Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 року

Лисичанській міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі судового засідання Литвиненко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя, 3-я особа ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення вимог (а.с.15-17, 47) вказала, що під час шлюбу з відповідачем ними були придбані автомобілі НОМЕР_1. Автомобіль Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 без її згоди всупереч СК України відповідач продав 3-й особі.

Просила визнати вказаний договір недійсним, провести поділ майна, виділивши їй в натурі автомобіль НОМЕР_3, а автомобіль НОМЕР_4 відповідачу, стягнути з неї на користь відповідача компенсацію вартості його частки у спільному майні подружжя.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному у позові.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що автомобілі дійсно були придбані під час шлюбу.

Рено продав, гроші від продажу віддав брату позивачки. Газель по довіреності переданий підприємству.

3-я особа - ОСОБА_3, у судове засідання не з'явилася, просила справу слухати за її відсутності.

У судовому засіданні дослідженні інші докази: свідоцтва про шлюб та народження; довідки МРЕВ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ; висновки авто товарознавчих експертиз.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.cт.60, 69, 69-71 України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Компенсаця вартості частки подружжя допускаєтсья за згодою одного з подружжя.

Згідно ст.65 4.2 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

На підставі ст.215 ч.1 п. ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні встановлено, що під час перебування у шлюбі з 28 липня 2007 року сторони придбали у спільну сумісну власність подружжя, що не заперечується відповідачем, автомобілі НОМЕР_5 вартістю 117 497 грн. на загальну суму 162 827 грн..

14 листопада 2009 року відповідач без згоди позивачки уклав з 3-ю особою договір купівлі-продажу автомобілю, який виходить за межі дрібно-побутового, а тому є недійсним.

Оскільки в судовому засіданні згода на отримання відповідачем компенсації вартості його частки майна у спільній сумісній власності подружжя не отримана, суд визнає за позивачкою право власності на 1/2 частку кожного з автомобілів.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність згоди позивачки, бо це не доведено у судовому засіданні належними доказами, як і використання коштів від продажу автомобіля

Також, за відсутності доказів розміру отриманих відповідачем за визнаним судом недійсним договором купівлі-продажу від 14.11.2009 р. грошових коштів суд не застосовує реституцію.

Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 51 грн., витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., оплату авто товарознавчих експертиз в розмірі 773,28 грн., а всього 944,28 грн..

На користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 788,14 грн.

Суд не стягує з позивача-відповідача витрати на правову допомогу, бо відповідно до ст.56 ЦПК України позивачка не заявляла клопотання про допущення у судове засідання особи, що надає їй правову допомогу, і така особа у розгляді справи участь не приймала.

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобілю НОМЕР_3 від 14 листопада 2009 року недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності подружжя - автомобілях НОМЕР_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 944 (дев'ятсот сорок чотири) грн. 28 кой..

Заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 або уповноваженим ним особам розпорядження та відчуження транспортного засобу -автомобілю НОМЕР_3. згідно ухвали Лисичанського міського суду від 12січня 2011 року у цивільній справі №2-5658/2010 р. скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: