Глибоцький районний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2011 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого судді Косована Т.Т.

при секретарі Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 29.08.2003 року та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 04.09.2005 року та Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №753023 від 17.03.2006 року та серії ЯБ №753024 від 17.03.2006 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що 29 серпня 2003 року між ними - сторонами у справі було укладено договір довічного утримання, яким передбачено, що відповідач зобов'язується довічно утримувати позивачів, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, зберігати в безкоштовному довічному користуванні кімнату, житловою площею 15,10 кв.м., вартість матеріального забезпечення визначено сторонами в 100 грн. щомісячно. Інвентарна оцінка житлового будинку, яка вказана в договорі довічного утримання складає 29911 грн. З моменту укладення договору відповідач ОСОБА_3 умов вказаного договору не дотримувався, тому вважають, що він підлягає розірванню. Більш того, коли відповідач приїжджає із-за кордону він збиткує над позивачами, вчиняє сварки, погрожує, що отруїть їх, а будинок продасть.

04 серпня 2005 року згідно договору дарування, позивачка ОСОБА_1 подарувала відповідачу ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,58 га. вважають, що вказаний договір дарування земельних ділянок необхідно визнати недійсним із наступних підстав.

Після укладення договору довічного утримання відповідач ОСОБА_4 заявив, що буде виконувати договір довічного утримання при умові, що позивачі подарують йому земельні ділянки і тому вони вимушені були укласти такий договір. Вважають, що при укладенні договору дарування земельних ділянок їх волевиявлення не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, так як вони и під впливом вимоги відповідача і уклали договір дарування з умовою.

Відповідно ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Тобто, відповідач отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки 13 березня 2006 року і з цього часу у нього виникло право власності на вказані земельні ділянки, тому вважають, що не пропустили строк позовної давності для звернення до суду з позовом відповідно ст.728 ЦК України, яка передбачає строк позовної давності в один рік. Крім цього, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно ч. 1 ст.254 ЦК України для розірвання договору довічного утримання, який укладений 29 серпня 2003 року строк позовної давності для пред'явлення позову до суду сплив 29 серпня 2006 року. Однак строк позовної давності для розірвання договору довічного утримання вони пропустили з поважних причин, а саме тому, що вони є людьми похилого віку, часто хворіють і строк позовної давності ними пропущений в зв'язку з тим, що вони хворіли, ОСОБА_1 лікувалася стаціонарно з 05 серпня 2006 року по 17 вересня 2006 року, а ОСОБА_2 також лікувався стаціонарно з 07 серпня 2006 року по 18 вересня 2006 року, тому позовну заяву вони подали до суду 19 вересня 2006року.

Просять суд поновити строк позовної давності для пред'явлення позову до суду про розірвання договору довічного утримання, укладеного 29 серпня 2003 року між ними та відповідачем ОСОБА_3. Розірвати договір довічного утримання, який укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 29 серпня 2003 року серії BEB №491000 зареєстрований в реєстрі за №5057. Визнати недійсним договір дарування земельних ділянок площею 0,58 га., укладений між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 04 серпня 2005 року №239867 зареєстрований в реєстрі за №4626. Визнати недійсними Державні акти про право власності на земельну ділянку площею 0.25 га серії ЯБ №753023 та площею 0.32,51 га серії ЯБ №753024 видані 17 березня 2006 року ОСОБА_3 та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за номерами відповідно 78 та 179. Стягнути з відповідача витрати по справі: держмито в розмірі 413 грн., витрати на ІТЗ розгляду цивільної справи у розмірі 30 грн. та за надання юридичної допомоги в розмірі 600 грн., а всього 1043 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено частково.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2010 року, вищевказане рішення було скасоване за заявою відповідача ОСОБА_3

Згідно свідоцтва серії 1-МИ № 059812 від 26 листопада 2008 року ОСОБА_2, помер 25 листопада 2008 року.

Згідно спадкової справи, оглянутої в судовому засіданні, заяви на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в державну нотаріальну контору Глибоцького району подали діти померлого: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

20 жовтня 2010 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області в якості позивачів, як правонаступників померлого позивача ОСОБА_2 залучені його діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

12.11.2010 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відмову від позову.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2010 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позовних

вимог до ОСОБА_3 і провадження в цій частині позовних вимог закрито.

