Тростянецький районний суд Сумської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2010 року Тростянецький районний суд Сумської області

в складі: головуючої судді - Литовченко Н.О.

при секретарі - Підопригорі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дошкільного навчального закладу ОСОБА_2 сільської ради «Червона шапочка», ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району сумської області, третя особа ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернення незаконно відрахованих коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та видачу дублікату трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Під час розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги та остаточно просила суд поновити її на роботі на посаді пралі та помічника вихователя ДНЗ «Червона шапочка», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 457грн.68коп., незаконно утримані кошти з її заробітної плати за лютий 2010 року в розмірі 491грн.04коп., відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 2000грн., внести запис до трудової книжки про скасування запису про її звільнення та повторне прийняття на роботу та відшкодувати витрати, повязані з наданням юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила, що з 08.05.2009 року вона працювала в ДНЗ ОСОБА_2 сільської ради пралею на 0,5 ставки та помічником вихователя на 0,4 ставки. В листопаді 2009 року було оголошено повномасштабний карантин з метою запобігання поширенню епідемії грипу, в звязку з чим в період часу з 02.11.2009 року по 23.11.2009 року працівники ДНЗ «Червона шапочка», і вона в тому числі, фактично не працювали в дитячому садку не топилося, тому виходили на роботу згідно розробленого ними графіка чергувань, протягом 3 днів різали марлеву тканину, яку потім розносили по дворам жителям села, однак на підставі Постанови КМУ від 30.10.2009 р. №1188 їм була нарахована та виплачена заробітна плата за весь час карантину. Після завершення карантину ОСОБА_3 жодного разу не вимагала від них жодних пояснень щодо їхньої відсутності на робочому місці у період карантину. Однак через деякий час, після того, як колективом ДНЗ була подана скарга на дії завідуючої до РДА та відділу освіти, на виконання розпорядження ОСОБА_4, який на той час був головою ОСОБА_2 сільської ради, від 23.02.2010 року №12 завідуюча ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_3 видала наказ від 24.02.2010 року №6(177) про звільнення її з роботи з посади вихователя згідно п.4 ст.40 КЗпП України прогул без поважних причин, а головний бухгалтер сільської ради утримала із її заробітної плати за лютий 2010 року кошти, які вона нібито незаконно отримала в листопаді 2009 року, не надавши при цьому жодних пояснень. 18.03.2010 року наказом №23 її знову було прийнято на посаду пралі та помічника вихователя ДНЗ «Червона шапочка». Позивачка вважає, що її було звільнено незаконно, оскільки було допущено цілий ряд порушень законодавства, зокрема недотримання процедури звільнення, оскільки для її звільнення обовязкова згода профспілки, а такої згоди отримано не було. Крім того, від неї не було відібрано жодних пояснень та звільнення було проведено через кілька місяців з дня нібито вчинених нею прогулів. Неправомірними діями відповідачів їй були причинені моральні страждання, оскільки даний випадок набув широкого розголосу, вона змушена була давати пояснення своїм рідним та знайомим, звертатися до різних інстанцій, в тому числі і до суду для захисту своїх конституційних прав. Незаконне звільнення порушило її життєвий устрій, вказані події були висвітлені у пресі, що також спричинило їй певні незручності, стан здоровя погіршився, а тому позивачка просить стягнути з ДНЗ «Червона шапочка» моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Представник позивачки ОСОБА_5 підтримала вимоги своєї довірительки, вказавши, що дійсно з боку відповідача було допущено цілий ряд порушень. В період з 02.11.2009 року по 23.11.2009 року було встановлено загальнодержавний карантин у всіх навчальних закладах, під час якого навчальні заклади не відвідували діти. В звязку з цим з боку її довірительки не було допущено прогулу, тобто невиходу на роботу без поважної причини. Окрім того, було пропущено місячний термін накладення дисциплінарного стягнення, передбачений трудовим законодавством. Порушена процедура звільнення не було отримано згоди профспілки на звільнення ОСОБА_1 з роботи. Також незаконно були утримані кошти із заробітної плати, яку вона отримала ще в листопаді.

Представник відповідача - завідуюча ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги визнала частково та пояснила, що вона з 02.03.2010 року працює на посаді завідуючої ДНЗ «Червона шапочка» тимчасово на період досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_3 Вона не може точно сказати, чи була на роботі позивачка в період карантину, оскільки в той час не працювала в ДНЗ «Червона шапочка». В звязку з подіями, які відбулися в той час, коли було виявлено факти порушення законодавства, вона знову прийняла позивачку на роботу на посаду помічника вихователя з 18.03.2010 р. Тому не заперечує, щоб її поновили на роботі з 25.02.2010 р., виплатили середній заробіток та незаконно утримані кошти, внесли запис до трудової книжки, однак визначення розміру моральної шкоди вважає за необхідне внести на розгляд суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_7 позовні вимоги визнала частково, вважаючи, що поновити на роботі позивачку необхідно з 25.02.2010 р., стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2010 р. по 17.03.2010 р. включно, внести запис до трудової книжки, решту позовних вимог вона не визнала. Щодо стягнення утриманих коштів із лютневої заробітної плати, вона вважає, що вони утримані законно, оскільки позивачка дійсно на роботу в листопаді 2009 р. не ходила, і на виконання розпорядження голови ОСОБА_2 сільської ради від 23.02.2010 р. №12 із заробітної плати звільнених працівників, у тому числі ОСОБА_1, були утримані збитки, нанесені бюджету ОСОБА_2 сільської ради безпідставним нарахуванням заробітної плати в період з 02.11.2009 року по 23.11.2009 року.

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що позивачкою було допущено порушення трудової дисципліни у вигляді прогулів, оскільки хоча карантин було дійсно оголошено, однак жодного офіційного наказу про те, що працівники ДНЗ «Червона шапочка» звільняються від обовязку виходу на роботу не було, але вони виходили на роботу на свій розсуд. Подання до профспілкового органу про надання згоди на звільнення щодо позивачки його довірителькою направлялося, але не було вчасно розглянуте. Позивачці було запропоновано дати відповідні пояснення про причини невиходу на роботу, однак вона від них відмовилася, про що було складено відповідний акт.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка наказом №126 від 08.05.2009 року по Микитівському ДНЗ «Червона шапочка» була прийнята на роботу на 0,5 посади пралі та 0,4 посади помічника вихователя ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с.77). Наказом №6(177) від 24.02.2010 року (а.с.6) на підставі розпорядження ОСОБА_2 сільського голови №12 від 23.02.2010 року(а.с.7) позивачку було звільнено з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України прогули без поважної причини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України вимагається попередня згода профспілкового органу.

Як було встановлено в судовому засіданні і не заперечують сторони по справі, в листопаді 2009 року в звязку з оголошенням загальнодержавного карантину в звязку з епідемією грипу (відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України від 30.10.2009 року №996, Наказу управління освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 30.10.2009 року №758 та Наказу відділу освіти Тростянецької районної державної адміністрації від 02.11.2009 року №456, в ДНЗ «Червона шапочка» також було оголошено карантин і позивачка та решта працівників ДНЗ «Червона шапочка» в період часу з 02.11.2009 року по 23.11.2009 року фактично своїх посадових обовязків не виконували, по черзі виходили на роботу. При цьому протягом усього часу карантину та кілька місяців після його зняття жодного разу не виникало питань з цього приводу, від працівників не відбиралися письмові пояснення з приводу порушення ними трудової дисципліни. І лише в лютому 2010 року, а саме 24.02.2010 року, позивачка була звільнена за прогули, які нібито мали місце в листопаді 2009 року. При цьому при її звільненні не була надана попередня згода виборного органу профспілки. Також в судовому засіданні не було добуто жодних доказів, які б підтверджували факт скоєння прогулів позивачкою, та й самі відповідачі по справі не заперечували, що карантин дійсно мав місце. Таким чином, суд вважає, що оголошення загальнодержавного карантину є поважною причиною відсутності на роботі, а тому це не може бути підставою для звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником чи уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи в звязку з тимчасовою непрацездатністю чи знаходженням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня скоєння проступку. Тобто при винесенні розпорядження сільського голови та наказу про звільнення позивачки було пропущено місячний строк накладення дисциплінарного стягнення, в звязку з чим позивачку слід поновити на роботі на посаді пралі та помічника вихователя з 25.02.2010 р. та стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2010 року по 17.03.2010 року в сумі 457грн.68коп.

Крім того при звільненні 24.02.2010 року із заробітної плати позивачки були безпідставно утримані кошти, які позивачці були нараховані за роботу під час карантину в листопаді 2009 року на підставі Постанови КМУ від 30.10.2009 року, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути утримані кошти в розмірі491грн.04коп. на користь позивачки.

Також суд вважає за необхідне внести до трудової книжки відповідний запис про скасування запису про її звільнення 24.02.2010 року та повторний прийом на роботу 18.03.2010 року.

Суд також погоджується з тим, що незаконним звільненням позивачці були завдані моральні страждання, було порушено її звичний життєвий устрій, а тому вважає за необхідне частково задовольнити її позовні вимоги та стягнути відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 300 грн.

Окрім того, позивачкою були понесені витрати на правову допомогу в сумі 2500грн, які вона прохає стягнути на її користь з відповідачів, та які суд вважає за можливе задовольнити частково, в сумі 1060грн., виходячи з розміру 40% мінімальної заробітної плати за годину роботи згідно Постанови КМ України №190 від 27.04.2006 року.

При цьому суд вважає, що стягнення присуджених судом коштів на користь позивачки слід провести з відповідача ОСОБА_2 сільської ради, оскільки було зясовано, що ДНЗ «Червона шапочка» не являється юридичною особою, не має власних рахунків, а нарахування та виплату заробітної плати його працівникам, як і повне фінансування даного закладу, проводить бухгалтерія ОСОБА_2 сільської ради.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 40, 43, 148 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді пралі та помічника вихователя в ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Сумської області з 25.02.2010 р.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2010 року по 17.03.2010 року включно в розмірі 457 (чотириста пятдесят сім)грн.68коп.; незаконно утримані із її заробітної плати в лютому 2010 року кошти в розмірі 491 (чотириста девяносто одна)грн.04коп.; моральну шкоду в розмірі 300 (триста)грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1060 (одна тисяча шістдесят)грн.

Зобовязати ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Сумської області внести запис до трудової книжки ОСОБА_9 про скасування записів про її звільнення від 24.02.2010 р. та про її повторне прийняття на роботу від 18.03.2010 року.

На підставі ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді пралі та помічника вихователя в ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Сумської області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 457 (чотириста пятдесят сім)грн.68коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя