Броварський міськрайонний суд Київської області
========================================================================
Справа № 2-52/11
Провадження № 2/1007/52/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

при секретарі Сулоєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, заповіту дійсним заповіту, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на будинок, визнання права власності на ? частину земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 в березні 2010 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини та відмови від частки у спільному майні подружжя, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.

Свій позов обґрунтовувала тим, що 11 січня 1991 року помер її чоловік ОСОБА_4 Заповіту на випадок смерті він не залишив. Спадкоємцями першої черги є його дружина ОСОБА_3 та діти: син ОСОБА_2, та донька ОСОБА_1

Спадщина на яку відкрилася спадщина складається з автомобіля ВАЗ 21-1, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 в МРЕО при Броварському МВВС 20 березня 1987 року. Але позивач зазначає, що фактично власником автомобіля вважався ОСОБА_2. який придбав цей автомобіль за власні кошти, це підтверджується тим, що ОСОБА_4 не мав посвідчення водія, не управляв автомобілем та ним не користувався. Тому після смерті ОСОБА_4 ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_1 не заявляли про прийняття спадщини у вигляді автомобіля.

В червні 1993 року ОСОБА_2 повідомив позивачу про те, що необхідно їхати до нотаріуса для оформлення спадщини на автомобіль.

18 червня 1993 року у Броварській районній нотаріальній конторі ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини у вигляді автомобіля, який залишився після смерті батька. Оскільки заява про прийняття спадщини стосувалась автомобіля, фактично належного сину ОСОБА_2 дружина спадкодавця ОСОБА_3 підписала складену нотаріусом заяву про відмову від спадщини. Таким чином у 1993 році ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль ВАЗ 2101. Спадщина на будь-яке інше майно не оформлялась.

16 лютого 2010 року ОСОБА_3 подала до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилась внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_5 листом від 16 лютого 2010 року з Броварської районної державної нотаріальної контори їй було повідомлено, що вона відмовилась від прийняття спадщини і від видачі свідоцтва про право власності. З вказаною позицією позивач не погодилась, оскільки з 1955 року вона з чоловіком проживала у житловому будинку за адресою с. Княжичі, по вул. Чкалова, 44, який вони побудували разом за спільні кошти, а після його смерті вона залишилась проживати в будинку сама, таким чином вона вступила у володіння вказаним будинком.

ОСОБА_3 належить право власності на земельну ділянку, що знаходиться по вул. Чкалова, 44 в с.Княжичі площею 0,289 га в тому числі 0,107 га для обслуговування будівель та споруд, 0,182 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом серії І-КВ № 109209 від 25 лютого 1998 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів за № 792.

Заяву від 18 червня 1993 року в Броварській районній державній нотаріальній конторі вона підписала внаслідок помилки, оскільки вважала, що мова йде виключно про автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. Д 9540, що фактично був власністю її сина ОСОБА_2, таке переконання ґрунтувалось на тому, що заяву про відмову вона подавала одночасно із заявою ОСОБА_2 виключно на спадкування автомобіля.

На підставі наведеного просила суд визнати недійсною відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Княжичі, по вул. Чкалова, 44, яка відкрилася внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4 та від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Княжичі, Броварського району Київської області, по вул.Чкалова, 44, просила встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями № 44 по вул. Чкалова в с. Княжичі, в тому числі на ? частину як на частку у спільному майні подружжя та на ? частину у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

В звязку із смертю позивача 16 травня 2010 року провадження у справі за ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2010 року було зупинено до вступу у справу правонаступників ОСОБА_3 в якості позивача.

18 квітня 2011 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження в справі поновлено.

ОСОБА_1 після вступу в справу, як правонаступника уточнила позовні вимоги та просила суд визнати недійсною відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Княжичі, по вул. Чкалова, 44, яка відкрилася внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4 та від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Княжичі, Броварського району Київської області, по вул.Чкалова, 44, просила встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 44 по вул. Чкалова в с. Княжичі, визнати заповіт дійсним заповіт ОСОБА_3

Не погоджуючись із позовом, ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву в якій просив визнати заповіт ОСОБА_3 посвідчений 17 вересня 2009 року секретарем виконкому Княжицької сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1 недійсним. Свій позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є його рідною сестрою, згідно умов вказаного заповіту ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належні їй земельні ділянки площею 0,289 га (державний акт серії І-КВ № 109209 виданий 25 лютого 2008 року за № 792) та площею 1, 1426 га ( державний акт серії Я-А № 229704 виданий 16 листопада 2004 року за № 265). Вважає, вказаний заповіт має бути визнаний недійсним, так як в звязку із хворобою заповідача заповіт був посвідчений за адресою АДРЕСА_1, але не зазначені адресу місця складання заповіту та причини складання заповіту поза межами приміщення виконавчого комітету, а також в заповіті всупереч Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій відсутні підписи свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Крім того, ОСОБА_2 подав уточнення та просив, окрім визнання заповіту недійсним, визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 44 по вул. Чкалова, у с. Княжичі, Броварського району, Київської області в порядку спадкування за законом, визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0, 289 га, та на ? частину земельної ділянки (паю) площею 1, 1426 га, що належала ОСОБА_3, яка померла 16 травня 2010 року в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 уточнили позовні вимоги просили суд визнати відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44, після смерті ОСОБА_4, який помер 11 січня 1991 року та від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою по вул. Чкалова, 44, с. Княжичі, Броварського району, Київської області, встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4, померлого 11 січня 1991 року, визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок № 44 по вул. Чкалова, в с. Княжичі, Броварського району, Київської області, загальною площею 73, 5 кв.м., а також надвірні будівлі: сарай Б, сарай В, вбиральню Г, колодязь К, тротуар Т, огорожу N, визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері 16 травня 2010 року ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1073 га для обслуговування будівель та споруд, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту серії І-КВ № 109209, виданого 25 лютого 1998 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 792.

Також ОСОБА_1 суду пояснила, враховуючи уточнені позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 не заперечувала проти їх задоволення, враховуючи, що спір щодо спадкового майна вже розглядається в суді, і вони дійшли згоди щодо певного розподілу спадщини між собою.

В судовому засіданні позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 уточнили позовні вимоги та просили суд, визнати недійсним заповіт від 17 вересня 2009 року ОСОБА_3 посвідчений секретарем Княжицької сільської ради, Броварського району, Київської області ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1, з підстав наведених в позовній заяві, крім того, враховуючи домовленість з ОСОБА_1 щодо перерозподілу спадкового майна просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,289 га, що знаходиться за адресою: Київська область. Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44 та належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії І-КВ № 109209 виданого 25 лютого 2008 року за № 792, а також право власності на земельну ділянку (пай) площею 1,1426 га, що належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії ЯА № 229704 виданого 16 листопада 2004 року за № 265. Визнати недійсним заповіт від 17 вересня 2009 року ОСОБА_3 посвідчений секретарем Княжицької сільської ради, Броварського району, Київської області ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1.

Позивач позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи Княжицької сільської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд вислухавши сторони, та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічний позов підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 1991 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІV-БК № 372236 виданого Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1948 року, про що в книзі записів про одруження зроблено актовий запис за № 11, про що свідчить свідоцтво про шлюб.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, що знахояться в с.Княжичі, по вул. Чкалова, 44, та рухоме майно автомобіль марки ВАЗ 21-1, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4, про що свідчить технічний паспорт на автомобіль від 20 березня 1987 року)

Спадкоємцями є дружина померлого ОСОБА_3, та діти спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про одруження міститься в матеріалах справи).

18 червня 1993 року ОСОБА_3 звернулася до Броварської районної нотаріальної контори із заявою про те, що вона спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняла та не претендує, на видачу свідоцтва про право власності згідно ст. 22 КПШС також не претендує. Також зазначено, що вона просить свідоцтво про право на спадщину за законом видати на імя сина ОСОБА_2

Також 18 червня 1993 року ОСОБА_2 написав заяву до Броварської районної нотаріальної контори про прийняття спадщини, а саме на автомобіль ВАЗ 21-1, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

18 червня 1993 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний автомобіль.

Таким чином, дійсно в судовому засіданні доведений той факт, що і не заперечується ОСОБА_2, що між ним та матірю була розмова та домовленість щодо розпорядження автомобілем, тому ОСОБА_4 при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини відповідно до ст. 22 КпШС мала наміри сприяти сину ОСОБА_2 в оформленні права на спадщину саме на автомобіль. В звязку з цим він же і не звертався до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок. А вже через деякий час в звязку з тим, що ОСОБА_4 бажала розпорядитись вже майном на випадок своєї смерті почала оформлювати будинок на своє імя, тому і написала до Броварської районної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок.

В лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулась до Броварської державної районної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але листом від 18 лютого 2010 року її повідомлено, що вона своєю заявою від 18 червня 1993 року, поданою до Броварської районної державної нотаріальної контори спадщину не прийняла і відмовилась від видачі свідоцтва про право власності згідно ст. 22 КпШС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.225, 229231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд з наведених вище обставин, враховуючи зазначені докази та визнання позову в цій частині ОСОБА_2 визнає заяву про заяву про відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44, після смерті ОСОБА_4, який помер 11 січня 1991 року та від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою по вул. Чкалова, 44, с. Княжичі, Броварського району, Київської області.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності від 03 березня 1997 року право власності на житловий будинок по вул. Чкалова, 44 в с. Княжичі зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Княжицької сільської ради за № 4 від 21 січня 1997 року, у технічному паспорті на будинок ОСОБА_4 був вказаний власником домоволодіння по вул. Чкалова, 42 в с. Княжичі, Броварського району Київської області, яке складалося із житлового будинку, сарай Б, В, вбиральня Г, колодязь К, тротуар Т, огорожа N.

Відповідно ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном.

Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На підставі поданої до суду спадкової справи № 2-1922/10 від 06 квітня 2010 року, щодо майна померлого ОСОБА_4, суд встановив, що ОСОБА_3 постійно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_4, за адресою Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 42 (після зміни нумерації 44), та після його смерті фактично прийняла спадщину, продовжувала проживати в вказаному будинку, розпоряджатися майном, здійснювала належний догляд за домоволодінням.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 22 КпШС, та ч.1 ст. 549 ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 має належати ? частини спадкового майна, а ОСОБА_2, який також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4

25 лютого 1998 року ОСОБА_3, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий державний акт на право приватної власності на землю, на підставі рішення виконкому Княжицької сільської ради № 4 від 08/04/1997 року на земельну ділянку площею 0,289 га в межах згідно з планом. Земля передана для обслуговування будівель і господарських споруд 0,107 га, ведення особистого підсобного господарства 0,182 га. Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 792.

Крім того, на імя ОСОБА_3 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 229704 від 16 листопада 2004 року площею 1,1426 га з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 265.

В матеріалах спадкової справи № 322/2010 року міститься заповіт від 17 вересня 2009 року складений ОСОБА_3, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку, яка належить їй згідно Державного акту на право власності серії І-КВ № 109209 виданий 25 лютого 2008 року за № 792, а також на належну їй земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності серії Я-А № 229704 виданий 16 листопада 2004 року за № 265 площею 1, 1426 га. В заповіті міститься відмітка про те, що заповіт складений на дому і підписаний в присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Суд вважає, що вказаний заповіт має бути визнаний недійсним з наступних підстав.

Відповідно ч.1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно ч.1, 2, 4 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно ст. 37 Закону України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них ; 5) засвідчують справжність підпису на документах.

У відповідності до ст. 42 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" від 07.12.1990 року виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів відповідно до частини третьої статті 32 цього Закону здійснює повноваження, делеговані йому державою, а саме вчиняє нотаріальні дії, реєструє акти громадянського стану відповідно до законодавства.

Згідно п. 2 наказу Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України" нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів, покладено вчинення цих дій.

Згідно п. 8 наказу Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України" визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" № 3 від 28 квітня 1978 року в разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатись укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Зважаючи на вищевикладене, слід визнати заповіт від 17 вересня 2009 року ОСОБА_3 посвідчений секретарем Княжицької сільської ради, Броварського району, Київської області ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1 недійсним в звязку з недодержанням встановленої нотаріальної форми.

Відповідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

17 травня 2010 року померла ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 28, та видано свідоцтво про смерть серії 1-ОК № 187121.

Після її смерті відкрилася спадщина на ? частини спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка та належало їй, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44, які вона не встигла оформити в звязку із поданим позовом до суду, та земельні ділянки площею 0,289 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44 належала їй на праві власності на підставі Державного акту серії І-КВ № 109209 виданого 25 лютого 2008 року за № 792, та на земельну ділянку (пай) площею 1,1426 га, що належала їй на підставі Державного акту серії ЯА № 229704 виданого 16 листопада 2004 року за № 265.

Після її смерті спадкоємцями щодо спадкового майна після ОСОБА_3 є її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1

27 травня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Броварської районної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Відповідно ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно ч.1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно листа від 30 листопада 2010 року Броварської районної нотаріальної контори ОСОБА_2, згідно зібраних матеріалів спадкової справи, в установлений шестимісячний строк спадщину не прийняв, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подав, разом з нею не проживав.

25 лютого 2011 року ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про надання згоди на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, та 25 лютого 2011 року ОСОБА_2 подав таку заяву до нотаріальної контори.

Враховуючи частки які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_3 її спадкоємцям за законом має належати домоволодіння за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44 в наступних частках 3/8 частин ОСОБА_1 та ? частини ОСОБА_2

Відповідно ч.1, 2, 3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Щодо земельних ділянок, які належали спадкодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності кожен із спадкоємців відповідно має право кожен на ? частину на земельну ділянку площею 0,289 га в межах згідно з планом: для обслуговування будівель і господарських споруд 0,107 га, ведення особистого підсобного господарства 0,182 га, ? частину земельної частки (паю) площею 1,1426 га, що належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії ЯА № 229704 виданого 16 листопада 2004 року за № 265.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_2, первісного позову, та визнання відповідачем ОСОБА_1 зустрічного позову, та наведені обставини справи, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок та надвірні будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44 та земельну ділянку на якій він розташований, а саме на земельну ділянку площею 0,1073 га для обслуговування будівель та споруд, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту серії І-КВ № 109209, виданого 25 лютого 1998 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 792, а за іншим спадкоємцем ОСОБА_2 визнати право власності на земельну ділянку (пай) площею 1,1426 га, що належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії ЯА № 229704 виданого 16 листопада 2004 року за № 265 та на земельну ділянку передану для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,182 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, заповіту дійсним заповіту та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на будинок, визнання права власності на земельні ділянки задовольнити повністю.

Визнати заяву про відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Чкалова, 44, після смерті ОСОБА_4, який помер 11 січня 1991 року та від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою по вул. Чкалова, 44, с. Княжичі, Броварського району, Київської області недійсними.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4, померлого 11 січня 1991 року.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок № 44 по вул. Чкалова, в с. Княжичі, Броварського району, Київської області, загальною площею 73, 5 кв.м., а також надвірні будівлі: сарай Б, сарай В, вбиральню Г, колодязь К, тротуар Т, огорожу N.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері 16 травня 2010 року ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1073 га для обслуговування будівель та споруд, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 109209, виданого 25 лютого 1998 року Княжицькою сільською радою і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 792.

Визнати недійсним заповіт від 17 вересня 2009 року ОСОБА_3 посвідчений секретарем Княжицької сільської ради, Броварського району, Київської області ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,182 га, що знаходиться за адресою: Київська область. Броварський район, с.Княжичі, вул. Чкалова, 44 та належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 109209 виданого Княжицькою сільською радою 25 лютого 2008 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 792.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку (пай) площею 1,1426 га, що належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 229704 виданого 16 листопада 2004 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 265.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення

Суддя А. Г. Радзівіл