АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Коляді О.І.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоровя під час виконання трудових обовязків, -

В с т а н о в и в :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоровя під час виконання трудових обовязків посилаючись на те, що він знаходився у трудових відносинах із шахтами ВАТ «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Працював на різних підземних посадах із повним робочим днем у шахті та був звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. За час роботи він отримав професійні захворювання. Згідно висновку Дніпропетровської обласної МСЕК № 2 від 13 жовтня 2009 року первично йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи безстроково. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано моральної шкоди, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь страхову виплату за моральну шкоду в сумі 30000,00 грн. (а.с.1-2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, на його користь з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стягнуто моральну шкоду у сумі 6000,00 грн. (а.с.44-46).

В апеляційній скарзі (а.с.49-54) ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки:

- позивачем не надано суду висновку медичних органів про встановлення факту спричинення моральної шкоди, а судом не встановлено факт її наявності відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року;

- позивачем не надано доказів протиправної поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності, в той час як при укладенні трудового договору позивачу було під розпис розяснено про умови праці та наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя;

- рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, відповідно до якого передбачене ст.237-1 КЗпП України і ст.1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовуються особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовуються до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року, відповідно до якого передбачене право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органом згідно зі ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України, є взаємовиключними;

- відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України без обмеження строку позовної давності позивач має право звернутися до суду лише з позовом про стягнення заробітної плати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, в наслідок чого отримав професійні захворювання та йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності і визнано інвалідом третьої групи безстроково, чим йому завдано моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2005 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповно-важений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Посилання відповідача на суперечливість різних рішень Конституційного Суду України стосовно питання відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноважений ним органу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки цими рішеннями вказане питання розглянуте в залежності від діючих норм Закону України «Про за-гальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на вироб-ництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок фонду соціального страхування.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання відповідача на поперед-ження позивача про шкідливі умови праці.

Навпаки ці обставини свідчать про обгрунтованість вимог позивача щодо вико-нання ним робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, які не усунуті відпо-відачем.

Немає підстав вимагати від позивача медичного висновку про встановлення факту спричинення моральної шкоди, оскільки згідно ч.2 ст.23 ЦК України визнано, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Факт втрати позивачем професійної працездатності та отримання 3-групи інва-лідності внаслідок виконання ним робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах з вини відповідача, який не забезпечив безопасні умови праці, встановлений матері-алами справи.

Тому встановлення факту спричинення моральної шкоди окремого медичного вис-новку не потребує.

Не можуть бути враховані доводи відповідача щодо застосування строків по-зовної давності, передбачені законодавством про працю, оскільки відповідно до ви-мог п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про від-шкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Встановивши обставини спричинення позивачу моральної шкоди та обсяг його моральних страждань, суд першої інстанції в повній мірі врахував передбачені законом підстави відшкодування моральної шкоди і правильно встановив належний до відшкодування розмір моральної шкоди.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: