Справа 2-399/10
Номер провадження 2-399/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І.

при секретарі - Шемота М.І.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Пере сунько О.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

свідків - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9

до

Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Третя особа - ОСОБА_3 про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8, як представник за дорученням в інтересах ОСОБА_9 звернувся в суд з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Львівська залізниця», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.08.2004 року дочка його довірителя ОСОБА_1, випасала худобу біля лінії електропередач напругою 10 кВт в с.Лазещина Рахівського району Закарпатської області, де перейшовши залізничну колію перегону «Вороненька - Лазещина» пройшла на відстані 1 метр біля опори лінії електропередач № 152, яка не відповідала технічним вимогам, де була смертельно уражена електрострумом. Внаслідок грубого порушення службовою особою ОСОБА_3 посадової інструкції, який знаючи, що опора № 152 не відповідала технічним вимогам, через неналежне виконання своїх службових обов'язків та несумлінне ставлення до них, не забезпечив належний контроль за станом опори, оскільки на відтяжці опори не було встановлено натяжний ізолятор, через що струм проходив у нижній кінець відтяжки, що призвело до непоправної трагедії - смерті ОСОБА_1. ОСОБА_10 Івано-Франківської транспортної прокуратури від 29.10.2004 року було порушено кримінальну справу по факту смертельного ураження електрострумом за ознаками злочину, передбаченого ст.367 ч.1 КК України та в якості обвинуваченого притягнуто ОСОБА_3, службову особу - майстра Івано-Франківської дистанції електропостачання Львівської залізниці. ОСОБА_10 Івано-Франківської транспортної прокуратури від 29.10.2004 року ОСОБА_9 було визнано цивільним позивачем у цій справі. ОСОБА_10 Рахівського районного суду від 23 вересня 2005 року кримінальну справу по звинуваченню ОСОБА_3 за ст.367 ч.2 КК України провадженням було закрито із звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року. Оскільки цивільний позов не вирішено по суті, при закритті кримінальної справи, звернувся з даним позовом до суду. При цьому смерть дочки позивача це непоправна втрата найдорожчого для батьків, постійно не заживаюча рана і біль душі у зв'язку з чим йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 гривень. Окрім того на поховання дочки та пов'язані з цим затрати було витрачено 7500 гривень. Зважаючи на те, що в добровільному порядку Львівською залізницею заяву та претензії ОСОБА_1 не задоволено, просив суд стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Львівська залізниця» в його користь матеріальну шкоду в сумі 7500 гривень та моральну шкоду в сумі 100 000 гривень, завдану йому в зв'язку з смертю дочки ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити, вважає, що позивач не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди та якими доказами це підтверджується, а отже недотримав вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, пояснив, що на даному підприємстві відпрацював 45 років і за цей час жодних порушень не вчинював. Про смерть дівчини йому доповіли 9 серпня 2004 року. Як дівчина попала під напругу йому невідомо. В охоронних зонах відстань встановлюється відповідно до законодавства, тому вважає, що смерть настала з вини третіх невстановлених осіб і самої дівчини.

Представник третьої особи ОСОБА_4 позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що опора не відповідала стандартам, оскільки була дерев'яною і відтяжка з дроту була від»єднана на місці і одним кінцем трималася до кореня, а іншим кінцем за нижній гак ізолятора.

Свідок ОСОБА_5 показав, що за три дні до трагедії, здійснював обхід лінії і дійшовши до опори №152 побачив, що вона має технічні несправності, зокрема у верхньому кінці опори була неповністю відкручена відтяжка, що підтримувала опору і кінцем була зачеплена за гак ізолятора, а нижній кінець відтяжки висів на відстані близько 0.5 м. від землі і торкався кущів.

Свідок ОСОБА_7 по даному випадку пояснив, що у 2004 році на даній залізничній колії стояла нова опора і закріплена відтяжкою, яка була заземлена, на час проведення перевірки відтяжка була від'єднана. Разом з цим опора не відповідала стандартам, оскільки була дерев'яною.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 28 КПК України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Частиною 4 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред'явила позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Так, у ході судового дослідження достовірно встановлено, що 6 серпня 2004 року дочка позивача - ОСОБА_1, випасаючи худобу біля лінії електропередач напругою 10 кВТ в с.Лазещина Рахівського району Закарпатської області, перейшовши залізничну колію перегону «Вороненька- Лазещина» підійшла на відстань 1 метр до опори лінії електропередач № 152, яка не відповідала технічним вимогам, де була смертельно уражена електрострумом. Вказана обставина стверджена висновком судової електротехнічної експертизи № 14750/14751 від 21 квітня 2008 року, де підтверджено, що система захисту лінії електропередач ПЛ -10 кВт «Ворохта - Лазещина» має релейний захист від багатофазових коротких замикань з відключенням лінії та захист від замикань на землю, який діє на сигнал, тобто при замиканні на землю лінія електропостачання засобами релейної автоматики не вмикається. Ураження струмом від обірваного проводу лінії електропередач 10 кВт можливе при наявності вказаної в питанні 1 системи захисту від багатофазових коротких замикань та від замикань на землю. По даному факту за грубе порушення службовою особою ОСОБА_3 посадової інструкції, який знаючи, що опора № 152 не відповідала технічним вимогам, через неналежне виконання своїх службових обов'язків та несумлінне ставлення до них, не забезпечив належний контроль за станом опори, оскільки на відтяжці опори не було встановлено натяжний ізолятор, через що струм проходив у нижній кінець відтяжки, що призвело до непоправної трагедії, було порушено відносно нього кримінальну справу за ч.2 ст.367 КК України. ОСОБА_10 - Франківської транспортної прокуратури від 12.08.2005 року ОСОБА_9 було визнано цивільним позивачем у цій справі, як батька загинувшої дитини. За наслідками розгляду кримінальної справи, постановою Рахівського районного суду від 23 вересня 2005 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 367 ч.2 КК України провадженням закрито, а ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року. При цьому, дійсно, судом не вирішено цивільного позову.

Згідно ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, на той час, перебував в трудових відносинах з ОСОБА_10 Франківською дистанцією електропостачання, яка є відокремленим підрозділом Державної Адміністрації залізничного транспорту України - Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» і в результаті грубого порушення службовою особою підприємства посадової інструкції та неналежного виконання обов'язків настала смерть ОСОБА_1, а отже шкода для позивача.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Зважаючи на те, що вина у загибелі ОСОБА_1, дочки позивача, встановлена постановою Рахівського районного суду від 23 вересня 2005 року згідно з якою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії, яка ним в установленому порядку не оскаржувалася, суд вважає, що вказаний факт є встановленим і доказуванню в межах даного судового процесу не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Внаслідок вказаного злочину позивачу ОСОБА_9 завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у понесених ним витратах на поховання та у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із смертю дочки.

Визначаючи розмір шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача суд виходить з наступного.

Розмір матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання дочки, завданої позивачу ОСОБА_9 складає 7500 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (квитанціями), і підлягає стягненню на його користь у вказаному розмірі, а позов в цій частині задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що позивачу нанесено непоправної втрати, довічного душевного страждання, а також те, що наявна вина особи, яка завдала моральної шкоди, і це є підставою для її відшкодування, суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 100 000 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі. Поряд з цим суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що позивач в позовній заяві не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди та якими доказами це підтверджується, оскільки непоправна втрата найдорожчого для батьків, дитини, взагалі не може оцінюватися в грошовому еквіваленті і тому не підлягає доказуванню позивачем.

За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1700 гривень судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 11, 57,58, 60, 88, 212- 215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_9 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень матеріальної шкоди та 100000 ( сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на користь держави 1700 гривень судового збору.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.І. Тулик