АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» про поновлення строку позовної давності, поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2009 року позивачка звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилалась на те, що з 04 січня 2000 року по 24 червня 2009 року працювала диспетчером на автотранспортному підприємстві МКП «Дніпропетровський електротранспорт». Наказом № 61-к від 24 червня 2009 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки її примусили написати заяву по звільнення. Просила, з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, поновити строк позовної давності для звернення до суду, поновити її на роботі на посаді диспетчера АТП МКП «Дніпропетровський електротранспорт», скасувати наказ № 61-к від 24 червня 2009 року, скасувати накази № 109-118 від 23 березня 2009 року про накладення на неї дисциплінарних стягнень, середній заробіток за період з 24 червня 2009 року по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. (а.с.1-3,109-111,124-125,163-164).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.168-171).

В апеляційній скарзі (а.с.173-175) позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, оскільки:

- суд не надав належної оцінки поясненням свідків та її поясненням;

- суд надав неналежну оцінку доказам щодо скасування наказів № 109-118 від 23 березня 2009 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що з 04 січня 2000 року по 24 червня 2009 року позивачка працювала диспетчером на автотранспортному підприємстві МКП «Дніпропетровський електротранспорт», наказом № 61-к від 24 червня 2009 року була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням; наказами № № 109-118 від 23 березня 2009 року за наслідками перевірки від 20 березня 2009 року з боку позивача було встановлено порушення виконання своїх обов'язків у зв'язку з чим її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності; при цьому позивач при зверненні до суду пропустила строк позовної давності, зазначені нею підстави не визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні; у разі, коли заява працівника про звіль-нення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами № № 109-118 від 23 березня 2009 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, з якими вона була ознайомлена (а.с.29-33).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконого застосування до неї дисциплінарної відповідальності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не виконувала свої посадові обов'язки щодо контролю за здачею водіями подорожніх листів (а.с.46-47).

В передбачений законом строк позивач вказані накази в суді не оскаржила, з позовом звернулася в процесі розгляду справи за позовом про поновлення на роботі в квітні 2011 року (а.с.109-111).

Наказом № 61-к від 24 червня 2009 року позивач була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі її заяви від 24 червня 2009 року (а.с.28).

При цьому між сторонами досягнуто згоди щодо звільнення позивача в день подання заяви.

У вересні 2009 року вона звернулась до відповідача з заявами вважати її заяву про звільнення неподаною та поновити її на роботі (а.с.4,7).

З позовною заявою про поновлення на роботі позивач звернулась до суду 05 листопада 2009 року (а.с.1-3).

Доказів на підтвердження своїх доводів щодо подання заяви про звільнення за власним бажанням під тиском начальника АТП ОСОБА_3 позивач суду не надала.

Її пояснення з цього приводу з посиланням на те, що вона погодилась з його пропозицією звільнитися у зв'язку з тяжкими сімейними обставинами, а саме хворобою чоловіка, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки саму по собі пропозицію про звільнення без застосування до позивача погроз психологічного характеру, на що позивач не посилається, не можна вважати тиском, а наявність такої обставини як хвороба чоловіка та необхідність догляду за ним як підстава для звільнення позивача за власним бажанням є власним вибором позивача.

Визнання судом першої інстанції не поважними причин пропуску позовної давності є обгрунтованим, оскільки з наданих листків непрацездатності вбачається, що її чоловік знаходився на стаціонарному лікуванні з 16 червня 2009 року, тобто ще до звільнення позивача, по 29 липня 2009 року (а.с.189).

Тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: