Дата документу 30.09.2010
ЄУ № 2-1247/2010
Провадження №2-1247/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗО вересня 2010 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді В.В. Проньки

при секретарі О.Л.Котовій

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості житлового будинку,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості житлового будинку, розташованого за адресою : смт. Білолуцьк, вул. Московська, 140 Новопсковського району Луганської області у розмірі 13713 грн. З метою зясування справжньої вартості житлового будинку, просив витребувати з Новопсковського РБТІ відомості про його вартість на момент розгляду справи.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник не змінювали підставу та предмет позову, та не збільшили розмір позовних вимог, просили суд стягнути грошову компенсацію вартості будинку зазначену в позовній заяві у розмірі 13713 грн. Не наполягали на вимогах про зясування вартості житлового будинку.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно набула права на майно, яке повинно належати йому, як єдиному спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_5, а саме: будинок, розташований за адресою: смт. Білолуцьк вул. Московська, 140 Новопсковського району, та згодом розпорядилася майном, подарувавши його іншій особі. Про безпідставність набутого майна свідчить той факт, що відповідач незаконно та недобросовісно отримала свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок. Зазначене викладене й в рішенні Новопсковського районного суду від 25.09.2008 року у справі за позовом прокурора Новопсковського району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Відповідно до даного рішення суду свідоцтво про право на спадщину за законом видане 09.02.2005 року на імя ОСОБА_4 Новопсковського нотаріальною конторою на вищезазначений житловий будинок, визнано недійсним. Також позивач зазначив, що він зазнав збитків у вигляді втрати вартості житлового будинку, що у чинність ст. 22 ЦК України підлягає відшкодуванню.

Представник позивача підтримала доводи свого довірителя, просить позов задовольнити, та стягнути з відповідача ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості житлового будинку, посилаючись на норми ст.ст. 1212,1213 ЦК України.

Представник відповідача заперечувала проти вимог позивача, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що ОСОБА_4 отримала вищевказаний житловий будинок у власність цілком на законних підставах, так як вона була спадкоємицею свого рідного брата ОСОБА_6, який помер 04.07.2001 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом було їй видане 09.02.2005 року державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори. 18.03.2005 року ОСОБА_4 розпорядилася житловим будинком, який належав їй на праві приватної власності, подарувавши його ОСОБА_7, що підтверджено договором дарування жилого будинку, який на сьогоднішній день є чинним, оскільки невизнаний у судовому порядку недійсним. Доводи позивача про те, що нібито судом встановлено, що ОСОБА_4 незаконно і недобросовісно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на даний житловий будинок вважає необгрунтованими, оскільки в тексті рішення Новопсковського районного суду від 25.09.2008 року вказано про те, що ОСОБА_4 не мала права на спадкування після смерті свого брата ОСОБА_6 Дані обставини були

встановлені лише 25.09.2008 року, а на момент отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2005 року ОСОБА_4 все ж таки мала право на спадкування , та реалізувала своє право, оформивши в нотаріальній контрі свідоцтво про право власності на спадщину..

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, пояснення свідка, перевіривши матеріали справи, повно та всебічно з»ясувавши обставини справи прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.02,2005 року Новопсковською державною нотаріальною конторою на ім»я відповідача ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті її рідного брата - ОСОБА_6, померлого 04.07.2001 року. При видачі даного свідоцтва не був встановлений факт наявності заповіту , складеного ОСОБА_6 на користь своєї дружини ОСОБА_5

Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я ОСОБА_4 було видано на підставі рішення Новопсковського районного суду від 19.01.2005 року по цивільній справі № 2-100/2005 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, згідно якого ОСОБА_4 надано додатковий строк для прийняття чи неприйняття спадщини, що залишилися після смерті її брата - ОСОБА_6

Ухвалою Новопсковського районного суду від 25.07.2008 року вищевказане рішення Новопсковського районного суду від 19.01.2005 року було скасовано за нововиявленими обставинами, так як при ухваленні рішення суду по цивільній справі № 2-100/2005 р. не були предметом дослідження факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, наявність заповіту та наявність спадкоємців померлої ОСОБА_5, якими на час вирішення справи був ОСОБА_1 Згодом, ухвалою Новопсковського районного суду від 01.08.2008 р. позов по вищезазначеній цивільній справі за заявою позивача було залишено без розгляду.

Рішенням Новопсковського районного суду від 25.09.2008 року у справі за позовом прокурора Новопсковського району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім»я відповідача ОСОБА_4 09.02.2005 року Новопсковською державною нотаріальною конторою на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою : смт. Білолуцьк, вул.Московська,140 Новопсковського району Луганської області , що залишився після смерті ОСОБА_6, померлого 04.07.2001 року.

Зазначені обставини визнані сторонами під час попереднього судового засідання, та встановлені судовими рішеннями у цивільних справах, які набрали законної сили, тому у чинність частин 1, 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 після отримання свідоцтва про право власності на спадщину на вищезазначений будинок, 18.03.2005 року розпорядилася житловим будинком, який належав їй на праві приватної власності, подарувавши його ОСОБА_7, що підтверджено договором дарування жилого будинку від 18.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу і зареєстрованим у реєстрі за № 160. Станом на момент розгляду даної справи вказаний договір дарування не визнаний у судовому порядку недійсним.

Відповідно до ч.І ст.З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів, про що також зазначено і в ч.І ст. 16 ЦК України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту обставин, викладених позивачем в позовній заяві, підставою для звернення з позовом до суду стало безпідставно набуте відповідачем майно у вигляді будинку, яке на думку позивачу належить йому.

Статтею 1212 ЦК України передбачений спосіб захисту порушеного права у разі набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, який полягає в тому, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової

підстави (безпідставно набуте майно) , зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа, зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. д*

З аналізу даної норми вбачається, що способом захисту порушеного права у разі набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є повернення безпідставно набутого майна, що повинно бути зазначено позивачем в позовних вимогах. Вказаний позивачем в наданій до суду позовній заяві спосіб захисту порушеного права, тобто вимоги про стягнення грошової компенсації вартості житлового будинку, не передбачений ні ч.2 ст. 16 ЦК України , ні ст.1212 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.І ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 4 ЦПК України та враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача зазначаючи позовні вимоги, тобто спосіб захисту порушеного цивільного права не передбачений цивільним законодавством України, а саме ст.ст.16, 1212 ЦК України, суд не маючи можливості вийти за межі позовних вимог вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його вимог про стягнення грошової компенсації вартості житлового будинку.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на ч.2 ст.22 ЦК України з зазначенням того, що він зазнав збитків у вигляді втрати вартості житлового будинку, оскільки зі змісту даної норми права вбачається, що збитками, є лише втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі. Тому посилання позивача на те, що «втрата вартості житлового будинку є збитками», - не відповідає вимогам закону.

Безпідставними суд вважає і доводи представника позивача про те, що майно у вигляді будинку, розташованого за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Московська, 140 Новопсковського району належить позивачу, як єдиному спадкоємцю після смерті ОСОБА_5, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року), яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 на 08.08.2001 р. для того, щоб стати правонаступником у майнових правах спадкодавця, необхідно , щоб спадкоємець прийняв спадщину. Відповідно до ч.І ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963 року) для визнання спадкодавця таким, що прийняв спадщину, необхідно, щоб він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, або щоб він подав нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк не прийняв спадщину. Відповідно до рішення Новопсковського районного суду від 06.03.2007 року, яке набрало законної сили 17.03.2007 року позивачу був наданий додатковий строк до 16.06.2007 року для подачі заяви в Новопсковську нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 диби ОСОБА_11 на момент прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_4 - отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок (09.02.2005 р.), та на момент відчуження нею будинку (18.03.2005 р.), позивачу не належало майно у вигляді спірного будинку, тому він не є потерпілою особою у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст.З, 4,10,11,60, 209, 212-215, 222, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості житлового будинку відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.