Справа № 2/2506/2236/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Лямзіної Н.Ю.,

при секретарі Хурсі О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою.

в с т а н о в и в :

28 квітня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що оскільки, квартира АДРЕСА_1 вул. в м. Чернігові придбана за спільні кошти, тому за ним повинно бути визнано право власності на Ѕ частину квартири.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

21.08.1995 року між сторонами було укладено шлюб. 22.05.2001 року шлюб було розірвано ,але стороно продовжували спільно мешкати в спірній квартирі до липня 2009 року. За період шлюбу сторонами була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2. Ця квартира була придбана згідно договору купівлі продажу № 2-7916 від 21.01.2011 року.

Згідно із довідкою КП «Чернігівське МБТІ»від 24.01.2011 року, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру № 37, будинку 215 по пропекту ОСОБА_3 в м. Чернігові. (а.с. 11).

Згідно ст.57СК особистою приватною власністю дружини та чоловіка слід вважати: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вони отримали за особисті заслуги (щоправда, суд може визнати за другим із подружжя право на частку цієї премії чи нагороди, якщо буде встановлено, що він, вона своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяли її одержанню, кошти одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також: як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми одержані нею, ним за обовязковим особистим страхуванням, а також: за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Усе інше майно, набуте подружжям за час шлюбу, відповідно до ст. 60 СК належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. При цьому не має значення, якими були юридичні підстави його набуття купівля, обмін, придбання в кредит. Також не має різниці, на кого з подружжя було придбано майно, важливим є те, що це сталося під час шлюбу.

Режим спільності майна подружжя означає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, завжди вважатиметься спільним, подружжя має спільні права, щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Майно належить подружжю без визначення часток кожного з них у праві власності доти, поки не буде доведене протилежне.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно було придбано не в шлюбі, але за її особисті кошти. Втім, якщо заява про те, що річ була куплена на кошти, наприклад дружини, не буде належним чином підтверджена, презумпція права сумісної спільної власності подружжя залишиться непохитною. І не має значення, на кого проведена реєстрація цього майна.

Відповідно ст. 62 вказує на те, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось в своїй вартості в результаті спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого із подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Втім визнання спільної сумісної власності на річ, яка належала одному із подружжя, не означає, що у разі спору частки дружини і чоловіка мають бути рівними. У даному випадку суд повинен виходити не тільки з матеріальних вкладень одного з подружжя чи обох, але й з особистої праці подружжя, у результаті якої значно зросла вартість спірного майна. Якщо ж дошлюбне майна визнається судом спільним (включається до складу спільного майна), то частка на це майно визначається відповідно до статей 63, 70 СК, тобто визнається рівною.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_2 придбана подружжям за спільні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Квартира АДРЕСА_3 складається із житлових кімнат № 5 площею 8,6 кв. м, № 4 площею 18 кв. м, № 8 площею 11,8 кв. м, а також із коридора, кухні, ванної кімнати, вбиральні.

Позивач просив виділити в користування кімнату № 4 площею 18 кв.м. з балконом 1, а відповідачу - жилі кімнати площею 8,6 кв. м та 11,8 кв.м, коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню залишити в спільному користуванні. Від будь якої компенсації, внаслідок того, що кімнату, яку вона просить їй виділити за площею менше, ніж Ѕ частина квартири, позивач відмовилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає у частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати матеріальної компенсації від інших співвласників. Оскільки позивач відмовилась від такої компенсації, то суд вважає, що права сторін в даному випадку не порушуються.

Доводи відповідача про те, що він буде змушений сплачувати плату за утримання квартири в більшому розмірі, ніж на даний час, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 322 ЦК України передбачено обовязок утримувати майно, що йому належить. Кожній із сторін належить по Ѕ частині вказаної вище квартири, отже і сплачувати за неї вони повинні у рівних частинах. Оскільки встановлення порядку користування квартирою не змінює часток сторін у спільній власності.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 136, 208-210, 212-215, 293 ЦПК України, ст.215, 216, ч.3 ст.358, ч.1 ст. 626 ЦК, ст.. 70 СК суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4.

Встановити порядок користування квартирою № 37 в будинку 215 по пр. Миру в м.Чернігові виділивши ОСОБА_1 в користування кімнату № 4 площею 18 кв.м. з балконом 1.

Встановити порядок користування квартирою № 37 в будинку 215 по пр. Миру в м.Чернігові виділивши ОСОБА_2 в користування кімнати № 5 площею 8,6 кв.м., кімнати № 8 площею 11,8 кв.м. з балконом ІІ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 90 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області .

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: