АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
правовідносини Доповідач: Даниленко В.М

У Х В А Л А

24 жовтня 2011 року м. Харків

Суддя судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області Даниленко В.М., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2011 року по справі за позовом військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що рішенням Шевченківської селищної Ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області № 124 від 26 серпня 1994 року військовій частині НОМЕР_1 в постійне користування було надано земельну ділянку загальною площею 43 гектари, до складу якої входить також земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_2 площею 4,2 гектари, розташованого в с. Первомайське Шевченківського району Харківської області. Зазначена земельна ділянка й до теперішнього часу перебуває на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що частина земельної ділянки площею 71,84 кв.м., яка перебуває у користуванні військової частини НОМЕР_1 , була самовільно захоплена відповідачем ОСОБА_2 , який побудував на ній 7 господарських споруд некапітальної конструкції (сараї, навіси, теплиці) та використовує її без будь-яких правових підстав та дозволу МО України, військовий прокурор просив суд зобов`язати відповідача звільнити зазначену земельну ділянку, привести її у попередній стан та повернути військовій частині.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2011 року позов військового прокурора Харківського гарнізону задоволено в повному обсязі.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , на якій розміщені особисті господарські споруди останнього загальною площею 71,84 кв.м., привести дану земельну ділянку у попередній стан та повернути її в користування Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, відповідачем ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржене та набрало законної сили.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 15 червня 2011 року виконання зазначеного рішення суду першої інстанції за заявою відповідача ОСОБА_2 було відстрочено на три місяці, а в подальшому ухвалою цього ж районного суду від 29 вересня 2011 року - до 31 грудня 2011 року.

У поданій 26 вересня 2011 року через суд першої інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2011 року, ухвалене по справі, та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 вказує на те, що розташовані на спірній земельній ділянці господарські споруди є спільним сумісним майном подружжя, а тому приймаючи оскаржуване судове рішення у справі, районний суд вирішив питання про її права та обов`язки, не залучивши її до участі у справі.

Перевіривши матеріали цивільної справи та оцінивши їх у сукупності, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2011 року не може бути предметом апеляційного розгляду та підлягає поверненню апелянту, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обгрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою скасування чи зміни неправильних судових рішень.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Частиною 1 статті 292 ЦПК України передбачено, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

У разі ж, якщо суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, такого питання не вирішував, апеляційні скарги зазначених осіб підлягають поверненню відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід уважати таким, що прийнято про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб.
У такому разі рішення суду порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.
Як убачається із матеріалів цивільної справи, ініційований військовим прокурором спір виник з приводу самовільного захоплення відповідачем ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка на підставі рішення селищної ради перебуває у постійному користуванні військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, а предметом заявленого прокурором позову було зобов`язання відповідача ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, привести її у попередній стан та повернути належному користувачу.
І саме стосовно цього нерухомого майна (земельної ділянки) судом першої інстанції вирішено спір та ухвалене судове рішення по справі.

При цьому, ані в мотивувальній, ані в резолютивні частині цього оскаржуваного ОСОБА_1 судового рішення будь-яких висновків щодо прав та обов`язків останньої не міститься й таке питання судом першої інстанції взагалі не вирішувалося.
Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.
Таким чином, оскільки апелянт ОСОБА_1 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брала, а рішенням суду, ухваленим по справі, питання про її права та обов`язки безпосередньо не вирішувалось, прихожу до висновку про те, що остання не є суб`єктом апеляційного оскарження цього судового рішення, тобто особою, яка на підставі ч. 2 ст. 292 ЦПК України має право на його апеляційне оскарження, у зв`язку з чим подана нею апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом та підлягає поверненню апелянту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 292, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2011 року по справі за позовом військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки - відмовити та повернути цю апеляційну скаргу скаржнику.

Матеріали цивільної справи за позовом військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки повернути до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її постановлення.

Суддя: В.М. Даниленко