Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справа Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Мариняко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішень: Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ОСОБА_3 міської ради Київської області,

ДП «Центр державногоземельного кадастру» про визнання недійсними та

скасування рішеннясільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації.

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивач предявив в суді названий позов . Впозові посилався на те, щоз 1990 року по 11 листопада 2010 року у йогопостійному користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,012 га по вул.Молодіжний в м.Кагарлику, яка на час її надання у користування позивачу знаходилась у віданні цукрового комбінату. Вказаною земельною ділянкою вії користувався відкрито, на ній насаджені дерева, квіти. Відповідач ОСОБА_1 власником суміжної земельної ділянки. Відповідно до записів земельно-кадастрової книги за нею числилась земельна ділянка площею 0,026 га. Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 27 серпня 2010 року відповідачу ОСОБА_1 була передана у власність земельна ділянка площею 0,0322 га по вул. Молодіжна в м.Кагарлику і 11.11.2010 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 збільшилась на 0,012 га за рахунок земельної ділянки Позивача. Межі земельних ділянок ОСОБА_1 із позивачем ОСОБА_2 не погоджувала, оскільки взагалі не зазначила його у кадастровому плані.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_3 Міської ради від 27 серпня 2010 року в частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0322 га, яка розташована в м.Кагарлик по вул..Молодіжна і визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку Площею 0,0322 га для ведення особистого селянського господарства вм. Кагарлику по вул. Молодіжна серії ЯК № 196500 від 11.112010 рокувиданий на імя ОСОБА_1 та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 9 серпня 2011 року позов задоволено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не гадано суду доказів того, що він мав право на користування спірною земельною ділянкою і що ОСОБА_3 міською радою були порушені прав позивача на користування земельною ділянкою.

ОСОБА_2 О М. подав заперечення на апеляційну скарг в яких просить її відхилити і рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.200 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 в і Кагарлику.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 30.08.2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення земельної ділянки у власність АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

На підстав, вказаного рішення ОСОБА_3 районних відділом Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» була розроблена технічна документація.

Відповідно до кадастрового плану на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства суміжними землекористувачами вказані ОСОБА_4, хоча її земельна ділянка не межує із земельною ділянкою ОСОБА_1, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , а також зазначено, що ділянка межує із землями загального користування

Той факт, що земельна ділянка, якою користується позивач, увійшла до земельної ділянки, яка була виділена ОСОБА_1, суд встановив на підставіакту від 06.04.2011 року складеного комісією представників ОСОБА_3 міської ради у присутності сторін. Відповідно до вказаного акту земельна ділянка, якою користується ОСОБА_2 обнесена парканом, на ній розташована альтанка та насаджені дерева і ця земельна ділянка включена до кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при передачіу власність ОСОБА_1 земельної ділянки були порушені права позивача ОСОБА_2, як суміжного землекористувача, оскільки його земельна ділянкане була внесена до кадастрового плану ОСОБА_1 і він не погоджував меж земельної ділянки ОСОБА_1

Судова колегія не може, погодитись із таким висновком суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 5 ЦК У раїни кожна особа має право на захист свого цільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, наловленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх зрушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звернувшись із даним позовом до суду позивач мав зазначити яке його право було порушене відповідачами внаслідок передачі у власність Відповідача ОСОБА_1 земельної ділянки і просити суд про захист цього права,у спосіб, встановленим законом.

Відповідно до ст. ст. 8, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних подій.

Виходячи з підстав заявленого позову суду необхідно було встановити такі факти, як наявність у позивача права користування земельною ділянкою, затвердженого належними і допустимими доказами, а також факт включення належної йому земельної ділянки до державного акту відповідача ОСОБА_1 правомірність чи неправомірність дій відповідачів при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки.

Значені юридичні факти суд повинен встановити і обґрунтувати доказами, одержаними у визначеному законом порядку за допомогою передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобів доказування і перевіреними у судовому засіданні.

Суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК У країни рішення суду має містити такі вичерпні і безумовні висновки щодо доведеності чи недоведеностіюридичних фактів, що мають значення для справи, на підставі оцінки доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 20 ЗК УРСР 1970 року, який діяв у 1990 році, коли, як стверджує позивач у нього виникло право користування спірною земельною ділянкою, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до ст.22 цього ж Кодексу приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Позивач на надав суду доказів того, що у 1990 році йому відповідним компетентним органом виділялась земельна ділянка, встановлювались її межі, а також її розмір, цільове призначення. Посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_3 цукрозаводу і вказане підприємство виділило її у користування позивача не підтверджуються жодним доказом.

Наданий позивачем акт від 7 грудня 1990 року складений комісією ОСОБА_3 цукрокомбінату яким вирішувався земельний спір між співвласниками будинку № 2 по вул..Молодіжній в м.Кагарлику (а.с.46-47), не може бути доказом того, що у користування позивача виділялась спірна земельна ділянка, встановлювались її межі, оскільки такі факти мають підтверджуватись іншими доказами, виходячи із вимог діючого на той час земельного законодавства.

Таким чином, оскільки позивач на надав суду доказів того, що він мав у користуванні земельну ділянку виділену йому у встановленому законом порядку, тобто не довів свого права на земельну ділянку, у суду не було підстав визнавати його право порушеним і захищати його у обраний позивачем спосіб шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та Державного акту.

Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішенні Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2001 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради Київської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсними та скасування рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: