Справа № 2-799/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2011 року Городищенський районний суд

Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю прокурора Климюк Я.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи служби у справах дітей Городищенської райдержадміністрації Черкаської області, прокурора Городищенського району про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи служби у справах дітей Городищенської райдержадміністрації Черкаської області, прокурора Городищенського району про позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивач, посилається на те, що відповідачка по справі ОСОБА_3 є матір»ю неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час дитина перебуває на повному його утриманні. 13 серпня 2010 року вони з відповідачкою розлучилися. З моменту розірвання шлюбу різко погіршилися відносини між ними і це негативно вплинуло на поведінку та формування неповнолітнього сина. Відповідачка самоусунулася в силу своїх особистих проблем від виховання сина і переклала весь тягар виховання на його плечі, як батька. Вона не зрозуміла вибір сина про бажання проживати із батьком і вирішила в такий спосіб позбавити його своєї уваги та турботи. Життям сина відповідачка не цікавиться. Участі в його вихованні не приймає. Покладених законом обов»язків матері не виконує. У відповідачки відсутня зацікавленість у долі сина, остільки фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання не представляють для неї інтересу. Всі питання які виникають із вихованням дитини розв»язує лише він, без участі та підтримки з боку відповідачки.Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини матір»ю, свідомого нехтування нею своїми обов»язками, що стверджує про відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов»язків. Названі дії у відпо-

повідності до ст.164 Сімейного Кодексу України, він, як батько вважає підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що відповідачка дійсно не займається виховання своєї неповнолітньої дитини, не несе відповідальності за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, яка має право на достатній життєвий рівень та фізичний, культурний, інтелектуальний, моральний, духовний і соціальний розвиток, обмежуючись її повним перебуванням на

його батьківському утриманні. Просив аліменти на утримання дитини не стягувати, мотивуючи вирішення даного права в окремому порядку.

Відповідачка вказала, що позов визнає і не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, остільки має на меті забрати сина в майбутньому та відновити з ним материнські відносини, які зіпсувалися після розірвання шлюбу із позивачем, і створити синові умови для проживання та займатися його вихованням, але для цього їй потрібно певний час, щоб син подорослішав. Просила аліменти на утримання дитини не стягувати, мотивуючи вирішення даного права в окремому порядку.

Представник служби у справах дітей Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області не заперечив щодо задоволення позову, остільки повідомив суду, що є обізнаним із ситуацією у сім»ї ОСОБА_4 з приводу непорозуміння між матір»ю і сином та повідомив суд про проведення бесід із матір»ю щодо відновлення стосунків із сином, залучення психологів до вирішення питання проблемного спілкування, проте використавши всі дозволені законодавством методи, прийнято рішення про підтримання позову про позбавлення батьківських прав відповідачки.

У судовому засіданні прокурор просив позов задоволити, виключно в інтересах дитини.

Суд, вислухавши позивача, відповідачку, представника служби у справах дітей Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області, прокурора, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що, дійсно, відповідачка по справі ОСОБА_3, є матір»ю, неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В даний час дитина проживає із батьком, позивачем у справі, ОСОБА_5, після розірвання шлюбу батьків. Вона, як мати, не піклується про дитину, не займається її вихованням, матеріально її не утримує.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України чітко визначено, обов»язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та зазначено, що батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Обов»язок виховувати, ростити дитину найважливіший обов»язок матері та батька.

Закон України «Про освіту» у статті 59 детально визначає, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини, як особистості. Зокрема цим законом батьки зобов»язуються виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов»язків щодо неї.

За ст.155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом в даному випадку позбавлення батьківських прав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 веде здоровий спосіб життя, не зловживає спиртними напоями, не бродяжить, не притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності за не виконання батьківських обов»язків, проте проживаючи окремо, не спілкуючись, не цікавлячись життям сина, не проявляючи щодо нього найменшої турботи, не може забезпечити для неповнолітньої дитини повноцінне утримання та виховання. Заходи, які були застосовані до відповідачки для можливого відновлення стосунків матері і сина службою у справах дітей, психологами, а саме: виховні бесіди, роз»яснення можливих наслідків щодо неналежного виконання своїх батьківських обов»язків, не дали позитивних результатів. Відповідачка, пояснила суду, що наданий час не бажає ні усно, ні письмово спілкуватися із сином, з огляду на його поведінку та відношення щодо неї,

та проявляти материнську турботу, хоча має таку можливість з огляду на те, що фізично здорова, має молодий вік, та доходи від заробітків.

Суд, приходить до висновку про можливість позбавлення відвідачки батьківських прав на її неповнолітню дитину і вважає, що дане позбавлення буде в інтересах ОСОБА_4.

Згідно із ст. 180 СК України ОСОБА_3, як мати, зобов»язана утримувати дитину до досягнення повноліття і сплачувати аліменти, проте позивач і відповідачка просили надати їм можливість вирішити це питання самостійно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 30, 60, 212, 213, 215, 294, 367 ЦПК України, ст. ст. 164 167 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

позов задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительку вул.Миру №127, Городищенського району, Черкаської області на її неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебуває на утриманні у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 м.Городище, Черкаської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6