АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на вказаних підприємствах. Висновком МСЕК від 25.08.2010 року йому встановлено первинно 20% стійкої втрати професійної працездатності.

Позивач просив суд стягнути на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного відповідача по 90700 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 11.10.2011 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПАТ «ЦГЗК» 6000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» - 15000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4», з кожного, на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом помилково застосовано положення ч.2 ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» до врегулювання спірних правовідносин; не враховано тривалість роботи позивача на інших підприємствах, зокрема на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4», відсутності доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди розмір моральної шкоди необґрунтований. Крім того, судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу, впродовж 20 років 11 місяців виконував роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, працюючи на різних посадах на ВО «Кривбасруда», ВАТ «Суха Балка», ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПАТ «ЦГЗК».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 17.06.2010 року у ОСОБА_2 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст. емфізема легень 1 ст.). ЛН 1-2 ст.

Актом № 11 розслідування хронічного професійного захворювання від 29.07.2010р., встановлена причина зазначеного професійного захворювання праця протягом тривалого часу в умовах запиленості повітря робочої зони, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 25.08.2010 року ОСОБА_2 встановлено первинно втрату професійної працездатності в розмірі 20%.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачами, з вини, яких її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 11 розслідування хронічного професійного захворювання від 29.07.2010р. (а.с. 7-10) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є праця протягом 20 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, яке виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача ПАТ «ЦГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2010 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_2, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 25.08.2010 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Також, спростовуються й доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЦГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманням ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 25.08.2010 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо визначеного ним розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначено судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на ПАТ «ЦГЗК» ступінь втрати ним професійної працездатності та відсутність погіршення стану здоровя, пов'язані з отриманим професійним захворюванням фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 6000 грн. до 2000 грн.

В частині задоволення позову ОСОБА_2 до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» про стягнення моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2011 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, з 6000 грн. до 2000 грн. (двох тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: