Лисянський районний суд Черкаської області
, м , тел. (факс):
__________________________________________________________________________________________________________________
07.06.2011 Справа №: 2-116/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого Золотоверхий О.І.

при секретарі Гонтар І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в судовому засіданні підтримавши позов, пояснив, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 2007 року по липень 2009 року. Від цього шлюбу у них неповнолітній син ОСОБА_3, 30.10.2007 року. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачко.

Відповідно до Закону він як батько зобов»язаний піклуватися про дитину, спілкуватися з нею. Але відповідачка перешкоджала йому спілкуватися з дитиною, тому він змушений був звертатися в орган опіки і піклування, а також в суд.

Рішенням суду було визначено дні і часи, коли він може спілкуватися із дитиною. Але відповідачка в добросовісному порядку не давала йому дитини. Тому він змушений був звернутися до ДВС з метою примусового виконання рішення суду. Навіть після цього відповідачка не давала йому спілкуватися з сином. Про факти перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною він складав акти з участю народних осіб. У зв»язку з такими обставина він змушений звернутися в суд і просить відібрати дитину у відповідачки та передати сина йому, тобто визначити місце проживання сина з ним.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що дійсно вони з позивачем перебували в шлюбі, від цього шлюбу у них неповнолітній син ОСОБА_3, який проживає разом нею і знаходиться на її утриманні. Позовні вимоги позивача вона не визнала, оскільки ніколи не перешкоджала побаченням з дитиною, більше того за його бажанням вона вивозила дитину в центр смт. Лисянка А всі ці позови в суд та заяви в орган опіки та піклування позивача мають на меті відібрати дитину з метою отримання державної допомоги на дитину.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає із слідуючих підстав.

Як встановлено судом сторони дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в даний час проживає з відповідачкою. Поскільки сторони не домовилися добровільно про місце проживання дитини, позивач звернувся із заявою до органу опіки та піклування Лисянської селищної ради рішенням якої від 09.10.2009 року №7 було встановлено про дні ита години для спілкування позивача із сином, а саме щосуботи з 9 до 16 години.

Як стверджує позивач у зв»язку з тим, що відповідачка не виконувала умови рішення органу опіки та піклування, він змушений був звернутися із подібною заявою до суду.

Рішенням Лисянського районного суду від 25 березня 2010 року було встановлено дні та часи спілкування позивача з дитиною, а саме щосуботи з 9 дот 16 години без виїзду за межі смт. Лисянка та зобов»язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкування позивача із сином. Але як стверджує позивач відповідачка і надалі не надавала можливості йому спілкуватися із сином, про що він складав акти з участю своєї матері і він змушений був звернутися із заявою у відділ ДВС, які також зобов»язали виконати рішення суду відповідачкою. Але і в подальшому відповідачка ухилялась від виконання рішення суду.

Відповідачка пояснила, що саме позивач не приходив у ті часи та дні, які були встановлені судом для спілкування із сином. Декілька разів він з»явився до дитини і вона не перешкоджала йому спілкуватися з дитиною. Одного разу позивач зателефонував їй,щоб вона привела дитину в центр смт. Лисянка. Вона так і зробила, віддала дитину позивачу. Він не зловживав своїми обов»язками і дитину своє час приводив до неї. Поскільки позивач писав заяви в різні інстанції, то вона завела журнал, в якому відмічала коли позивач не з»явився до дитини.

Суд вислухав покази свідків як із сторони позивача, так із сторони відповідачки.

Що стосується показів свідків, а саме родичів позивача та відповідачки то суд відноситься до них критично, оскільки вони зацікавлені в розгляді справи .

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона являється депутатом селищної ради і коли розглядалось питання про дитину сторін, то було запропоновано позивачу, в разі якщо відповідачка не буде давати дитини, щоб звертався до неї.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що син сторін ходить до дитячого садка, завжди охайний, мати турбується про нього, ніяких претензій до матері не має.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона була депутатом селищної ради, знає про дитину сторін, але до неї зверталась лише відповідачка, що позивач не приходить до дитини, пише скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Сімейного Кодексу України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того із батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Суд вважає, що позивачем не представлено достатньо доказів, які б підтверджували , що відповідачка перешкоджала спілкуванню позивача з дитиною.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Таким чином суд вважає, що позов задоволенню не підлягає і в позові позивачу необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 159, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.. 10,60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та визначення її місця проживання відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області на протязі десяти днів з дня вручення копії рішення.

Суддя Золотоверхий О. І.