Справа №2-2056/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2010 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Косач І.А.

при секретарі Пучиній А.Ф.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідачки законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6

законного представника відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

До суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач є власником 11/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд № 18, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Нечуя Левицького, постійно проживає за даною адресою і до 2008 р. був за нею зареєстрований одноосібно. В 2008р. за проханням своєї доньки ОСОБА_4, він зареєстрував її та її доньку - ОСОБА_3 за своєю адресою місця проживання. ОСОБА_4 без його дозволу та дозволу відповідних органів розпочала в окремій частині будинку робити будівельні роботи, що відносяться до категорії «Самочинного будівництва». В звязку з тим, що на момент предявлення позову відповідачі не проживали за місцем реєстрації, без поважних причин понад один рік, не зверталися відносно визначення їм житлового приміщення для користування (проживання) у будинку, з боку ОСОБА_4 на протязі тривалого часу порушуються його права, як власника житлового будинку, здійснюються перешкоди в користуванні власністю, просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: м. Чернігів, вул. Нечуя Левицького, буд. 18 в м. Чернігові.

В судовому засіданні 07.07.2010 р. було залучено до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_7

Позивач позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що він є власником двох будинків і двору по вул.. Нечуя-Левицького, 18. Відповідачі прописалися з його згоди за умови, що будуть йому допомагати. На даний час відповідачка самовільно зробила перебудову одного з будинків, він не може потрапити в цей будинок.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка, законний представник неповнолітньої відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити повністю. Додатково пояснила, що позивач, її батько, прописав її та її доньку як членів сімї до свого будинку. Між нею та батьком було укладено усну угоду на ремонт одного з будинків, крім того, батько на неї склав заповіт. Оскільки будинок був непридатний для проживання, вона повністю зробила капітальний ремонт, в звязку з чим тимчасово не мешкала в будинку, але кожен день знаходилась в будинку, спостерігала за ремонтом. Батько схвалював її дії по ремонту будинку. Крім того, вона повністю сплачувала комунальні послуги, утримувала батька. На даний час ремонт в будинку практично зроблений і вона мешкає там зі своєю дочкою.

Представники відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити повністю.

Законний представник відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_8 просила позов задовольнити. Пояснила, що її неповнолітня донька є власником 1/12 частини спірного будинку. Позивач прописав відповідачок без її на то згоди.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він мешкає по сусідству по вул.. Нечуя-Левицького, 19 і добре знає позивача та відповідачок. На земельній ділянці по вул.. Нечуя-Левицького, 18, знаходиться 2 будинки. В одному будинку мешкає позивач, в другому мешкали мати позивача з ОСОБА_10 та її дочкою. Будинок цей був дуже ветхий, валився. В 2007 році ОСОБА_10 почала робити за свій рахунок капітальний ремонт в цьому будинку, переробляла стелю, підлогу, стіни, тому жити в будинку було неможливо, але кожен день вона приходила до будинку. Позивач сам ходив і казав сусідам, що ОСОБА_10 робить ремонт в будинку, дає йому гроші 1000 грн. Зараз ремонт в будинку практично завершено, він сам на прохання ОСОБА_10 прибивав карнизи на вікна. В будинку її речі і вона там мешкає. На даний час позивач одружився та має намір виписати ОСОБА_10 та її доньку.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона мешкає по сусідству зі сторонами, по вул.. Нечуя Левицького, 20. З 2007 року ОСОБА_4 почала робити ремонт в другому будинку. Після ремонту завезла свої речі і постійно мешкає в цьому будинку. Позивач особисто казав сусідам, що ОСОБА_4 з його дозволу робить ремонт в будинку, що вона йому допомагає, дає йому гроші.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працює улічкомом. Відповідачі ОСОБА_4 прописані в спір6ному будинку з 2007-2008 року. ОСОБА_4 робила капітальний ремонт в одному з будинків. Позивач хвалив її, а потім прийшов та попросив написати акт, що ОСОБА_4 не мешкає. Вона дійсно на той час не мешкала в будинку, оскільки проводився ремонт і в будинку проживати було неможливо. Акт писала зі слів позивача, свідків не записувала та їх підписи не засвідчувала. Коли складала другий акт, заходила до будинку. Там вже було зроблено ремонт, знаходяться речі ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він з бригадою робив ремонт в спірному будинку. Замовником була ОСОБА_4. На початок ремонту в будинку жили ОСОБА_4, мати позивача. На період ремонту в будинку проживати було неможливо. Фактично за обємом це було будівництво будинку. Повністю перероблялися фундамент, стеля, підлога та стіни будинку. За роботу та матеріали з ним розплачувалась ОСОБА_4. Батько ОСОБА_14 був присутній при ремонті, схвалював дії ОСОБА_11, говорив, що всі дозволи на ремонт є, проти ремонту не заперечував.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи № 2-2056, матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи № 8147, № 2062, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником 11/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд № 18, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Нечуя Левицького (а.с. 5-8). Власником 1/12 частини будинку є неповнолітня ОСОБА_7.

Згідно запису в домовій книзі 15.07.2008 р. відповідачки по справі ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 Левицького, 18 (а.с. 10-11).

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 були зареєстровані в спірному будинку зі згоди позивача, як члени його сімї. Відповідачка ОСОБА_4 заселилася в один з будинків, визначених їй для проживання позивачем, несла витрати по утриманню житла, займалась його благоустроєм зі згоди позивача, що підтверджується як поясненнями свідків так і поясненнями самого позивача.

В судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу самовільного заволодіння та вчинення самочинного переобладнання або будівництва відповідачами житлового приміщення, не надано доказів позивачем щодо перешкод з боку відповідачів у користуванні власністю.

Суд критично відноситься до наданого до суду в якості доказу акту обстеження житлового приміщення та подвіря від 06.03.2010 року та довідки вуличного комітету № 27 (а.с.12-13) , оскільки даний акт та довідка з пояснень голови вуличного комітету ОСОБА_12 складені зі слів позивача, акт складений без участі свідків, їх підписи не засвідчувалися.

Крім того, підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач вказує, що відповідачі не проживали за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачки не мешкали в спірному будинку в звязку з проведенням за власний рахунок капітального ремонту та непридатності для проживання на час ремонту житлового приміщення.

Дослідивши всі подані сторонами докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України,суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Новозаводського

районного суду м. Чернігова І. А. Косач