справа №2-105/2011 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого Рудюка О.Д.

при секретарі Пономаренко Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - відділ РАЦС

Дніпровського РУЮ м. Києва, Вишгородське бюро технічної інвентаризації Київської

області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на половину

спадкового майна, зобовязання не чинити перешкоди у здійсненні конституційних прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на наступне. З квітня 2006 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_4 02.05.2008р. у них народився спільний син ОСОБА_5, якого було віднесено до «групи ризику у звязку із гіпоксичним ураженням головного мозку, асфіксією, ушкодженням тімяної кістки та іншими порушеннями». У звязку з хворобою хлопчика родині терміново були потрібні кошти, а для отримання допомоги при народженні дитини необхідно було її зареєструвати в органах РАЦС. У звязку з тим, що батько хлопчика сильно хворів, позивачка зареєструвала дитину відповідно до ст.135 ч.1 СК України, сподіваючись на те, що ОСОБА_4 після одужання визнає дитину. 26.02.2009р. останній раптово помер. Після смерті батька виникла необхідність оформлення пенсії для сина у звязку з втратою годувальника та визнання права власності на спадкове майно.

У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги: просила суд залучити до участі в справі в якості третіх осіб відділ РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва та Вишгородське БТІ. Та, крім того, виклала п. 3 заключної частини позову таким змістом: «Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та зобовязати Вишгородське бюро технічної інвентаризації Київської області зареєструвати визнане за ним рішенням суду право власності на вказану нерухомість; внести його у реєстр прав власності на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідачка проти позову заперечувала - надала суду письмові заперечення. Так, не визнаючи позовні вимоги, вона посилалась на те, що позивачкою не надано письмових доказів щодо конкретного переліку придбаного ОСОБА_4 майна; не надано доказів щодо розірвання шлюбу з громадянином іншої держави; фактично ОСОБА_4 не проходив строкову військову службу в ЗС і не приймав участі у бойових діях; квартира, яка належала ОСОБА_4 є однокімнатною, а отже неподільною тощо. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки, оскільки зазначені нею обставини не стосуються безпосередньо предмету позову.

Представник відділу РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва до суду не зявився, про день, час та місце повідомлений належним чином - просив розглянути справу за його відсутності.

Представник Вишгородського БТІ також до суду не зявився.

Суд визнав можливим розглядати справу за відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у позов підлягає частковому задоволенню

Судом встановлено наступне. З квітня 2006 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_4 - проживали вони разом та вели спільне господарство, що у судовому засіданні підтвердили зазначені вище свідки. Крім того, у матеріалах цивільної справи мається оригінал особистої амбулаторної стоматологічної карти ОСОБА_4 від 05.09.2007р., за якою місцем його проживання зазначено АДРЕСА_2, що також є підтвердженням факту спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 за вказаною адресою.

02.05.2008р. у них народився спільний син ОСОБА_5, про що у книзі реєстрації актів про народження Дніпровського відділу РАЦС м. Києва 22.05.2008р. було зроблено запис №1513 і зазначено його батьків: ОСОБА_1 та ОСОБА_11 - відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України.

Ч.1 ст.135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, за відсутності спільної заяви батьків у Книзі реєстрації народжень було зроблено запис батька за прізвищем матері, а імя та по батькові - з її слів, а саме: справжнє імя батька «Віктор Олексійович».

Крім того, позивачкою надано суду копію індивідуальної карти вагітної породіллі, з якої вбачається, що батьком дитини зазначено ОСОБА_4, 1973р.н.

Слід зазначити, що у матеріалах спадкової справи №313 до майна померлого ОСОБА_4 мається копія позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, що була подана до Дніпровського районного суду м. Києва. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідачка не заперечує факту спільного проживання її батька ОСОБА_4 з позивачкою з 2007 по травень 2008р. без укладання шлюбу.

Відтак, суд визнає доведеним факт батьківства померлого ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6

Згідно довідки КП Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №304 від 10.03.2011р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 09.07.2007р.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4, заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори було подано відповідачкою - донькою померлого та позивачкою від імені їх спільного сина ОСОБА_6

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відтак, оскільки за життя спадкодавцем не було складено заповітну, части його дітей у спадщині є рівними: по ? частині за кожним. Таким чином, вимога позивачки щодо визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, що перебувала у власності ОСОБА_4, за їх спільним сином ОСОБА_6 є обгрунтованою і також підлягає задоволенню.

Суд вважає, що вимога позивачки щодо зобовязання відповідачки не чинити перешкод у збиранні документів для оформлення дитині пенсії у звязку зі втратою годувальника слід відмовити, оскільки позивачкою не виконано обвязку доказування обставин, на які вона посилається як на підставу даної вимоги, що передбачено ст.60 ЦПК України.

На підставі ст.ст.125,128,130 СК України, ст.ст.1261,1268 ЦК України, керуючись ст.ст.59,60,213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати факт визнання батьківства, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, відносно ОСОБА_11, 02.05.2008р. року народження та записати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