Справа № 2 - 660 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

7 листопада 2011 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус ОСОБА_6, про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. Позивачка вказувала на те, що з 2005 року проживала з відповідачем однією сімєю. З цього часу між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Під час спільного сумісного проживання на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2006 року ними було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі їх сімя проживає з часу її придбання по теперішній час. Вказана квартира була оформлена на відповідача ОСОБА_2 20 вересня 2008 року між ними було офіційно зареєстровано шлюб. 6 жовтня 2008 року у них народилася донька ОСОБА_4, 3 жовтня 2009 року народилася донька ОСОБА_7. Посилаючись на те, що відповідач заперечує її право на 1/2 частку спірної квартири, яку було передано відповідачем без її згоди в іпотеку Банку, просила суд визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову, просили про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказував на те, що він не заперечує факт спільного проживання з позивачкою з 2005 року однією сімєю, але вважає, що підстави для визнання за нею права власності на ? частину квартири відсутні.

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» вказував на те, що позивачкою не надано належних доказів сумісного проживання з відповідачем однією сімєю на період придбання спірної квартири.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2006 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, за яким ОСОБА_2 придбав у власність зазначену квартиру та оформив її на своє імя. 20 вересня 2008 року між сторонами було укладено шлюб. 6 жовтня 2008 року у них народилася донька ОСОБА_4. 3 жовтня 2009 року у сторін народилася донька ОСОБА_7. 10 серпня 2011 року народився син ОСОБА_8. Також позивачка має сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є інший чоловік.

Відповідно до ст.74 СК України якщо чоловік та жінка проживають однією сімєю, але не перебувають між собою у шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У пункті 20 постанови №11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що під час застосування ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталенні відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем проживали однією сімєю з 2005 року, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Відповідач в судовому засіданні ці обставини не заперечував.

В той же час жодного належного доказу в підтвердження зазначених обставин позивачкою суду надано не було. Разом з тим, з матеріалів цивільної справи слідує, що з 21 серпня 2004 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 березня 2006 року шлюб між ними було розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано лише 8 листопада 2006 року.

Крім того як вбачається з паспорту позивачки до 17 вересня 2008 року позивачка була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому пояснення свідків в судовому засіданні ОСОБА_11 і ОСОБА_12, які є батьками сторін, не заслуговують на увагу, оскільки їх пояснення не підтверджують беззаперечно факт спільного проживання сторін однією сімєю в період придбання спірної квартири.

Отже, враховуючи, що позивачка не довела обставин, які за статтею 74 СК є підставою набуття права спільної сумісної власності, в тому числі вкладення у купівлю спірної квартири особистих коштів, її вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Спінчевська