АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 11 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретаря Костинян І.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про повернення коштів, посилаючись на те, що 18 грудня 2003 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 41/100 частини житлового будинку №93 із належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Богдана Хмельницького в м. Чернівці , вартістю 111 967 грн. 80 коп.

19 грудня 2003 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до неї із проханням повернути йому кошти в сумі 106 667 грн. 80 коп., отримані нею напередодні за договором купівлі-продажу належної їй квартири, пообіцявши при цьому розірвати укладений між ними 18 грудня 2003 року договір купівлі-продажу та повернути їй в натурі квартиру АДРЕСА_1 із належними до неї підсобними приміщеннями, власноручно написавши їй при цьому розписку. Згідно останньої він отримав від неї в день звернення 106 667 грн. 80 коп. Разом з цим, вказує, що до даного часу ОСОБА_2 договір купівлі-продажу ані в добровільному порядку, ані за її неодноразовим зверненням до відповідача не розірвано, кошти, отримані останнім від неї не повернуто. Він відмовляється добровільно розірвати договір купівлі-продажу та повернути кошти, а тому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у сумі 106 667 грн. 80 коп. та стягнути судові витрати, понесені у звязку із зверненням до суду.

Справа № 22ц-1665 2011 р. Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Категорія: 19/20 Доповідач: Кулянда М.І.

18 лютого 2011 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці скасовано заочне рішення від 28 грудня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення коштів.

28 лютого 2011 року ОСОБА_3 подано в суд позовну заяву в новій редакції про повернення коштів. В своїй заяві посилається на те, що 18 грудня 2003 року уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 41/100 частини житлового будинку №93 по вул. Б. Хмельницького в м. Чернівці з належними до нього будівлями і спорудами. Продаж вчинено за 111 967 грн. 80 коп.

Вказує, що наступного дня 19 грудня 2003 року ОСОБА_2 звернувся до неї з проханням позичити йому гроші на розвиток бізнесу в сумі 106 667 грн. 80 коп., отримані нею напередодні від ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу належної їй квартири і при цьому, відповідач пообіцяв їй, що в якості підтвердження повернення їй у подальшому грошових коштів він не претендуватиме на квартиру №3, розташовану по вул. Б. Хмельницького за № 93 в м. Чернівці із належними підсобними приміщеннями. В підтвердження отриманих коштів він надав розписку, однак гроші їй так і не повернув. Квартиру №93, розташовану по вул. Б. Хмельницького у м. Чернівці теж не повернув, договір купівлі-продажу розірвано не було.

Зазначає, що не мала змоги реально звернутися до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, так як ОСОБА_2 змінює своє місце проживання.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти у сумі 221 229 грн. 10 коп., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на предмет його скасування з ухваленням нового рішення, яким просить її позов задовольнити.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 18 грудня 2003 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 41/100 частин житлового будинку №93, розташованого по вул. Б. Хмельницького в м. Чернівці із належним до нього будівлями і спорудами. Продаж квартири було вчинено за 111967,80 грн.

Згідно письмової розписки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 106 667 грн. 80 коп. за квартиру з підсобними приміщеннями по вул. Б. Хмельницького, 93/3 у м. Чернівці і на квартиру не претендує.

Таким чином, позивачкою не доведено факту отримання ОСОБА_2 грошових коштів та волевиявлення боржника повернути гроші, тому суд першої інстанцій дійшов до правильного висновку про те, що фактично між сторонами будь-яких зобовязань позики в силу ст.ст. 1046,1047 ЦК України не було, а тому і розписка письмовий документ, наданий суду як доказ укладення між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договору позики не може бути документом, який посвідчує наявність такого договору.

Доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про недоведеність факту передачі коштів по розписці ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки суд дійшов до висновку про те, що фактично між сторонами зобовязань за договором позики в силу ст.1046 ЦК України не було і тому розписка не може свідчити про укладення зазначеного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і не дають підстав для його скасування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: