АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1544/11 Справа № 22ц-9474/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, -

В с т а н о в и в :

У січні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу посилаючись на те, що він з 10 червня 1994 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходжень у поглядах на сімейне життя та ведення домашнього господарства, часті сварки, чуття любові та поваги один до одного більше не відчувають. З травня 2005 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження родини вважає неможливим. Просив суд розірвати між ними зареєстрований шлюб (а.с.5).

У квітні 2010 року (а.с.67) ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним посилаючись на те, що вона з 1981 року перебувала у шлюбі з позивачем, однак останній з нею та сином не спілкувався, проживав окремо, а тому у вересні 1983 року їх шлюб було розірвано. 10 червня 1994 року вони повторно зареєстрували шлюб, оскільки вона погодилась на його умовляння, бажала також, щоб син виховувався у повноцінній сімї. Однак фактично між ними шлюбних відносин не існувало, вони продовжували проживати окремо. ОСОБА_3 інколи навідував її та сина. У вихованні сина не приймав участі, матеріально їх не забезпечував, родиною нехтував. Таким чином ні вона, ні ОСОБА_3 наміру створити сім'ю та набути прав і обов'язків подружжя не мали, у зв'язку з чим просила визнати їх шлюб недійсним (а.с.54-55).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.118).

В апеляційній скарзі (а.с.125-128) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог та задовольнити її зустрічні позовні вимоги, оскільки:

- суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3 ніколи не був зареєстрований за однією адресою з ОСОБА_2 та фактично ніколи разом не проживали;

- суд не допитав жодного свідка по справі, чим допустив однобічність розгляду справи;

- повторний шлюб з ОСОБА_3 був формальним, не спрямованим на намір створити сімю, набути прав та обовязків подружжя та був лише зареєстрованим, щоб у сина документально була повноцінна сімя, а тому на підставі ст.40 СК України він підлягає визнанню недійсним;

- суд грубо порушив норми цивільного процесуального законодавства, зазначивши в рішенні, що ОСОБА_2 була присутня в судовому засіданні, в той час як вона знаходилась на стаціонарному лікуванні та просила у відповідній заяві перенести слухання справи, призначене на 28 березня 2011 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у зістрічному позові, суд першої інстанції встановив, що з викладеного відповідачем ОСОБА_2 вбачається, що при реєстрації шлюбу сторони мали намір створити саме сімю, після укладення шлюбу тривалий час проживали разом, виховували сина, набули спільне майно, яке у судовому порядку ділять як таке, що набуте у шлюбі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Як вбачається з журналу судового засідання від 23 травня 2011 року (а.с.93-94), справа розглядалася судом першої інстанції за участю позивача, його представника та відповідача ОСОБА_2, які дали пояснення по справі, були досліджені матеріали справи та оголошено перерву до 15 листопада 2010 року для виклику свідків.

Тому доводи апеляційної скарги з приводу того, що справу розглянуто у відсутність відповідача, не можуть бути прийняті до уваги.

Але в наступні судові засідання 15 листопада 2010 року та 20 січня 2011 року відповідач ОСОБА_2 та її представник не зявились, посилаючись на хворобу.

Справу розглянуто та судове рішення ухвалене 28 березня 2011 року у відсутність ОСОБА_2 без допиту свідків обох сторін (а.с.115-116).

З пояснень сторін вбачається, що в Дніпропетровському райсуді розглядається спір про поділ сумісного майна подружжя за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в якому ОСОБА_2 не заперечується придбання спільного майна у шлюбі у період з 1994 по 1997 роки.

З огляду на це відсутні підстави для допиту свідків з питання недійсності шлюбу, яким відомо лише про наслідки укладення шлюбу, а не про наміри сторін щодо створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Тому задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції правильно встановив, що сторони з 1981 року по 1983 року перебували у шлюбі, повторно зареєстрували шлюб в червні 1994 року, з 2005 року сімейні відносини припинені, подальше подружне життя та збереження родини є неможливими.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: