Справа № 2-245/2011
УХВАЛА

іменем України

"28" листопада 2011 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Васильченка В.В.; при секретарі Тарасовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Камянсько-Дніпровська міська рада, Камянсько-Дніпровська державна нотаріальна контора про розподіл спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення виконкому, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним. Ухвалою суду від 28 квітня 2011 року між сторонами було затверджено мирову угоду згідно якої за сторонами було визнано по 1/2 ідеальній частці права власності на житловий будинок з надвірними забудовами, забором, хвірткою, воротами та на земельну ділянку розміром 0,15 га по вул. Першотравнева, буд. 42 у м. Камянка-Дніпровська Запорізької області за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порівну.

Представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розяснення рішення, в якому просив суд розяснити, що саме мається на увазі у випадку словосполучення 1/2 ідеальна частка на житловий будинок, в чому вимірюється ця частка, чи це є грошова оцінка, чи якась конкретна, а саме частка будинку в натурі і як в цьому разі зясовується її розмір і розташування в будинку, а також, що саме мається на увазі у випадку словосполучення 1/2 ідеальна частка земельної ділянки, в чому вимірюється ця частка, чи це є грошова оцінка, чи якась конкретна, а саме частка земельної в натурі і як в цьому разі зясовується її розмір і в яких саме межах вона знаходиться.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

На підставі ст. 361 цього ж Кодексу співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

В силу приписів ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 365 цього Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 221 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Розяснити рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Камянсько-Дніпровська міська рада, Камянсько-Дніпровська державна нотаріальна контора про розподіл спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення виконкому, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Зазначити, що у випадку словосполучення 1/2 ідеальна частка на житловий будинокта 1/2 ідеальна частка земельної ділянкимається на увазі наступне:

Обєктом права спільної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3, виступають індивідуально-визначені речі (будинок і земельна ділянка). Закон закріплює два види права спільної власності: спільну часткову (з виділенням часток кожного із співвласників) і спільна сумісна (без виділення часток співвласників). Основна відмінність між ними полягає в тому, що в першому випадку під часткою власників у праві спільної власності розуміється арифметично виражена (1/2, 1/4, 3/4 і т.д.) частка в субєктивному праві власності на усе спільне майно, а в другому спільна сумісна власність є безчастковою. Зазначені у рішенні будинок і земельна ділянка знаходяться у спільній частковій власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Кожен із співвласників спільної часткової власності вправі зробити відчуження своєї частки як іншим співвласникам, так і будь-яким третім особам. У цьому випадку мова йде не про відчуження майна в натурі, а лише частки у праві спільної часткової власності. В результаті такого відчуження один із співвласників вибуває зі складу учасників спільної власності і на його місце заступає інший учасник, тобто відбувається звичайна заміна субєкта цивільних правовідносин. Таке відчуження своєї частки учасник спільної часткової власності може зробити будь-яким дозволеним законом способом: шляхом укладання купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), спадкового договору, ренти, пожертви, в порядку спадкування та ін. Однак, слід мати на увазі, що відчуження співвласником своєї частки у праві спільної часткової власності будь-якій третій особі, обмежене правом переважної купівлі частки іншими учасниками права спільної власності (ст.362 ЦК України). Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, якщо у правовстановлювальному документі розмір часток не вказаний або вказаний неправильно, а також виділення частки в натурі (поділу).

Одним із способів реалізації вже існуючої у співвласника правомочності розпорядження, є право на виділ частки із майна, що є у спільній часткові власності. Зазначена форма здійснення субєктивного права співвласника може бути реалізована за наявності згоди усіх інших учасників права спільної власності. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні і вибуває зі складу учасників спільної власності. За усіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Спосіб виділу встановлюється відповідним договором між учасниками права спільної часткової власності. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності може мати місце як за взаємною згодою співвласників, так і за судовим рішенням. Якщо згоди про спосіб виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності не досягнуто, то це питання вирішується за позовом будь-якого із учасників спільної власності. При цьому, якщо майно є подільним, виділ майна в натурі можливий, якщо це можна зробити без втрати його цільового призначення. Якщо технічно виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, суд, з урахуванням конкретних обставин справи може збільшити або зменшити розмір частки, яка підлягає виділу за умови сплати грошової або іншої матеріальної компенсації за частину майна, що була приєднана до частки співвласника, який виділяється, або за частину належної йому частки, яка залишилася у інших співвласників. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Примусове припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників можливе виключно на підставах чітко визначених законом у ст. 365 ЦК України. Незалежно від вибуття зі складу учасників спільної власності, кожен із співвласників має право вимагати поділу спільного майна на частини. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу спільна власність припиняється для усіх її учасників у випадку, коли існує реальна можливість поділу спільного майна в натурі. Це означає, що відносно цього способу припинення права власності має диференціація речей на подільні та неподільні. Згідно із ст. 183 ЦК подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тільки перші із зазначених речей підлягають поділу, оскільки щодо неподільних речей поділ, як спосіб припинення спільного права власності без припинення самого права власності, не може відбутися. У разі досягнення домовленості щодо поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Поділ майна, що є у спільній частковій власності є не єдиною підставою припинення права спільної власності. Право спільної часткової власності може припинитися внаслідок: фізичної загибелі речі (наприклад, внаслідок її знищення, зношення і т.д.); юридичної загибелі речі (зокрема, вилучення з цивільного обороту); успадкування одним із співвласників або навіть третьою особою часток інших співвласників; добровільного відчуження одному учаснику спільної власності часток інших співвласників; вибуття співвласників до одного, невибуваючого (наприклад, звернення стягнення на частки усіх співвласників за винятком одного з них); постановлення судового рішення про припинення права спільної часткової власності з підстав передбачених законом. У разі недосягнення учасниками спільної часткової власності домовленості про спосіб і умови поділу спільного майна спір розглядається у судовому порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4