17 січня 2011 року представник позивачів: ОСОБА_6,

ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_8

Дмитрівна подала в суд зміни до раніше заявленого позову в яких позовні вимоги

померлого ОСОБА_2 підтримала, проте змінила підстави визнання недійсним

договору дарування від 04 вересня 2005 року та Державних актів на право власності

на земельну ділянку серії ЯБ № 753023 від 17 березня 2006 року та серії № 753024

від 17 березня 2006 року вказавши в позові, що відповідно до ч. 2 ст. 132 ЗК

України Угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити:

а) назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної

особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця

розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму

тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ)

відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д)

відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної

ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну

ціну; В договорі дарування від 04.09.2005 року в п. 1.1. Договору вказано, що

дарувальник передав, а обдарований прийняв в дар земельну ділянку 0,58 га (тобто

одну земельну ділянку), а фактично в Державному акті на право приватної

власності на землю І-ЧВ № 025357 від 26.01.2000 року передавалося в дар три

земельних ділянки, різними площами: 0,1471 га, 0,1780 га та 0,25 га (загальна

площа трьох земельних ділянок 0,5751 га) з трьома різними кадастровими

номерами, різними цільовими призначеннями, різною вартістю. В договорі

відсутня вартість кожної земельної ділянки із земельних ділянок вказаних в державному акті на право приватної власності на землю, а вказана вартість не зрозуміло якої земельної ділянки - 0.58 га вартістю 10844,28 грн. Фактично земельної ділянки 0,58 га, яка знаходиться за адресою с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області, яка б належала ОСОБА_1, ніколи не існувало, не існує. Також в договорі відсутня будь-яка інформація про склад угідь. Даний факт доказується копією Державного акту на право приватної власності на землю І-ЧВ № 025357 від 26.01.2000 року та Державними актами на право власності на земельні ділянки (декілька ділянок) серії ЯБ №753023 від 17.03.2006 року та серії №753024 від 17.03.2006 року (які були виготовлені на підставі саме договору дарування від 04.09.2005 року).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. На підставі викладеного вбачається, що договір дарування від 04.09.2005 року, укладений із порушенням вимог ст.203 ЦК України, тому відповідно до ст. 215 ЦК України вказаний договір необхідно визнати недійсним.

Представник позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву в якій підтвердила обставини викладені у змінених позовних вимогах просила суд позов задовольнити в повному обсязі і просить суд завершити розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, проте надіслав суду заяву в якій позовні вимоги не визнає, просить суд в позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що змінені позовні вимоги: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Так договір довічного утримання нотаріально посвідчений - 29 серпня 2003 року.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, неналежно від його вини; на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Згідно ст. 747 ЦК України ч.І п.1- у разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов'язання набувача відповідно зменшується, тобто у разі смерті одного з відчужувачів, оскільки виконання було призначено безпосередньо особисто для відчужувача, договір припиняється.

Судом встановлено, що один із позивачів: ОСОБА_2 помер 25 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 26 листопада 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи договір дарування земельної ділянки був нотаріально посвідчений та зареєстрований 04 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і саме ОСОБА_1 належали земельні ділянки на підставі Державного акту 1-ЧВ №025357, виданого Коровійською с/Радою Глибоцького району Чернівецької області 26 січня 2000 року, зареєстрованого в Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю за №313 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, земельні ділянки є особистою власністю ОСОБА_1, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Поскільки ОСОБА_1 відмовилась від позову і ухвалою Глибоцького районного суду від 10 грудня 2010 року в цій частині закрито, позивачі : ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які є спадкоємцями померлого Паладі М,Д. не можуть висувати вимоги в відношенні визнання договору дарування земельних ділянок і Державного акту недійсним. В зв'язку з чим, змінені позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, щодо визнання договору дарування земельних ділянок і державних актів недійсними є безпідставними, оскільки відчужувач ОСОБА_1 відмовилась від своїх позовних вимог, а земельні ділянки належали їй на праві особистої власності, а не спільної сумісної власності із померлим ОСОБА_2

Судом також встановлено, що ОСОБА_2, який був стороною в договорі довічного утримання, помер 25 листопада 2008 року. Згідно чинного законодавства, правонаступництво по розірванню договору довічного утримання не допускається, оскільки виконання по договору довічного утримання було призначено безпосередньо особисто для відчужувача померлого ОСОБА_2 то в зв'язку з його смертю зобов'язань більше ніяких немає.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги спадкоємців ОСОБА_2: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є безпідставними.

На підставі викладеного, ст. ст. 717-722, 727, 744-750 та 755-756 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 37, 88, 130, 174, 209, 209 - 215 та 292 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені змінених позовних ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 29 серпня 2003 року та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2005 року і Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №753023 від 17 березня 2006 року та серії ЯБ №753024 від 17 березня 2006 року -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду в Чернівецькій області через Глибоцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: