АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 45 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника прокурора м. Кривого Рогу Сергєєвої

ОСОБА_2, представника виконкому ОСОБА_3

міської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора м. Кривого Рогу на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради, про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 14 червня 2009 року він придбав у відповідача будинок № 48 по вулиці Пуріна в м. Кривому Розі, домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0559 га., яка призначена для його обслуговування. До теперішнього часу відповідач не віддав йому належним чином оформлені документи на вищезазначену земельну ділянку, що унеможливлює її переоформлення відповідно до умов договору купівлі-продажу. Тому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні нею шляхом зобовязання ОСОБА_6 передати йому всі документи на спірну земельну ділянку, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені.

В апеляційній скарзі прокурор м. Кривого Рогу ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно визнав за позивачем право власності на земельну ділянку, яка належить до комунальної власності міста, не залучив до участі у справі в якості належного відповідача ОСОБА_3 міську раду, та не звернув увагу на те, що земельна ділянка відповідачу у власність не передавалась, тобто у попереднього власника домоволодіння відсутні будь-які право установчі документи на спірну земельну ділянку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарни, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора м. Кривого Рогу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 червня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу домоволодіння № 48 по вул.. Пуріна в м. Кривому Розі, згідно якого ОСОБА_5 став власником цього домоволодіння.

Згідно умов зазначеного договору, з передачею предмету договору продавець одночасно передає і земельну ділянку площею 0,0559га, призначену для обслуговування жилого будинку, господарських споруд. Земельна ділянка переходить в користування покупця та підлягає оформленню в особисту власність згідно діючого законодавства. Відповідні документи щодо передачі у власність продавця земельної ділянки, на якій розташована відчужувана нерухомість, на день укладення цього договору уповноваженими на те органами не приймались; державний акт щодо цієї земельної ділянки на імя продавця не видавався. У звязку з цим відчуження земельної ділянки, на якій розташоване вказане домоволодіння, сторони за договором зобовязуються оформити після отримання продавцем правовстановлювальних документів на земельну ділянку та оформлення для її відчуження відповідних документів, але не пізніше 14.07.2009р.

Спір виник з приводу невиконання відповідачем умов договору щодо земельної ділянки.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5, при цьому, в порушення вимог ст.. 215 ЦПК України, не зазначив у мотивувальній частині судового рішення мотивів, із яких він виходив, визнаючи за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.. 83 Земельного кодексу України в комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Статтею 12 того ж Кодексу передбачено, що розпорядження землями комунальної власності та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міських рад.

При вирішенні справи судом першої інстанції не взято до уваги, що земельна ділянка, на якій розташоване придбане позивачем домоволодіння, є комунальною власністю, оскільки не передавалася у власність продавця, яким є відповідач у справі.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Проте суд першої інстанції не виконав зазначені вимоги, не залучив до участі у справі власника земельної ділянки, яким є ОСОБА_3 міська рада, не встановив, чи дотримано позивачем порядок набуття права власності на земельну ділянку, чи порушені, оспорені або невизнані були при цьому його права, якщо були, то ким та чи відповідальний за це відповідач ОСОБА_6

Застосувавши до спірних правовідносин норм ст.. 120 Земельного кодексу України щодо переходу права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою, суд не взяв до уваги, що попередньому власнику домоволодіння право власності на земельну ділянку не належало.

Відповідно до ст.. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Оскільки земельна ділянка належала відповідачеві ОСОБА_6 на праві користування, то при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння до позивача також перейшло право користування цією земельною ділянкою.

Як убачається із матеріалів справи, позивач не звертався до належного органу ОСОБА_3 міської ради - щодо виділення йому у власність земельної ділянки, на якій розташоване придбане ним домоволодіння, тому підстави для задоволення його позову в цій частині відсутні.

Вирішуючи даний спір, суд зобовязав відповідача передати позивачеві всі документи на земельну ділянку, проте не зазначив, які саме, що унеможливлює виконання судового рішення. Позивачем у його позовній заяві також не зазначено, які саме документи він бажає отримати від ОСОБА_6

За таких обставин рішення суду необхідно скасувати на підставі ст.. 309 ч. 1 п. 3,4 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні цієї земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора м. Кривого Рогу задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_7