АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: про захист прав споживачів Головуючий 1 інстанції Погасій О.Ф
Доповідач: Колтунова А.І.
УХВАЛА

18 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Колтунової А.І.,

суддів - Міненкової Н.О., Ларенка В.І.,

при секретарі - Осадчій О.C.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 червня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу позовної заяви, визнання недійсним договору дарування та витребування квартири з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності, виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

11 січня 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним і анулюванні реєстрації.

Позивач зазначала, що їй на праві власності у відповідності з актом приватизації належала квартира АДРЕСА_1, де постійно мешкала вона з матір»ю ОСОБА_5.

Приблизно з 2002 року вона стала зловживати спиртними напоями, у зв»язку з чим проходила лікування від алкоголізму, однак продовжувала зловживати алкоголем.

06 жовтня 2003 року померла її мати внаслідок тяжкої та тривалої хвороби, що знову вплинули на її психічний стан.

Перебуваючи у такому хворобливому стані, вона під настоюванням відповідача, яка є її рідною сестрою, оформила на її ім»я договір дарування належної їй квартири.

Вказана квартира є її єдиним місцем мешкання, бажання і дійсного наміру на відчуження квартири не мала.

Зазначений правочин здійснила внаслідок збігу тяжких обставин, помилки.

У зв»язку з чим, позивач просила суд визнати договір дарування вищевказаної квартири від 24 вересня 2003 року недійсним, усунути перешкоди у використанні даної квартирою, анулювати реєстрацію ОСОБА_4.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 25 червня 2008 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, закрито у зв»язку з відмовою ОСОБА_3 від позову.

Ухвалою колегії суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2009 року дана ухвала суду першої інстанції була скасована, справа направлена на новий розгляд.

26 травня та 30 жовтня 2009 року, а також 25 травня 2011 року ОСОБА_3 доповнила свої позовні вимоги, просила суд визнати причини пропуску нею строку позовної давності поважними, а також витребувати квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_1, зазначаючи, що ОСОБА_4 на час перебування спору в суді, незаконно провела відчуження даної квартири спочатку ОСОБА_6, а 10 квітня 2009 року - ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_4, ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали, зазначаючи, що оспорювані правочини оформлені у відповідності з вимогами закону.

08 липня 2009 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні майном.

Позивач по зустрічному позову вказувала, що за договором купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року вона придбала у ОСОБА_4 вищевказану квартиру, однак користуватися даною квартирою не має можливості, оскільки в зазначені квартирі при відсутності на те правових підстав мешкає ОСОБА_3.

У зв»язку з чим, позивач просила суд усунути перешкоди в користування даної житловою площею.

Водночас представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив суд застосувати строки позовної давності до визнання недійсним договору даруванні, оформленого 24 вересня 2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17 червня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. ОСОБА_3 поновлений строк звернення до суду із позовом. Визнано недійсним договір дарування квартири № 103 б. 134/16 по вул. Академіка Павлова в м. Харкові, укладений 24 вересня 2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_7. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено виселити ОСОБА_3 з квартири № 103 б. 134/16 по вул. Академіка Павлова в м.Харкові без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано арешт та заборону відчуження квартири №103 б. 134/16 по вул. Академіка Павлова в м.Харкові, зареєстровану на імя ОСОБА_1, накладену ухвалою Московського районного суду м.Харкова 07 травня 2009 року, скасовано заборону реєстрації квартири № 103 б. 134/16 по вул. Академіка Павлова в м.Харкові, зареєстровану на імя ОСОБА_1, накладену ухвалою Московського районного суду м.Харкова 26 травня 2009 року( а.с. 189)

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про витребування квартири АДРЕСА_2 із чужого незаконного володіння, забов»язати КП «Харківське МБТІ» анулювати правову реєстрацію спірної квартири на ім»я ОСОБА_1, а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про виселення її з вищевказаної квартири без надання іншого житла, ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі її позовні вимоги, а ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на ті обставини, що судове рішенні в зазначеній частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом необгрунтовано не були прийняті до уваги її доводи про те, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, оскільки при оформленні правочину вона не оглядала спірну квартиру, не дослідила її технічний стан, наявність мешканців, що свідчить про те, що ОСОБА_1 знала про наявність перешкод для оформлення договору купівлі- продажу квартири.

Крім того, суд, визнаючи ОСОБА_1 добросовісним набувачем, необгрунтовано не застосував із власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ставлять питання про скасування рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 строку звернення до суду з позовом та визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3, укладеного 24 вересня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі, посилаючись на ті обставини, що висновки суду в зазначеній частині не відповідають фактичним обставинам по справі, судом невірно застосовано норми матеріального права - ст. 57 та ст. 243 ЦК України в редакції 1963 року.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 подала заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник, ОСОБА_4 та її представники, ОСОБА_1 та її представник підтримували апеляційні скарги.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності та визнання недійсним договору дарування спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір дарування був укладений ОСОБА_3 внаслідок збігу тяжких обставин та надто невигідних для неї умовах, оскільки на період оформлення даної угоди, позивач знаходилася у скрутних обставинах.

Так, судом беззаперечно встановлено, що позивач страдала хронічним алкоголізмом, її стан був погіршений тим, безпосередньо перед оформленням правочину тяжко хворіла її мати, у зв»язку з чим, перебуваючи в такому стані, вона здійснила відчуження квартири шляхом оформлення договору дарування, позбавивши себе квартири, яка є її єдиним житлом.

Таким чином, суд вважав, що, перебуваючи у такому стані, ОСОБА_3 не могла вірно оцінювати свої дії, її волевиявлення не було спрямовано на безоплатне відчуження житла.

До 21 липня 2008 року ОСОБА_3 була зареєстрована в зазначеній квартирі, мешкала там, ОСОБА_9 не чинила їй перешкод у користуванні квартирою Врахувавши хворобливий стан ОСОБА_3, суд знайшов можливим поновити позивачу строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду, так як вони зроблені у відповідності з наявними в матеріалах справи доказами, вимогами ст. 57 ЦК України в редакції 1963 року.

Судом встановлено, підтверджується доказами і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 ( а.с. 21-24, том 1).

В зазначеній квартирі були зареєстровані ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_5.

Згідно з наявної в матеріалах справи медичної документації вбачається, що ОСОБА_3 страждала патологічною залежністю до вживання алкоголю, періодично перебуваючи у стані «запоїв».

24 жовтня 2003 року ОСОБА_3 поступила на лікування до 4-го відділення ХОНД і 11 листопада 2003 року була переведена в 10-те відділення Харківської психіатричної лікарні №3 з діагнозом : токсична енцефалопатія з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням і епісиндромом (а.с. 62, 89, 92, 100 том 1).

Крім того, після 07 жовтня 2003 року померла мати позивача ( а.с. 17 том 2).

24 вересня 2003 року ОСОБА_3 здійснила відчуження належної їй квартири шляхом оформлення договору дарування ОСОБА_4 ( а.с. 23 том 1)

У зв»язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що на момент підписання договору дарування ОСОБА_3 знаходилася у такому стані, коли не могла правильно оцінювати те, що відбувалося і адекватно сприймати події, що відбувалися, надавати критичну оцінку своїм діям, що підтверджується її наступною госпіталізацією в лікувальний заклад.

Падаючи безоплатно ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру, позивач оформила вкрай невигідний для себе правочин, вважаючи, що дані обставини носять тимчасовий характер і квартира їй буде повернена.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджують, що до 2008 року позивач була зареєстрована і мешкала на даній житловій площі.

Що стосується доводів апелянтів про те, що позивачем без поважної причини пропущені строки звернення до суду, то колегія суддів вважає, що вказаним обставинам судом першої інстанції дана належна оцінка.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач відображає ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі синдрому залежності від алкоголю.

Страждаючи вказаним захворюванням і мешкаючи у подарованій квартирі, позивач помилково вважала, що її права на мешкання в даній квартирі не порушені.

Дані обставини правильно прийняті до уваги судом першої інстанції як правова підстава до поновлення строку позовної давності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в даній частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_1, ОСОБА_4 були предметом судового розгляду, їм надана належна оцінка і висновків суду вони не спростовують.

У відповідності з наявними в матеріалах справи доказами і вимогами ст. 388 ЦК України, ухвалене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 JI.B. придбала вищевказану квартиру у ОСОБА_4 JI.C. за договором купівлі - продажу від 10 квітня 2008 року.

ОСОБА_3 не надала доказів, що ОСОБА_10 було відомо про її претензії на вказане житло. На момент оформлення вказаного договору купівлі-продажу позивач зареєстрована там не була, спору в суді не було.

У зв»язку з чим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не було надано відомостей, що ОСОБА_11 є недобросовісним набувачем вказаної квартири, у зв»язку з чим суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в даній частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що в порушення вимог ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд не застосував із власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки наявність указаного рішення не перешкоджає ОСОБА_3 звернутися до суду з даним позовом..

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду, у зв»язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, ст. 308. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 червня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді -