захисту.

Відповідач просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Суд вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні. Оскільки судом встановлено, що саме у березні 2009 р. позивачу стало відомо про порушення її права власності на спірну квартиру з листа Вишгородського БТІ № 218 від 03.03.2009 р. ( а.с. 16 ) і саме з 04.03.2009 р. починається перебіг процесуальних строків.

Враховуючи вищевикладене , суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя, набутого за час шлюбу , не підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 60, 212, 213, 215, 88 ЦПК України, ст. 60 Сімейного Кодексу України , суд :

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя