Справа № 22-ц-2240/2011 Головуючий у I інстанції Скалозуб О.М.
Категорія цивільна Доповідач - Острянський В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2011 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі: ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що сторони є суміжними землекористувачами і проживають поруч: позивач ОСОБА_8 - у будинку № 151 по вул.Франка в м.Ніжині, а відповідач ОСОБА_5 у будинку № 151-а по вул.Франка в м.Ніжині і обидва володіють належними їм житловими будинками з допоміжними спорудами на підставі правовстановлюючих документів; позивач вказує, що за його садибою закріплено присадибну земельну ділянку розміром 1700 кв.м згідно з технічним паспортом на житловий будинок; що відповідач у 2009 році самовільно і без згоди позивача захопив частину земельної ділянки, закріпленої за садибою № 151 по вул.Франка в м.Ніжині, змістивши межові знаки і саме цим останній перешкоджає позивачу у виготовленні технічної документації із землеустрою про складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку згідно з дозволом Ніжинської міської ради від 20 січня 2010 року; що відповідач відмовляє позивачу у добровільному переміщенні межових знаків з метою усунення порушення. Тому просив суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 07 червня 2011 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 земельною ділянкою за адресою: м.Ніжин, вул.Франка, буд.151, шляхом переміщення межових знаків (огорожі) до меж, встановлених для попереднього землекористувача і нанесених на плані земельної ділянки, виконаному комунальним підприємством „ Ніжинське МБТІ до технічного паспорту на житловий будинок № 151 по вул.Франка в м.Ніжині. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн., 37 грн. витрат на ІТЗ та 2064 грн. 80 коп. витрат, повязаних з проведенням будівельно-технічної експертизи і всього 2110 грн. 30 коп..

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування оскаржуваного ним рішення місцевого суду та про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, апелянт вказує, що суд не взяв до уваги наявні в справі докази про порядок користування суміжними земельними ділянками, що склався до отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину 17.12.2009 року; що позивач ОСОБА_8 набув права вимоги щодо предмету спору лише після 17 грудня 2009 року, в той час коли спірну частину земельної ділянки вже було передано за домовленістю сторін і такий порядок користування, що склався є обовязковим для позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_8 згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 грудня 2009 року є власником житлового будинку № 151 по вул.Франка в м.Ніжині Чернігівської області (а.с.11) та що останній відповідно до витягу з реєстру (а.с.12) зареєстрував своє право власності на нерухоме майно 18 грудня 2009 року; що відповідач ОСОБА_5 згідно з договором купівлі-продажу від 01.08.1991 року є власником житлового будинку з допоміжними спорудами № 151-А по вул.Франка в м.Ніжині Чернігівської області, який розміщений на земельній ділянці розміром 600 кв. м і даний договір зареєстрований в Ніжинському МБТІ 26.08.1991 року (а.с.67,68 зі зворотами) та що сторони по справі є суміжними землекористувачами.

З матеріалів справи також слідує, і дані обставини не заперечувались апелянтом та представниками сторін в засіданні апеляційного суду, що відповідні рішення Ніжинської міської ради про надання у постійне користування присадибних земельних ділянок, ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_5 після набуття ними права власності на нерухоме майно за вказаними адресами, не ухвалювались.

В засіданні апеляційного суду встановлено, що сторони по справі є платниками земельного податку та що, зокрема, позивач ОСОБА_8 сплачує його у відповідному розмірі за користування присадибною земельною ділянкою розміром 1700 кв.м, а відповідач ОСОБА_5 відповідно за 610 кв. м.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 квітня 2011 року (а.с.46 57) видно, що на день обстеження позивач ОСОБА_8 фактично користується присадибною земельною ділянкою розміром 1494 кв. м., а відповідач ОСОБА_5 користується такою в розмірі 656 кв. м. з урахуванням спірної частини земельної ділянки згідно з додатком № 4 до названого висновку експертизи.

З матеріалів справи та з пояснень відповідача і його представника, даних в засіданні апеляційного суду і не спростованих представником позивача, вбачається, що ОСОБА_5 за згодою ОСОБА_8 від 25 травня 1989 року, як фактичного землекористувача, (а.с.66) з 1989 року безперешкодно користується спірною частиною земельної ділянки.

Згідно з правилами ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, а у разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

За правилами ст.120 ЗК України у випадку, якщо жилий будинок розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на нього до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а право постійного користування земельною ділянкою виникає у набувача з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 цього Кодексу).

Крім того, з правил ч.2 ст.1225 ЦК України слідує, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Отже, з наведеного видно, що спірна частина земельної ділянки з 1989 року перебуває у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_5, а позивач ОСОБА_8, зареєструвавши право власності на житловий будинок 18 грудня 2009 року, набув права вимоги саме з цього часу. Тому, враховуючи, що за правилами ст.107 ЗК України межі між суміжними землекористувачами встановлюються за фактичним використанням земельних ділянок, вимоги ОСОБА_8 не грунтуються на нормах чинного законодавства і не охоплюються змістом ст.152 ЗК України щодо способів захисту прав на земельні ділянки.

Тому висновки місцевого суду, які грунтуються на планах суміжних земельних ділянок з технічних паспортів на житлові будинки, виданих Ніжинським МБТІ, які за своєю правовою природою є технічною документацією та на висновку експертизи щодо переміщення межових знаків між суміжними земельними ділянками в сторону ОСОБА_5 по вул.Франка № 151-А в м.Ніжині безвідносно до часу і обставин такого переміщення, як підстави для задоволення позову, в силу наведеного вище суперечать нормам законів, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин вважати рішення місцевого суду про зобовязання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 земельною ділянкою, за адресою: м.Ніжин, вул.Франка № 151, шляхом переміщення межових знаків до меж, встановлених для попереднього землекористувача, законним та обгрунтованим відсутні законні підстави, останнє підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог як таке, що було ухвалене судом першої інстанції з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Також підлягає вирішенню згідно з правилами ст.88 ЦПК України питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, ст.ст.107, 120, 125, 152 ЗК України, ст.1225 ЦК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 07 червня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_5 4 грн. 25 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи..

Рішення набуває чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: