Справа № 22-ц-2711/2011 Головуючий у I інстанції Криворученко Д.П.
Категорія цивільна Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2011 року у справі за заявою ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи публічне акціонерне товариство ОСОБА_6 ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю Інтрансавтострой, приватне автотранспортне підприємство Інтрансавтострой ,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2011 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа № 2-21 від 27 жовтня 2006року , виданого на виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2006 року таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги його заяви. Доводи апеляційної скарги зазначають, що в матеріалах справи мається фотокопія додаткової угоди від 28 квітня 2005 року, яка засвідчена нотаріусом, а тому суд першої інстанції мав прийняти її в якості належного та допустимого доказу по справі. Крім того, як вказує апелянт, до господарського суду ПАТ „ОСОБА_6 ОСОБА_1 було подано позов про визнання недійсною даної додаткової угоди від 28 квітня 2005 року, що свідчить про визнання банком факту укладення вказаної додаткової угоди, оскільки не можливо визнати недійсною угоду, яка не укладалася. Апелянт також зазначає, що факт часткового виконання виконавчого листа та не предявлення додаткової угоди від 28 квітня 2005 року в якості доказу прощення боргу під час розгляду позовних вимог ПАТ „ОСОБА_6 ОСОБА_1 після 28 квітня 2010 року не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_5, оскільки фотокопію додаткової угоди було отримано апелянтом лише після 29 червня 2011 року, а до цього йому не було достовірно відомо про підписання додаткової угоди з боку представників банку.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не зявились, згідно повідомлень про вручення поштових відправлень ( а. с. 131-134), вони є належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. На підставі приписів ч.1 статті 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі , належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2006 року ( а. с. 15 - 16) задоволено позов АППБ „Аваль до ТОВ „Інтрансавтострой, ПАТП „Інтрансавтострой, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто на користь банку з ТОВ „Інтрансавтострой, ПАТП „Інтрансавтострой, ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 2 272 675,76 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції вступило в законну силу і на його підставі було видано виконавчий лист № 2-21/2006, який перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби ( а. с. 17).

Вимоги заяви ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обгрунтовані тим, що між ним та Президентом АППБ Аваль 28 квітня 2005 року була укладена додаткова угода , яка крім іншого передбачала , що у випадку несплати позичальником до 28 квітня 2010 року заборгованості по Генеральній кредитній угоді та кредитному договору від 28 березня 2005 року , зобовязання сторін припиняються в повному обсязі внаслідок звільнення (прощення боргу ) кредитором позичальнику і кредитор відмовляється від права на стягнення заборгованості , збитків у вигляді відсотків, пені чи штрафних санкцій .У звязку з цим ОСОБА_5 вважає, що припинені зобовязання перед кредитором.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає приписам закону, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч.4 статті 369 ЦПК України суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у разі, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за наявності обставин, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за виконавчим документом.

Згідно чинного законодавства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд , як регламентують приписи ч.1,2 статті 11 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Апеляційний суд враховує, що звільнення від боргу є різновидом припинення зобовязання угодою сторін і можливе лише зі згоди кредитора.

Кредитор у даному спорі не визнає заявлені вимоги, посилаючись на те, що виконавчий лист знаходиться на виконанні у виконавчій службі; борг заявником не погашений; до банку додаткова угода не надходила і в сховищі не зберігається ; про таку угоду стало відомо лише після звернення заявника до суду з даною заявою.

Апеляційний суд вважає, що посилання апелянта на додаткову угоду від 28 квітня 2005 року не може бути підставою для скасування вірної по суті ухвали суду першої інстанції, оскільки заявником не представлено оригінал додаткової угоди як належний доказ у справі, а наявна на а.с.14 копія фотокопії додаткової угоди не може бути належним та допустимим доказом факту укладення такої угоди відповідно до приписів статтей 58, 59, 64 ЦПК України.

Оспорювання банком додаткової угоди в господарському суді, на що посилається апелянт в доводах апеляційної скарги, є правом банку, і факт звернення банку до господарського суду не впливає на вірні по суті висновки суду першої інстанції у даному спорі.

Враховуючи вищенаведене, твердження апелянта не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, постановленої на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями : 303, 304, 307; ч.1, п. 1 статті 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: