Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2011 року № 2-801/11

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Орла С.І.

при секретарі: Біліченко С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Приватбанк, треті особи приватний нотаріус Золотоніського районного округу ОСОБА_4, відділ ДВС Золотоніського МРУЮ про визнання частини договору застави недійсною, скасування виконавчого напису та визнання недійсним договору купівлі продажу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Приватбанк, треті особи приватний нотаріус Золотоніського районного округу ОСОБА_4, відділ ДВС Золотоніського МРУЮ про визнання частини договору застави недійсною, скасування виконавчого напису та визнання недійсним договору купівлі продажу

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в 2010 році під час розгляду справи за позовом відповідача д про стягнення заборгованості за кредитним договором йому стало відомо, про те, що 04 квітня 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було укладено виконавчий напис за договором застави від 20 листопада 2003 року та стягнення з позивача заборгованості в сумі 110311 грн. 41 коп. вказані вимоги задоволені за рахунок продажу заставленого майна автомобіля Мітсубісі Педжеро, даний виконавчий напис був предявлений відповідачем до виконання у відділ ДВС Золотоніського МРУЮ де на аукціоні було реалізовано автомобіль, проте позивач вважає, що п.15 договору застави № CSA0A001750840 від 20 листопада 2003 року укладеного між сторонами по справі, що передбачає порядок звернення стягнення на майно не відповідає вимогам закону, оскільки містить посилання на ст. 20 Закону України Про заставу, що передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчого напису нотаріуса , проте на думку позивача п.15 договору застави не відповідає вимогам Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, оскільки норми закону не передбачають такого позасудового способу стягнення предмет застави як виконавчий напис нотаріуса, оскільки даний закон являється спеціальним з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, тому просив суд визнати п.15 договору застави транспортного засобу № CSA0A001750840 від 20 листопада 2003 року недійсним , також просив скасувати виконавчий напис від 04 квітня 2006 року та визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля НОМЕР_1 від 22 листопада 2006 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали в повному обсязі також пояснив, що він знав про існування виконавчого напису нотаріуса в 2006 році, проте про подальшу реалізацію автомобіля він не знав та відповідач по справі його не повідомляв.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в дійсності 20 листопада 2003 року між сторони по справі було укладено договір застави транспортного засобу № CSA0A001750840 від 20 листопада 2003 року, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, проте позивачем ОСОБА_1 неодноразово допускались порушення кредитного договору, не виконувались вимоги щодо страхування автомобіля в звязку з чим ПАТ Приватбанк звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_4 із заявою про вчинення виконавчого напису, який був вчинений 04 квітня 2006 року. Твердження позивача проте, що п. 15 договору застави не відповідає вимогам Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьне можуть бути прийняті до уваги, оскільки на момент укладення договору застави 20 листопада 2003 року діяв Закону України Про заставув той час як Закон України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьвступив в силу з 01 січня 2204 року. Крім того представник відповідача вказує на пропуск позивачем позовної давності, оскільки договір застави укладений 20 листопада 2003 року, а з позовом позивач звернувся лише в травні 2011 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Представник відділу ДВС Золотоніського МРУЮ в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в позові в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Золотоніського районного округу ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в 2004 році між ним та позивачем по справі була досягнута усна домовленість про купівлю продаж автомобіль НОМЕР_2 та ним був сплачений завдаток позивачу по справі. В 2006 році він особисто телефонував до позивача по справі та повідомляв про звернення ЗАТ КБ Приватбанкдля вчинення виконавчого напису, тому ОСОБА_1 знав про існування даного виконавчого напису ще в 2006 році.

Суд, вислухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

З договору застави транспортного засобу № CSA0A001750840 від 20 листопада 2003 року вбачається, що позивач для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № CSA0A001750840 від 20 листопада 2003 року передав в заставу автомобіль НОМЕР_3.

Згідно п.15 договору застави звернення стягнення намарно у випадках передбачених п.п. 9.5, 9.7.1.- 9.7.3, 11.8.2 цього договору відповідно до ст..20 Закону України Про заставу

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РКС № 357892 від 19 листопада 2003 року, вбачається, що власником автомобіля НОМЕР_4 був ОСОБА_1

Згідно довідки № 226 від 28 квітня 2011 року виданої Золотоніським ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області, вбачається, що автомобіль НОМЕР_5 зареєстровано на ОСОБА_1, 28 липня 2006 року наказний автомобіль був знятий з обліку.

Згідно претензії № 07-10-92-1 від 01 березня 2006 року виданої ЧРГУ ЗАТ КБ Приватбанк, вбачається, що відповідач звертався до ОСОБА_1 з вимогою провести страхування автомобіля.

У відповідності до повторної претензії № 07-10-138 від 15 березня 2006 року виданої ЧРГУ ЗАТ КБ Приватбанк, вбачається, що відповідач звертався до ОСОБА_1 з вимогою провести страхування автомобіля.

Відповідно до заяви № 2018/1639 від 04.04.2006 року виданої ЧГРУ ЗАТ КБ Приватбанк, вбачається, що відповідач звертався до приватного нотаріуса ОСОБА_4 з проханням вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на заставлене майно автомобіль НОМЕР_5.

У відповідності до виконавчого напису № 1880 від 04 квітня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного округу ОСОБА_4, вбачається, що нотаріус пропонував звернути стягнення на автомобіль НОМЕР_5, що належить ОСОБА_1 та за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля задовольнити вимоги Золотоніського відділення ЗАТ КБ Приватбанку розмірі 110311 грн. 14 коп.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 1908567 від 05 квітня 2006 року виданого відділом ДВС Золотоніського МРУЮ, вбачається, що на виконанні знаходився виконавчий напис нотаріуса ОСОБА_4 щодо звернення стягнення автомобіля НОМЕР_6 для задоволення вимог ЧГРУ ЗАТ КБ Приватбанк.

У відповідності до постанови про оголошення розшуку майна боржника від 05 квітня 2006 року виданого відділом ДВС Золотоніського МРУЮ, вбачається, що автомобіль НОМЕР_5 по місцю проживання ОСОБА_1 відсутній в звязку з чим оголошено розшук автомобіля.

Згідно протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 22 квітня 2006 року складений ст.. лейтенантом ОСОБА_5, вбачається, що автомобіль НОМЕР_7 був затриманий в присутності водія та двох понятих.

Відповідно до акту виданого Золотоніським відділенням ЧГРУ ЗАТ КБ Приватбанк від 25 квітня 2006 року, вбачається, що директор Золотоніського відділення ЧРГУ Приватбанк передала начальнику відділу моніторингу проблемних активів на збереження автомобіль НОМЕР_7, що належить ОСОБА_1

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 1908567 від 03 травня 2007 року виданого відділом ДВС Золотоніського МРУЮ, вбачається, що виконавчий напис був виконаний повністю шляхом реалізації автомобіля.

У відповідності до довідки № 316 від 01 липня 2011 року виданої Золотоніським ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області, вбачається, що автомобіль НОМЕР_5 зареєстровано в черкаському ВРЕР на ОСОБА_6.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.20 Закону України Про заставузвернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповдіно до ст. 26 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких

позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

У відповідності до п.3 Прикінцевих та перехідних проложень Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень до відносин щодо обтяжень рухомого майна, які виникли до набрання чинності цим Законом, застосовується законодавство, чинне на момент встановлення цих обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір застави транспортного засобу № CSA0A001750840 від 20 листопада 2003 року за умовами якого у разі невиконання умов договору звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_3, який являється предметом договору застави, здійснюється на підставі ст.. 20 Закону України Про заставу, що передбачає звернення стягнення на майно, що являється предметом договору застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Посилання ж позивача та його представника на недійсність п.15 договору застави внаслідок його не відповідності вимогам Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьв якому відсутній такий вид позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як вчинення виконавчого напису нотаріуса, суд не приймає до увгаи, оскільки на момент укладення договору застави 20 листопада 2003 року діяли норми Закону України Про заставутак як Закон України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьвступив в силу лише з 01 січня 2004 року, тому норми даного Закону не можуть бути застосовані до оспорюваного договору застави, що підтверджується п. 3 Прикінцевих та перехідних проложень Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень.

Крім того позивачем було пропущений трирічний строк позовної давності звернення до суду, оскільки позивач знав як про існування договору застави транспортного засобу від 20 листопада 2003 року так і про виконавчий напис приватного нотаріуса Золотоніського районного округу ОСОБА_4 від 04 квітня 2006 року, про що він ствердив в судовому засіданні та не просив суд поновити строк звернення до суду в звязку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись вищевикладеним та на підставі, ст. 203, 215 ЦК України, ст..20 Закону України Про заставу, ст..24,26, Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьта ст.ст. 10,11,60,88,212,213,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Приватбанк, треті особи приватний нотаріус Золотоніського районного округу ОСОБА_4, відділ ДВС Золотоніського МРУЮ про визнання частини договору застави недійсною, скасування виконавчого напису та визнання недійсним договору купівлі продажу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя С. І. Орел