Справа № 2-10
2011 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2011 року Якимівський районний суд Запо різької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Шеліповій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення грошової суми з наступних підстав.

Як вказує позивач, 29.06.2006 року, перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, він за особисті кошти придбав будинок №26 по вул. Леніна у смт Якимівка Запорізької області. У 2007 році позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та визнання за нею права власності на Ѕ частину зазначеного будинку. 27.08.2008 року між позивачем та відповідачкою було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу, за яким відповідачка продала позивачеві належну їй 1/2 частину будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка за 25250 гривень. В цей же день відповідачка підписала нотаріально посвідчену заяву, якою визнала позов про визнання права власності за позивачем на зазначений будинок та відмовилася від визнання за нею права власності на Ѕ частину цього будинку. Посилаючись на ст. ст. 220, 640 ЦК України, позивач вважає зазначений договір неукладеним, тому рахує за необхідне застосовувати у даному разі вимоги гл 83 ЦК України, а саме ст. 1212 ЦК України і стягнути з позивачки на його користь безпідставно отримані відповідачкою кошти за зазначеним договором.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачки на його користь як безпідставно отримані грошові кошти у сумі 25250 гривень.

У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягає у повному обсязі.

Представник позивача його позицію підтримав у повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала повністю, пояснивши, що вона ніяких грошових коштів від позивача за зазначеним договором не отримувала, заяву від 27.08.2008 року у кабінеті нотаріуса підписувала, не читаючи, та не розуміючи її змісту, оскільки погано себе почувала. Також відповідачка зазначає, що їй взагалі не було відомо про те, що позивач продає будинок, що є їх спільною власністю, а договір купівлі-продажу Ѕ частини будинку від 27.08.2008 року підписала як договір про наміри, але ніяких грошей за ним не отримала. На підставі викладеного відповідачка вважає, що позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Представник відповідачки її позицію підтримав повністю, вважає, що договір від 27.08.2008 року, підписаний сторонами, є договором про наміри, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження отримання відповідачкою грошових коштів за вказаним договором, а нотаріально посвідчена заява від 27.08.2008 року, на яку, як на доказ, посилається позивач, представник відповідачки доказом отримання відповідачкою грошей за Ѕ частину будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка не вважає.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, 29.06.2006 року, сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок №26 по вул. Леніна у смт Якимівка.

Цей факт не оспорюється сторонами у судовому засіданні, тому, на підставі ст. 61 ЦПК України, суд вважає цей факт достовірно встановленим.

При цьому хибним суд вважає посилання позивача на те, що зазначений житловий будинок він придбав за особисті кошти, оскільки рішенням Якимівського районного суду від 01.07.2010 року, яке набрало законної чинності 22.11.2010 року (а.с. 108-112) було встановлено, що зазначений житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідачки.

Крім того, як було встановлено у судовому засіданні (і це також не заперечується сторонами), 27.08.2008 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідачка продала позивачеві належну їй на той момент на підставі рішення суду Ѕ частину житлового будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка.

Однак, при цьому позивач наполягає на тому, що ним було передано відповідачці за договором грошову суму 25250 гривень, а відповідачка проти цього факту заперечує.

У судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили, що у їх присутності 27.08.2008 року у кабінеті нотаріуса ОСОБА_4 між ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір позики грошових коштів та договір іпотеки зазначеного житлового будинку, які позивач уклав саме з метою отримання у борг від ОСОБА_3 грошових коштів для передання їх відповідачці. За свідченнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 там же, у кабінеті, ОСОБА_3 надав позивачеві гроші у сумі 28000 гривень, значну частину (більше двох третин) яких позивач тут же передав відповідачці.

При цьому посилання відповідачки на те, що їй було передано не 25250 гривень, а 70 гривень, суд вважає безпідставними, оскільки обидва свідки пояснили, що навіть візуально сума грошей, передана позивачем відповідачці була значно більшою, ніж 70 гривень.

Також критично суд ставиться до пояснень позивачки на те, що вона не розуміла значення своїх дій при підписанні нею нотаріально посвідчених заяв від 27.08.2008 року про відмову від претензій на Ѕ частину житлового будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка та про надання згоди на передання цього будинку в іпотеку, оскільки ніяких підтверджень щодо дуже поганого самопочуття чи проблем зі здоров'ям на цей час відповідачкою надано не було, а допитаний у якості свідка нотаріус ОСОБА_4 пояснив, що у відповідності до інструкції ним відповідачці роз'яснювалося значення підписуваних нею заяв.

При цьому у суда немає підстав для сумнівів у показах свідка ОСОБА_4, оскільки ним було надано присягу свідка, він був попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, а відповідачкою не було надано жодного доказу на підтвердження своїх посилань.

Також безпідставними суд вважає посилання відповідачки та її представника на те, що немає ніяких доказів передання позивачем відповідачці зазначених коштів, оскільки ці гроші передавалися за договором купівлі-продажу і у даному разі законом не вимагається підтвердження передання грошової суми від покупця продавцеві.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачкою було отримано 25250 гривень (сума, зазначена у договорі) від позивача за Ѕ частину будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка.

При цьому суд також приймає до уваги те, що станом на 27.08.2008 року позивачка дійсно являлася власницею Ѕ частини зазначеного будинку у відповідності до рішення Якимівського районного суду від 14.01.2008 року (яке набуло законної чинності 22.04.2008 року) і мала можливість як власник розпоряджатися належною їй власністю на свій розсуд.

Крім того, рішенням Якимівського районного суду від 01.07.2010 року, яке набрало законної чинності 22.11.2010 року (а.с. 108-112) було встановлено, що зазначена Ѕ частина будинку вибула з володіння відповідачки з її волі, тому підстав вважати, що вона не отримала за неї грошові кошти у суду відсутні.

Щодо посилань позивача на те, що договір між ним та відповідачкою від 27.08.2008 року є неукладеним і у даному випадку необхідно застосовувати положення гл 83 ЦК України, суд виходить з наступного.

Дійсно, у відповідності до вимог ст. ст. 210, 640, 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна (яким у даному разі є договір, укладений між позивачем та відповідачкою 27.08.2008 року) підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Однак, саме на вимогу позивача за його позовом рішенням Якимівського районного суду від 05.08.2008 року даний договір був визнаний дійсним.

Зазначене рішення суду набуло законної чинності 16.09.2008 року і було чинним до його скасування ухвалою апеляційного суду від 14.01.2010 року.

Саме на підставі цього рішення позивач уклав 24.09.2008 року договір купівлі-продажу житлового будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка з ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначений договір між позивачем та відповідачкою неможна вважати неукладеним і гроші за належну їй Ѕ частину житлового будинку позивачкою були отримані цілком законно, на достатній правовій підставі.

Стаття ж 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає повернення майна, отриманого за недійсним правочином, у разі отримання такого майна безпідставно.

Однак, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти у розмірі 25250 гривень були отримані позивачкою на достатній правовій підставі, за передання позивачеві у власність належної їй на підставі рішення суду Ѕ частини житлового будинку №26 по вул. Леніна у смт Якимівка, суд приходить до висновку про те, що у даному разі не можуть бути застосовані вимоги ст. ст. 1212 та 1214 ЦК України.

Також при цьому суд враховує те, що позивачем зазначений житловий будинок був проданий ОСОБА_3, при цьому відповідачці ним не було виплачено більше ніяких грошових сум від реалізації будинку, хоча, як було вказано вище, рішенням суду від 01.07.2010 року було встановлено, що цей будинок перебував у спільній сумісній власності позивача та відповідачки як подружжя.

Враховуючи викладене, суд вважає посилання позивача на безпідставність отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 25250 гривень хибними, тому приходить до висновку прол те, що його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 202-205, 220, 640, 657, 1212, 1214 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, - відмовти повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано через Якимівський районний суд до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з моменту оголошення рішення.

СУДДЯ: