АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1601/11 Справа № 22ц-9495/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Коляді О.І.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року

за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ісіда» та фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання права власності та звернення стягнення на заставлене майно, треті особи: Самарський відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, ОСОБА_4, -

В с т а н о в и в :

]

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Ісіда» та ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання права власності, звернення стягнення на майно посилаючись на те, що 16 червня 2004 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 отримала від нього 150000,00 грн. і зобов'язалась повернути їх у строк до 16 вересня 2004 року. Виконання зобов'язання було забезпечено заставою: обладнанням лінії розливу італійського виробництва MUVITEC, яке складається також із сатуратора типа Ш4-В40-10 зав. № 2099, 1990 року виготовлення виробництва «Орловський завод пордмаш»; обладнання охолоджуюче типа Ш-4-В40-10 зав. № S0010, 1990 року, виробництва ПО «Поток»; лінія розливу та закупорки газованих напоїв в ПЄТ бутилі виробництва фірми MUVITEC S.r.I., Італія, сертифікат відповідності UАІ.024.0071451-03 від 21 серпня 2003 року; закупор очної установки типа ТV/074 Соrtellazzi виробництва Італія, сертифікат відповідності UАІ.024.0071451-03 від 21 серпня 2003 року; етикетировочна установка типа UNОМАТ-ІС-7000, 1975, виробництво фірми MUVITEC S.r.I., Італія, сертифікат відповідності UAI.024.0071451-03 від 21 серпня 2003 року; установка для упаковки в поліетиленову плівку UNIBLОСК 712/рр., 1997 року виробництва фірми Аmіmі, Італія, сертифікат відповідності UAI.024.0071451-03 від 21 серпня 2003 року. Вищезазначене обладнання належить ПП «Ісіда», яке займається виробництвом безалкогольних напоїв, засновником та одноособовим власником якого є ОСОБА_4 Договір було підписано у присутності свідків, ОСОБА_4 написала розписку про те, що отримала грошові кошти, що були предметом позики, але до цього часу зобов'язання не виконала, грошові кошти не повернула. Добровільно ОСОБА_4 повернути грошові кошти не бажала, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися із позовом до суду. За рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_5 було стягнуто на його користь грошові кошти у розмірі 203933,40 грн. До теперішнього часу грошові кошти йому не повернуто, майно, що було предметом застави, ОСОБА_4 було відчужене за договором купівлі-продажу її брату, ФОП ОСОБА_2, яким було введено в експлуатацію вказану лінію розливу мінеральної води. Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1 від 10 серпня 2005 року, укладений між ПП «Ісіда» та ФОП ОСОБА_2, визнати за ним право власності на лінію по розливу мінеральної води, на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року звернути стягнення на заставне майно, тобто на лінію розливу мінеральної води італійського виробництва MUVITEC (а.с.4-8,25-29).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено (а.с.125-127).

В апеляційній скарзі (а.с.132-135) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, оскільки суд:

- не мав право застосовувати положення ст.234 ЦПК України, оскільки ПП «Ісіда» своє зобовязання виконало та передала предмет договору купівлі-продажу ФОП ОСОБА_2, уклавши додаткову угоду від 10 серпня 2005 року, якою було надано останньому розстрочку до 2009 року, що підтверджує намір сторін створити певні правові наслідки;

- проігнорував постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, в якій зазначається, що у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфіковано як фіктивний;

- не мав право задовольняти позовну вимогу стосовно звернення стягнення на предмет застави, оскільки сплинув строк позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач уклав з ОСОБА_4 договір позики, згідно якого остання отримала 150000,00 грн. Договір було забезпечено заставою обладнанням ПП «Ісіда», власником якого є ОСОБА_4; у звязку з невиконанням ОСОБА_4 зобовязань по договору позики рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року з неї було стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 203933,40 грн.; 10 серпня 2005 року ПП «Ісіда» продало ФОП ОСОБА_2 спірне майно за договором купівлі-продажу, який є недійсним, оскільки укладений без згоди заставодержателя ОСОБА_3 та є фіктивним, оскільки укладений з метою ухилення від виконання зобовязання з повернення боргу ОСОБА_3 за договором позики, про що свідчать матеріали кримінальної справи та безоплатність цього договіру.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно зі ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Зі змісту договору позики, укладеного між позивачем та третьою особою ОСОБА_4, вбачається, що виконання зобовязань за договором позики забезпечу-ється заставою обладнання по розливу води фірми «Ісіда», власником якоє і генеральним директором є ОСОБА_4 (а.с.24).

З доданих до матеріалів справи копій: рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року у цивільній справі № 22ц-310/2009, вироку Самарського райсуду м. Дніпропетровська від 21 січня 2010 року у кримінальній справі № 1-31/10 (а.с.89-99), висновку судово-технічної експертизи у цивільній справі № 22ц-310/2009 (а.с.114-115), вбачається, що ОСОБА_4 ухилялась від виконання зобовязання з повернення боргу ОСОБА_3 за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторо-на (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбаче-ний продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2005 року між відповідачами укладений договір № 1 купівлі-продажу лінії по розливу мінеральної води з від-строченням платежу на три року (а.с.81), а з додаткової угоди до цього договору - з відстроченням платежу до 11 серпня 2009 року (а.с.83), та згідно з актом прийо-му-передачі отримано покупцем 10 серпня 2005 року (а.с.82).

Як встановлено судом першої інстанції, доказів на підтвердження сплати за договором купівлі-продажу лінії по розливу мінеральної води після настання строку відстрочення платежу не надано.

З огляду на це колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання договору № 1 купівлі продажу лінії по розливу мінеральної води від 10 серпня 2005 року, укладеного між ПП «Ісіда» та ФОП ОСОБА_2, недійсним з тих підстав, що цей договір було укладено сторонами без наміру створення правових наслідків, відповідає обставинам справи.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції щодо звернення стягнення на заставлене майно - лінію по розливу мінеральної води на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року у справі № 22ц-310/2009 р., то в цій частині рішення сулу слід скасувати та в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги стосуються не погашення боргу за договором позики, в забезпечення якого він укладався, а на виконання рішення апеляційного суду.

Вимоги про звернення стягнення на предмет застави та судове рішення мають містити загальний розмір боргу за договором позики та його складові, що підлягають сплаті заставодержателю за рахунок предмета застави.

Що ж стосуються звернення стягнення на майно на виконання рішення суду, то таке звернення здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчого листа відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В рішенні суду першої інстанції про звернення стягнення на заставлене майно не зазначено розмір боргу, який підлягає погашенню за рахунок заставленого майна.

Крім того, як вбачається зі змісту договору позики, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, в п.4. цього договору зазначено, що виконання зобовязань за договором позики забезпечується заставою обладнання по розливу води фірми «Ісіда» (а.с.24).

Колегія суддів вважає, що договором позики не може бути визнаний таким, що містить умови договору застави.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підпи-сується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір позики підписаний займодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_4

Підпис ОСОБА_4, як позичальника, на договорі позики завірений печаткою юридичної особи ПП «Ісіда».

Разом з тим договір позики не містить розділу щодо найменування «Заставодавця» та не містить підпису уповноваженої особи застоводавця - юридичної особи ПП «Ісіда» щодо підписання договору позики в частині умов договору застави.

Такою уповноваженою особою ПП «Ісіда» є його генеральний директор ОСОБА_4

Договір позики не містить підпису генерального директора ПП «Ісіда» ОСОБА_4, тобто він є не підписаним від імені заставодержателя уповноваженою особою.

Відповідно до ч.1 ст.584 ЦК України та ч.1 ст.12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Умови договора застави, викладені в договорі позики, не містять опису заставленого майна - обладнання по розливу води, як наприклад спірний договір купівлі-продажу цього майна, в якому зазначено предмет продажу - лінія по розливу мінеральної води - та її складові частини.

З огляду на це договір застави, умови якого викладені в п.4. договору позики, слід визнати неукладеним, оскільки він не містить суттевих умов, передбачених законом.

Тому відсутні правові підствави для задоволення позову в частині звернення стягнення на заставлене майно.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року в частині звернення стягнення на заставлене майно лінію по розливу мінеральної води - на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року у справі № 22ц-310/2009 р. скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ісіда» та фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року у справі № 22ц-310/2009 р. відмовити.

В решті рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2011 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: