АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 79 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

«08» листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2011 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на незаконні дії державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 і просив суд визнати неправомірними дії держвиконавця при винесенні постанови від 10.01.2005р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження по примусовому виконанню виконавчого листа №АЕ 389 від 17.11.1999р. виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу (м. Луганська) про стягнення аліментів в розмірі ј частини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 з метою погашення боргу по аліментам, зобовязати держвиконавця ОСОБА_3 або іншу посадову особу Центрально-Міського відділу ДВС винести постанову про зняття арешту з його майна, накладеного постановою від 10.01.2005р., про що повідомити Криворізьке ВРЕР ДАІ, або поновити його порушені права шляхом винесення ухвали про зняття арешту.

В скарзі зазначив, що в провадженні Центрально-Міського відділу ДВС знаходилось виконавче провадження за виконавчим листом АЕ №389 від 17.11.1999р. виданого Жовтневим районним судом м. Луганська про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

Держвиконавцем було відкрито виконавче провадження і 10.01.2005р. винесена постанова про арешт майна боржника і оголошена заборона на його відчуження, а саме на автотранспортні засоби.

Про існування постанови від 10.01.2005р. йому стало відомо із відповіді МРЕВ, яку він отримав 11.03.2011р.

Вважає, що у звязку із досягненням сина ОСОБА_6 18 років, держивконавець повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження і одно моментно вирішити питання про припинення арешту майна боржника скасувати арешт з автотранспорту та направити таку постанову для виконання до Криворізького відділення ДАІ, що нею не було зроблено, а тому дії держвиконаця є незаконними.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2011 року ОСОБА_1 у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення скарги, оскільки ухвала є незаконною, а саме суд не взяв до уваги, що на неодноразові звернення до ДВС йому не було надіслано постанову від 10.01.2005р. про накладення арешту і лише після звернення до суду із скаргою у квітні 2011 року було знято арешт з майна вже при знищеному виконавчому провадженні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії держвиконавця ОСОБА_3 Центрально-Міського відділу ДВС суд першої інстанції дійшов висновку, що на час розгляду справи вже винесено постанову про зняття арешту з усього рухомого майна ОСОБА_1, обтяжень на транспортні засоби не існує, виконавче провадження знищено у звязку із закінченням строку його зберігання і дійшов висновку, що дії держвиконавця ґрунтувалися на законі.

Із висновком суду погоджується колегія виходячи з наступного.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

А ст. 55 вище зазначеного закону передбачає, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Центрально-Міському відділі ДВС перебував виконавчий лист №389 від 17.11.1999р. виданий Жовтневим районним судом м. Луганська про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі ј частини на користь ОСОБА_4

11 листопада 2003 року зазначений виконавчий лист на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» був надісланий до відділу ДВС Дзержинського району для подальшого виконання, але вдруге надійшов до Центрально-Міського відділу ДВС на виконання, де і перебував з 2004 по 2006 роки.

Постановою держвиконавця від 10 січня 2005 року накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме на транспортні засоби, та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 11).

У 2006 році виконавче провадження по виконавчому листу було завершено і відповідно до наказу №11 від 11.03.2010р. вказане виконавче провадження знищено у звязку із закінченням строку зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

А відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Але в порушення вище вказаного, ОСОБА_1 ні суду першої, ні апеляційної інстанції не доведено і не надано доказів не правомірності дій держвиконавця під час винесення постанови від 10.01.2005р. про арешт майна і оголошення заборони на його відчуження, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неправомірність дій у звязку із несвоєчасним винесенням постанови про зняття арешту з майна, оскільки зазначені доводи не стосуються вимог скарги. Звертаючись із скаргою до суду ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця при винесенні саме постанови від 10.01.2005р. про арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження і питання про визнання незаконними дій держвиконавця у звязку із несвоєчасним винесенням постанови про зняття арешту ним не ставилось.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: