АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-5817/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила і просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики 3 514 грн. 79 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено і застосовано ст. 380 ЦПК України та зобовязано позивачку повернути гроші стягнути на її користь за скасованим рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2006 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 300 дол. США про що ним було власноруч складено розписку, та в якій ним разом із посиланням про взяття коштів у борг зазначено мету отримання грошових коштів, а саме для купівлі велосипеда з моторчиком.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції в своєму рішенні послався на те, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача про те, що він здійснив купівлю для позивачки велосипед з моторчиком і саме для цього взяв у неї гроші, тобто між сторонами був укладений в усній формі договір доручення на придбання велосипеда з моторчиком.

Але з таким висновком суду погодитись неможна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з оригіналу розписки на а.с. 81, ОСОБА_3 отримав від позивачки в борг 300 дол. США. 14 червня 2006 року позивачка звернулась до відповідача з проханням повернути взяті в неї кошти (а.с. 8). Вказане повідомлення відповідач отримав 22 червня 2006 року. Але отриманні кошти відповідач не повернув, у звязку з чим вимоги позивачки про стягнення на її користь суми боргу в гривневому еквіваленті в сумі 2 367 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У звязку з викладеним є обґрунтованим і вимоги позивачки про стягнення на її користь процентів від суми позики в розмірі 1 089 грн. 06 коп.

Посилання відповідача на те, що він взяв гроші в борг на придбання для позивачки велосипеда з моторчиком прийняти до уваги не можна з наступних підстав.

Документів про укладення між сторонами договору доручення, на який посилається відповідач ні в суд першої інстанції, ні до апеляційного суду він не надав.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як на підставу своїх заперечень відповідач надав суду накладну № 25 від 10 лютого 2006 року про те, що він придбав у ПП ХанторДитячий мотовелосипед з електричним приводом за 1 619 грн. та накладну № 28 від 11 лютого 2006 року, про придбання веломотоциклу за № 168 у ТОВ ЮГ-2. Доказів того, що вказаний велосипед він придбав за дорученням позивачки відповідачем не надано. Не надано також і доказів на підтвердження того, що вказаний велосипед був переданий позивачці.

Показання свідка ОСОБА_4, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони ніяким чином не підтверджують факт укладення між позивачем та відповідачем договору доручення на придбання велосипеду з моторчиком і факт передачі вказаного велосипеда позивачці.

За таких підстав колегія суддів вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суму боргу та проценти від суми позики.

Крім того, при визначенні остаточної суми яка підлягає стягненню з відповідача в рахунок заборгованості за договором позики, слід врахувати ту обставину, що з відповідача вже було стягнуто на користь позивачки в примусовому порядку державним виконавцем 1 628 грн. 50 коп. в рахунок заборгованості та 81 грн. в рахунок судових витрат при виконанні попереднього рішення суду, яке було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області 22 липня 2008 року, і тому з відповідача слід стягнути 1 827 грн. 56 коп. заборгованості, з яких 852 грн. борг за договором позики та 975 грн. 56 коп. по процентам.

В частині стягнення з відповідача витрат повязаних з оплатою довідок, здійсненням копіювання та оплатою поштових послуг слід відмовити, оскільки вказані витрати не видами судових витрат, які передбачені ст. 79 ЦПК України і тому стягненню не підлягають.

В порядку розподілу судових витрат, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки 25 грн. 50 коп. в рахунок сплати судового збору та 120 грн. в рахунок сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 852 грн. грн. боргу за договором позики, 975 грн. 56 коп. боргу за процентами за вказаним договором, 25 грн. 50 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені в суді апеляційної інстанції, а всього - 1 973 грн. 06 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: