Справа № 22-ц-3689/11 Головуючий у І інстанції Скрипник О.Г.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 27.05.2011
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Мариняко М.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного управління юстиції у Київській області, Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області, Оболонського районного управління юстиції міста Києва, Вишгородської районної державної нотаріальної контори про визнання недійсним (фіктивним) шлюбу, встановлення факту проживання однією сімю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, зміну черговості на спадкування, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила :

у вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району м. Києва 09.09.1998 року, недійсним, встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у будинку №2 по вул. Київській в с. Жукин Вишгородського району Київської області з 25.01.2002 року по 30.05.2007 року; визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, змінити черговість спадкування за законом та надати ОСОБА_2 право спадкувати разом із спадкоємцями першої черги; усунути від права на спадкування ОСОБА_3С; видати свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.06.2008 року, яке було видане Вишгородською районною державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 недійсним; визнати у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок та інші споруди, що входять до складу домоволодіння, включаючи самочинно збудовані по вул. Київська, 2 в с. Жукин Вишгородського району Київської області.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 2002 року постійно проживала з ОСОБА_4 в будинку №2 по вул. Київській в с. Жукин Вишгородського району Київської області. 30.05.2007 року ОСОБА_4 помер.

Для реалізації свого права на прийняття спадщини після смерті спадкодавця позивачка звернулася із заявою до Вишгородської райдержнотконтори, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що спадщину прийняла законна дружина померлого відповідачка по справі ОСОБА_5

Позивачка вважає, що відповідачка не може бути спадкоємицею після смерті ОСОБА_4, оскільки їхній шлюб носив фіктивний характер, без будь-яких намірів створити сімю та набувати будь-яких прав та обовязків.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на неповне зясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.09.1998 року між громадянином ОСОБА_6, ОСОБА_4 та громадянкою України ОСОБА_5 був укладений шлюб.

За час перебування у шлюбі, ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 31.08.1998 придбав житловий будинок з надвірними будівлями № 2 по вул. Київська в с. Жукин Вишгородського району Київської області, в якому вони проживали до 2002 року.

Після смерті 30.05.2007 року ОСОБА_4 відкрилася спадщину на зазначений будинок, легковий автомобіль та банківський вклад з відповідними відсотками.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємиця першої черги за законом відповідачка по справі прийняла спадщину після померлого в порядку встановленому законом як його дружина.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка суду не надала доказів спільного проживання з ОСОБА_4, ведення з ним спільного господарства, придбання спільного майна. На підставі чого суд першої інстанції визнав необґрунтованими позовні вимоги позивачки, оскільки вона не є спадкоємицею ні за законом, ні за заповітом, у неї взагалі не має права на спадкування після ОСОБА_4

Спадкове майно, яке придбане під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5, набуло правового режиму майна подружжя і на нього поширюється положення щодо спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі позивачка стверджує, що судом було безпідставно використане обмежувальне тлумачення ч.1 ст.42 СК України, внаслідок чого зміст і сутність зазначеної норми були прийняті судом неправильно , чим фактично було виключено позивачку з кола осіб, які мають право на звернення до суду із вимогою про визнання шлюбу недійсним.

Проте, колегія суддів критично відноситься до наведених доводів позивачки, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_2 не є спадкоємицею ні за законом, ні за заповітом до майна померлого ОСОБА_4, у неї взагалі не виникло право на спадкування, тому не має жодних підстав вважати про порушення її права шлюбом, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як в момент його укладання, так і після відкриття спадщини.

Таким чином, виходячи з положень ч.1 ст.42 СК України, позивачка не має права звертатися до суду із позовними вимогами про визнання шлюбу, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним, оскільки вона не входить до переліку субєктів, які наділені таким правом.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_4 з 2002 року, оскільки на підтвердження даного факту позивачка обмежилася лише власними поясненнями та показаннями свідків.

Судом першої інстанції була надана обєктивна оцінка показанням свідків позивачки та встановлено, що вони входять до друзів позивачки та є її заінтересованими особами, тому не можуть бути доказовим матеріалом, оскільки викликають сумніви у своїй обєктивності та достовірності.

З огляду на викладене, немає жодний підстав для визнання між позивачкою та ОСОБА_4 такої форми організації сімейного життя, як спільне проживання без реєстрації шлюбу.

З врахуванням вище викладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 порушують законні права та інтереси відповідачки ОСОБА_5 як спадкоємиці першої черги за законом після померлого ОСОБА_4

Висновки суду відповідають презумпції сімейного законодавства праву спільної сумісної власності подружжя. Відмовивши в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правомірно захистив інтереси ОСОБА_5 як повноправної спадкоємиці на спадкове майно свого чоловіка ОСОБА_4

Вказані висновки рішення суду ґрунтуються на досліджених з дотриманням вимог цивільно-процесуального закону доказах, яким дана належна оцінка з всіма обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви і не дають підстав для висновку про порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, дослідженим доказам, обставинам справи і підстави для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді