АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 41 (1) ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Соколан Н.О.,

суддів:- ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі: - ОСОБА_4

за участю: позивача - ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №8», треті особи - Управління житлово-комунального господарства, Криворізьке міське управління УМВС України в Дніпропетровській області, про визнання членом сімї померлого, визнання права нотування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні квартирою за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_8, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація треті особи - Управління житлово-комунального господарства, Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб при Криворізькому міському управлінні УМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням та усунення код в користуванні квартирою, посилаючись на те, що вона, починаючи з 2003 проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 у ОСОБА_8, наданої в користування на підставі ордеру її чоловіку - ОСОБА_9, з яким нею укладено шлюб 21.08.2009 року.

Після смерті ОСОБА_9, померлого 09.02.2010 року, відповідач по справі вимагає її виселення з квартири з метою подальшої приватизації останньої, а тому уточнивши позовні вимоги та предявивши їх також до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, КП «ЖЕО № 8», просила суд визнати її членом померлого ОСОБА_9, визнати за нею право користування квартирою, зобов'язати КП «ЖЕО № 8» укласти з нею договір найму квартири та зобовязати відповідача ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

У липні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічною позовною до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, ЖЕО № 8» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що ОСОБА_5, після смерті основного наймача квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_9, померлого .2010 року, продовжує проживати в ній без достатніх на те правових підстав та и йому перешкоди в користуванні квартирою, в якій він зареєстрований. Просив суд виселити ОСОБА_5 із спірної квартири, як особу, яка користування нею та зобовязати її не чинити перешкод в користуванні та вселення в неї.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

Задоволено позов ОСОБА_6

Усунено ОСОБА_6 0.0. перешкоди у користуванні квартирою № 21 у будинку № 12 по вул. Вокзальній у м. Кривому Розі.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення та вселено в неї ОСОБА_6

Зобовязано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 у користуванні квартирою № 20 у будинку № 12 по вул. Вокзальній у м. Кривому Розі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 8,50 грн. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 ставить питання про рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, оскільки вважає, що рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не взяв до уваги, що позивач вселилась в квартиру в 2003 році, коли в спірній квартирі був зареєстрований тільки ОСОБА_10, коли ОСОБА_6 був неповнолітнім, зареєстрованим з батьками АДРЕСА_4 та зареєстрований в спірній квартирі тільки в 2007 році, тому в його згоді на її вселення не було потреби. Судом не взято до уваги, що будинок, який належить позивачу непридатний для проживання.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_6 і представник - ОСОБА_7 ставлять питання про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін як законного та обґрунтованого.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є комунальною власністю міста та була надана у користування ОСОБА_9 на підставі ордеру № 1570 від 01.11.1960 року.

09.02.2010 року ОСОБА_9 помер, у звязку з чим був знятий з реєстраційного обліку в квартирі.

Станом на теперішній час в квартирі є зареєстрованим онук померлого основного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 та без реєстрації проживає дружина померлого ОСОБА_5, шлюб з якою він уклав 21.08.2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 та задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції керувався ст.ст. 65, 98 ЖК України та в відсутності в неї права на користування спірною квартирою після смерті основного наймача ОСОБА_9, членом сімї якого вона була, та безпідставне створення перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав у ОСОБА_5, як члена сімї померлого наймача ОСОБА_9, на користування квартирою № 20 у будинку № 12 по вул. Вокзальній у м. Кривому Розі після його смерті.

Згідно ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружині їх діти і батьки.

Порядок вселення наймачем в займане ним жиле приміщення своєї дітей, батьків, а також інших осіб, передбачений ч.2 ст. 65 ЖК України, відповідно до якої вселити цих осіб він має право тільки за наявності письмової згоди всіх членів сімї, які проживають разом з ним.

З матеріалів справи вбачається, що письмової згоди на вселення ОСОБА_5 у

спірне житлове приміщення ОСОБА_6, який в ньому зареєстрований, не надавав,

у звязку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що

позивач вселилася в квартиру всупереч ст. 65 ЖК України.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_6 не заперечувалося те, що він надав згоду на проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово.

Згідно ч. 1 ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які

живають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців).

Частиною 3 цієї статті передбачено, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення,

а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого

жилого приміщення.

Як розяснив Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування приміщенням.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Враховуючи вищенаведене та обставини справи: факт вселення позивача до спірної квартири без згоди відповідача ОСОБА_6, в ній зареєстрованого, та набуття позивачем статусу тимчасового жильця, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у ОСОБА_5 права на користування цим житловим приміщенням після смерті основного наймача.

При цьому, посилання позивача в апеляцій скарзі на те, що в квартирі АДРЕСА_5 вона почала мешкати разом з ОСОБА_9, починаючи з 2003 року, коли в ній ще не був зареєстрований відповідач по справі, а тому вона має право користування нею, спростовуються матеріалами справи, оскільки всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не надала доказів набуття права у встановленому законом порядку шляхом реєстрації в ній.

Питання ж про реєстрацію в спірному житловому приміщенні ОСОБА_5 поставила тільки 19.09.2009 року (а.с. 25-26).

Крім того, за змістом ст. 65 ЖК України, за особою, яка проживає у наймача житлового

приміщення як член його сімї, не можу бути визнано право користування приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому неї житловому приміщенні.

В судовому засіданні позивач не заперечувала той факт, що їй на праві приватної власності належить будинок № 3 по вул. Щорса в с. Гурівка, Донського району, Кіровоградської області, з реєстраційного обліку в якому, вона знялася тільки у вересні 2009 року з метою реєстрації в квартирі АДРЕСА_2.

Доводи ж апеляційної скарги позивача щодо непридатності для проживання належного їй на праві власності будинку не можуть бути підставою для набуття нею права користування іншим житловим приміщенням - в даному випадку квартирою № 20 у будинку №12 по вул. Вокзальній у м. Кривому Розі.

Отже, встановивши, що позивач ОСОБА_5 мешкає у спірному житловому приміщенні після смерті основного наймача ОСОБА_11 без достатніх на те правових підстав, створюючи перешкоди ОСОБА_6 у користуванні ним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про усунення перешкод шляхом її виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення та вселення в неї ОСОБА_6, що узгоджується з положеннями ст. 98 ЖК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і дав їм належну правову оцінку та ух рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін

Керуючись ст., ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної

сили.

Головуючий:

Судді: