АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22цс-3766/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кузнєцов В.О. В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2010 року м. Дніпропетровськ 07 червня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Приходченко А.П.

суддів - Кузнецова В.О., Лаченкової О.В.

при секретарі - Кононенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про стягнення щомісячної недоплаченої соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду Верхньодніпровського району (далі УПФУ) про стягнення недоплаченої соціальної допомоги.

В обгрунтування позову посилалась на те, що має статус «дитини війни». В квітні 2009 року із газети «Голос України» вона довідалася про те, що їй повинна здійснюватись виплата належної надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії, яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В звязку з цим позивачка просила визнати зазначені дії відповідача незаконними, зобовязати відповідача здійснити перерахунок призначеної раніше їй пенсії за віком у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і виплату заборгованості 2006-2009 роки.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Поновлено строк для звернення до суду. Визнано бездіяльність УПФ України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - неправомірними. Зобовязано УПФ України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.І ст.28 ЗУ «П загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексу інфляції за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року в сумі 710,90 грн., та 204,26 грн. індекс інфляції за несвоєчас виплачені кошти, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в сумі 684,20 грн. та 42,71 грн. індекс інфляції за несвоєчасно виплачені кошти, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в сумі 1195,20 грн., тобто в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, що була, виплачена в зазначений період з урахуванням індексу інфляції. У задоволені позовних вимог щодо, перерахунку та підвищення пенсії згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за 2006 рік період з 01 січня по 09 липня 2007 року та з 01 січня по 22 травня 2008 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням індексу інфляції, та зобовязання нарахувати та виплачувати 30% надбавку до пенсії в подальшому - відмовлено.

З постановою суду не погодився відповідач, який звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування постанови та прийняття нової про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-1У (далі Закон № 2195-1 У) встановлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Зокрема, ст. 1 цього Закону передбачено, що дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст.б Закону № 2195-1У дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дію вказаної норми було зупинено п. 12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет 2007рік» від 19 грудня 2006 року № 489-У, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», з урахуванням ст. 111 цього Закону, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач був зобов'язаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі, встановленому у ст. 6 Закону №2195-1У в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2006 року.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків - 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достати життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум», а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», згідно ст. 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно п.п.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону №2195-1У на 2008 рік, згідно яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, зміни, внесені п.п.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного С України від 22 травня 2008 р. №10-рп/2008, тобто відновлена дія ст.6 Закону №2195-1У в редакції від 18 листопада 2004 року.

Вищенаведені положення закону мають законну силу та не були призупинені на період 2009року.

Щодо розміру вищезазначеного підвищення до пенсії, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про необхідність прийняття у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загатьнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян - є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Ці висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивача до суду, а тому його бездіяльність є протиправною.

Враховуючи викладене судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 3 1 грудня 2009 року.

Розглядаючи виниклий спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам в їх сукупності. Ухвалене судом рішення в цій частині відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Що стосується задоволення позовних вимог в частині стягнення сум індексації, то такі висновки суду суперечать вимогам закону.

Дійсно згідно п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджені Постановою КМ України №1078 від 17.07.2003 року передбачено, що індексації підлягають пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат.

Однак відповідно до п.3 постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року до обєктів індексації визначених у п. 2 не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову в частині стягнення індексації в звязку з невиплатою та несвоєчасністю виплат грошових коштів. А тому в цій частині постанова суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову в частині стягнення індексації.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення спору і не дають підстав до висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, а зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів, належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.І п.п.3,4,ст. 313 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Верхньодніпровського району Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2010 року в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону України «про соціальний захист дітей війни» та ч.1ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексу інфляції за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року в сумі 204,26 грн. та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в сумі 42,71 грн - скасувати та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді :