АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 39 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Сколан Н.О.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона має двох дітей сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, постійно знаходиться вдома, а вона здійснює за ним догляд. Відповідач є її сусідкою по дому і мешкає в іншому підїзді. У звязку із тим, що між її молодшим сином та сином відповідача склалися неприязні стосунки, вона була вимушена перевести сина до іншої шкоди. У лютому 2008 року відповідач написала заяву на імя директора школи № 68, про те, що вона негативно впливає на дітей, 11 років її старший син не виходить на вулицю, що вони не відвідують лікарні, не відкриває лікарям двері, коли вони навідують дитину. У листі також зазначено про те, що меншого сина нікуди не випускають, суворо карають. Вважає, що відповідач ввела в оману сусідів, які поставили підписи під зазначеним листом. Чутки, що розповсюджує відповідач принижують її честь, гідність та ділову репутацію, вона вимушена була відвідувати різні інстанції, лікарні, щоб довести неправдивість листа відповідача, залишати хвору дитину вдома. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила зобовязати відповідача не розповсюджувати про неї відомості, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію і стягнути 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 січня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог та не залучив до участі у справі осіб, які спільно з відповідачем поширили інформацію відносно неї, що було підставою для скасування першого рішення суду апеляційним судом.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється матірю синів: Олега ІНФОРМАЦІЯ_3, який є інвалідом з дитинства та потребує постійного індивідуального догляду, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4. Сімя мешкає в квартирі 42 у будинку 50 на мікрорайоні Гірницькому в м. Кривому Розі.

У лютому 2008 року мешканці указаного будинку, серед яких була ОСОБА_3, звернулися до директора середньої шкоди № 68, в якій до лютого 2008 року навчався менший син позивача, із заявою, в якій просили навідатися до сімї позивача та допомогти безпорадній бідолашній дитині, оскільки дитина-інвалід 11 років не виходить із квартири на вулицю, його не відвідують лікарі, так як мати не відчиняє їм двері квартири, меншого хлопчика не пускають на вулицю, з дітьми батьки поводяться жорстоко.

06 лютого 2008 року голова Ради мікрорайону № 10, директор КЗШ № 68 ОСОБА_7 звернувся із листом «Про звернення громадян» до відділу у справах сімї та молоді для зясування виконання батьками сімї ОСОБА_2 конституційних обовязків з питань забезпечення морального, психологічного і фізичного розвитку дітей. Підставою звернення до відділу з цим листом було звернення мешканців будинку, в якому мешкає сімя позивача.

Комісією, у складі класного керівника ОСОБА_6 та членів батьківського комітету в лютому 2008 року було двічі проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітнього сина позивача, згідно актів яких житлово-побутові умови сімї задовільні, сімя благополучна, створено всі умови виховання дитини.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження доводів позивача щодо введення відповідачем сусідів в оману при підписанні ними звернення до директора школи № 68, не доведено обставин у який спосіб відповідач розповсюджувала плітки, принижуючи честь та гідність позивача, протиправності дій відповідача, завдання моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стаття 40 Конституції України гарантує право громадян направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

З вищенаведеного витікає, що сама по собі обставина звернення особи (осіб) до компетентних органів, посадових осіб не є поширенням недостовірної інформації щодо особи, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено, а є фактично реалізацією соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів особи, яка звернулася.

Аналогічне розяснення міститься й в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Мешканці будинку, серед яких була відповідач, в якому проживає сімя ОСОБА_6, реалізуючи вищевказане право, маючи на меті захистити свої права, як громадянина та мешканця будинку, звернулися із листом до голови Ради мікрорайону № 10, директора КЗШ № 68 щодо неналежного утримання і виховання дітей в сімї позивача, із квартири якої постійно чути неприємні запахи сечі, дитячий крик, плач тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як убачається із позовної заяви, неодноразово уточненої, позивач не просила спростувати інформацію, яка міститься в колективному листі.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе її протилежного.

Як убачається із матеріалів справи позивач не спростувала факт, що її син-інвалід протягом останніх одинадцяти років не був на вулиці.

Із листа голови Ради мікрорайону № 10, директора КЗШ № 68 до виконуючого обовязки начальника відділу у справах сімї та молоді від 06 лютого 2008 року вбачається, що класний керівник 4-Б класу, де навчався ОСОБА_6, дає негативну характеристику виховного впливу мами на сина. ОСОБА_2 щодня приводила хлопця до школи і розпочинала в агресивній формі спілкуватися з однокласниками дитини, у звязку з чим останньому було тяжко адаптуватися в колективі однолітків.

І ця інформація позивачем не спростовується.

Отже судом першої інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність позивачем позовних вимог щодо поширення відповідачем негативної інформації в колективному листі, яка принижує її честь і гідність, як і спричинення моральної шкоди.

Оскільки не встановлено, що метою звернення відповідача було приниження честі і гідності позивача, а викладену в колективному зверненні інформацію позивач не просила спростувати, відповідно до положень ст. ст. 275, 276 ЦК України, а зобовязати відповідача не розповсюджувати про неї відомості, які порушують її честь та гідність, в той час як заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК України) орієнтована здебільшого на застосування до масових поширень інформації, наприклад шляхом публікації в газетах, розміщення цієї інформації в кінофільмах, телепередачах тощо, колегія суддів вважає, що доводи позивача в апеляційній скарзі щодо помилковості висновків суду є безпідставними.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового лише про стягнення з відповідача на її користь 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Згідно ж ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У даному випадку відсутні підстави для застосування положень цієї статті.

Не заслуговують на увагу доводи позивача щодо порушення судом ч. 1 ст. 33 ЦПК України, на підставі якої суд повинен був за її клопотанням, або в разі відсутності її згоди на це, за власною ініціативою залучити до участі у справі усіх осіб, які підписали колективне звернення, оскільки вони суперечать ч. 1 ст. 33 ЦПК України, згідно якої на момент розгляду справи та ухвалення рішення друге речення ч. 1 ст. 33 ЦПК України було виключено, тобто заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідачів можлива лише за клопотанням позивача.

Як убачається із матеріалів справи, судом першої інстанції було розяснено сторонам права і обовязки, передбачені ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в тому числі заявляти клопотання, однак позивач своїм правом про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів інших осіб, які підписали звернення до директора школи № 68, не скористалася на свій розсуд, про що свідчать журнали судового засідання та їх технічний запис.

Крім того, доводи позивача щодо порушення судом ч. 2 ст. 311 ЦПК України, яка діяла на початок розгляду справи (листопад 2009 року), і яке полягає в тому, що при розгляді справи суд не виконав висновки і мотиви, з яких апеляційним судом 12.09.2009 року було скасовано рішення районного суду від 09.04.2009 року, безпідставні, оскільки на момент ухвалення рішення діяла ст. 311 ЦПК України у новій редакції, якою передбачено підстави скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції при розгляді справи і ухваленні рішення вірно керувався нормами Цивільного-процесуального Кодексу України які діють на цей час.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: