Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/363/11 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т.З.
Категорія 41 Доповідач Широкова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.

суддів Снітка С.О.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Пюра Г.В.

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Панової.М.І., ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком № 11 по пров.Горького в м.Коростишеві Житомирської області. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що після смерті своїх батьків вони є власниками цього будинку. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі - колишня дружина та син. Більше 5 років відповідачі не проживають у вказаному будинку. Факти їх реєстрації у будинку є перешкодою для оформлення права власності.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2010 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_5 такими, що втратили право на проживання та користування житловим приміщення по провул.Горького,11 в м.Коростишеві Житомирської області у звязку з не проживанням в ньому більше шести місяців, та зобовязано останніх знятися з реєстраційного обліку.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі більше пяти років без поважних причин не проживають у вказаному житловому будинку, вийшли зі складу сім'ї власника будинку та втратили зв'язок із житлом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їм житловим будинком, виходив із того, що відповідачі без поважних причин не мешкають в спірному будинку, який перейшов у власність позивачів за спадщиною.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він його дійшов за неповно зясованих обставинах справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 1988 року по 2005 рік позивач ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 У 1995 році вони усиновили дитину ОСОБА_5. З 1991 року ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_6 у житловому будинку №11 по провулку Горького у м.Коростишеві. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 чинить перешкоди відповідачам у проживанні у спірному будинку.

Так, 13 червня 2009 року ОСОБА_3 зняв з будинку покрівлю і відключив світло, чим створив умови, за яких відповідачі не можуть проживати у будинку. Ця обставина підтверджується актами обстеження (а.с.55,58,59).

Про те, що відповідачі не проживають у спірному будинку з поважних причин, свідчать також неодноразові звернення останніх до компетентних органів про поведінку ОСОБА_3 (а.с.54,56,60,62).

За таких обставин висновки суду про те, що відповідачі більше пяти років без поважних причин не проживають у вказаному житловому будинку, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст.303,304,307,309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2010 року скасувати та постановити нове, яким ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді