АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Категорія 27 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк»), яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8 (яка змінила прізвище на ОСОБА_4) В.В., ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням, посилаючись на невиконання відповідачем ОСОБА_8 умов укладених з позивачем кредитних договорів від 07.09.2006 року та 06.08.2008 року в частині повернення кредиту та оплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 16.08.2010 року в загальному розмірі 170456,03 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_8 за укладеним кредитним договором від 06.08.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 06.08.2008 року укладено договір поруки.

Оскільки відповідачі, як солідарні боржники, в добровільному порядку за вимогою позивача не сплатили заборгованість за кредитним договором від 07.09.2006 року, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 127229,56 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також з відповідача ОСОБА_8 на його користь заборгованість за кредитним договором 06.08.2008 року в сумі 43226,47 грн.

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними кредитних договорів, укладених між нею та банком 07.09.2006 року та 06.08.2008 року, посилаючись на невідповідність їх нормам діючого законодавства. Просила суд визнати укладені кредитні договори недійсними та зобовязати відповідача прийняти у неї суму залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Ухвалою суду від 04 травня 2011 року змінено позивача ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у звязку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, згідно умов якого правонаступником ПАТ «ОТП Банк» є ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2011 року, в яке внесено виправлення ухвалами того ж суду від 30.06.2011 року та 01.08.2011 року, задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» борг за кредитним договором від 07.09.2006 року в сумі 43226,47 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 06.08.2008 року в сумі 127229,56 грн., а також 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та задоволення заявлених нею вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, зокрема судом не враховано, що нею оспорювалися кредитні договори в частині покладення усіх валютних ризиків на споживача, при цьому інформації про можливість зміни валютного курсу банком, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» їй не надано, чим й введено в оману. Крім того, судом не враховано, що позивачем, в порушення норм діючого законодавства, надано кредит в іноземній валюті за відсутності у нього індивідуальної ліцензії та інших дозвільних документів, які видаються НБУ. Вважає, що мотивувальна частина рішення не містить належних доказів та доводів, чітких посилань на норми діючого законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», та ОСОБА_8 (змінила прізвище на ОСОБА_4) В.В. укладено кредитний договір № CNL-0AU/2028/2006, згідно якого боржнику надано кредит на проведення ремонту нерухомого майна на суму 8000 дол. США на строк до 07.09.2012 року зі сплатою 12,99% річних за користування кредитними коштами.

06 серпня 2008 року між ОСОБА_8 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № МL-311/161/2008, згідно якого надано кредит на споживчі цілі на суму 158000 дол. США на строк до 06.08.2013 року зі сплатою 13,99% річних за користування кредитними коштами.

06 серпня 2008 року в забезпечення виконання зобовязання за укладеним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7, укладено договір поруки № SR-311/161/2008.

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту за договором від 07.09.2006 року, сплати відсотків за його користування станом на 13 серпня 2010 року виникла заборгованість, яка складає 5478,64 дол. США, що еквівалентно 43226,47 грн. з урахуванням:

-залишку заборгованості за кредитом складає - 4587,52 дол. США, що еквівалентно 36195,53 грн.;

- заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом 336,05 дол. США, що еквівалентно 2651,44 грн.;

- суми пені за прострочення виконання зобов'язання - 555,07 дол. США, що еквівалентно 4379,50 грн.

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту за договором від 06.08.2008 року, виникла заборгованість станом на 13.08.2010 року, яка складає 16125,42 дол. США, що еквівалентно 127229,56 грн. з урахуванням:

-залишку заборгованості за кредитом 14512,37 дол. США, що еквівалентно 114502,60 грн.;

- заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом - 625,56 дол. США, що еквівалентно 4935,67 грн.;

-суми пені за прострочення виконання зобов'язання - 987,49 дол. США, що еквівалентно 7791,30 грн.

Загальна сума заборгованості складає 170456 гривень 03 копійки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеними кредитними договорами боржником в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, й права банку, у звязку з цим вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася сплати процентів та пені від боржника за кредитним договором від 07.09.2006 року та від боржника та поручителя як солідарних боржників за кредитним договором від 06.08.2008 року.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання укладених кредитних договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обовязок виконання зобовязання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Умовами п.1.9 укладених кредитних договорів (а.с. 6-10, 11-14) передбачено право позивача, як кредитора, вимагати дострокового виконання боргових зобовязань та сплати процентів, пені у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязань позичальником.

Відповідно до 1.1., 3.1 укладеного договору поруки від 06.08.2008 року, поручитель зобовязується у разі невиконання та/або порушення боржником зобовязань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору. У випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та договору поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням відповідачем ОСОБА_4 основного обовязку погашення заборгованості по кредиту, банком на адресу відповідачів було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак, жодних заходів щодо виконання такої вимоги відповідачами у відповідності до умов укладених ними договорів здійснено не було (а.с. 21,22).

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_4 зобовязання за укладеними кредитними договорами від 07.09.2006 року та 06.08.2008 року щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договорів, а також неналежне виконання ОСОБА_7, який є поручителем, за виконання ОСОБА_4 зобовязання за кредитним договором від 06.08.2008 року, його обовязку щодо усунення порушення основного зобовязання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обовязок позичальника ОСОБА_4 нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту за кредитним договором від 07.09.2006 року в загальній сумі 43336,47 грн., а також солідарного обовязку ОСОБА_4 та ОСОБА_7 нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту за кредитним договором від 06.08.2008 року в загальній сумі 127229,56 грн.

Перевіривши правильність даних розрахунку за обома кредитними договорами (а.с. 15,16), колегія суддів погоджується з розміром, стягнутої судом заборгованості, який відповідачем ОСОБА_4 не оспорюється.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання укладених кредитних договорів недійсними.

Статтею 203 ЦПК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 вказаної статті, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійним у разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України.

Аналогічне розяснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п.7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 06.11.2009 року № 9.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_4 послалася на те, що при укладенні кредитних договорів, банком порушено положення діючого законодавства. Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, доказів на підтвердження своїх вимог ОСОБА_4, в порушення ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України не надала, тоді як її висновки про це ґрунтуються тільки на власних припущеннях.

Не встановлено колегією суддів й порушень чинного законодавства банком при укладенні оспорюваних кредитних договорів з відповідачем щодо використання іноземної валюти при видачі кредиту, оскільки іноземна валюта при укладенні кредитних договорів використовувалася банком в порядку, встановленому Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 року, Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 275 від 17.07.2001 року.

Що ж стосується посилання відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на підвищення курсу іноземної валюти з моменту укладення договорів по момент звернення позивача з позовом, колегія суддів зазначає, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а укладаючи спірні кредитні договори в іноземній валюті сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Необґрунтованими є й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що мотивувальна частина рішення не містить належних доказів та доводів, чітких посилань на норми діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: