АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4075/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Басуєвої Т.А., Волошина М.П.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (далі КП „ДМБТІ), про визнання права власності на самочинно переобладнання приміщення домоволодіння,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради і просила визнати за нею право власності на самочинні господарські споруди та переобладнання в домоволодінні №70-а по вул.Мукачівській в м.Дніпропетровську, зобовязати КП „ДМБТІ провести реєстрацію права власності на дані господарські споруди та переобладнання.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2010 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, зазначаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння №70-а по вул.Мукачівській в м.Дніпропетровську.

Позивачка в межах наданої земельної ділянки, без отримання дозволу на здійснення будівництва, здійснила самовільне збудування та переобладнання приміщень, а саме: у 1988 році прибудову А1-1, у 1977 році гараж Г з оглядовою ямою та відбулося самовільне переобладнання літньої кухні в прибудову А1-1 площею 19,3 кв.м., переобладнання з нежитлового в житлове приміщення 1-8 площею 10,8 кв.м та в прибудові А2-1 нежитлове приміщення 1-4 площею 5,1 кв.м. в житлове приміщення площею 7,4 кв.м.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно послався на те, що позивачка в експлуатацію спірне самовільно збудоване майно не здала і тому вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ч.2 ст.376 ЦК України.

Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначені постановою Кабінету Міністрів України №1243 від 22 вересня 2004 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», яка діяла на час розгляду справи. Якою зазначено, що прийняття в експлуатацію обєктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів будівництва.

Позивачка в своїй позовній заяві послалась на те, що вказані самовільні будівлі відповідають існуючим будівельним, санітарним та екологічним нормам та правилам, що підтверджується експертним висновком Дніпропетровської торгово-промислової палати, з даним посиланням позивачки погодитись не можна. Висновки відповідних державних органів (відділу архітектури і будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду тощо) із цих питань у справі відсутні. Згідно розяснення Державної архітектурно-будівельної інспекції регіонального розвитку та будівництва України від 31 жовтня 2008 року №22/4-3750, такий висновок не має права готувати жодна організація, оскільки цей вид діяльності не передбачений нормативними документами.

Таким чином, оскільки позивачка без отримання відповідних дозволів та без належно затвердженого проекту здійснила будівництво, не врахувала положення вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України, тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права при розгляді справи, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а::

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: