УХВАЛА

Справа № 2-2302/2010 р.

23 грудня 2010 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кліщ О.В.

при секретарі Подибайло Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі позовну заяву прокурора Білопільського району в інтересах держави в особі Білопільської райдержадміністрації, - до ОСОБА_1, - про стягнення 3620 грн. 44 коп., -

ВСТЛНОВИВ:

23.11.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3620 грн. 44 коп., мотивуючи позовні вимоги тим, що в ході проведення прокурорської перевірки встановлено, що 16.03. 2010 року головою Білопільської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано розпорядження № 121 «Про преміювання працівників районної державної адміністрації за березень 2010 року».

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 преміював себе особисто і отримав у березні 2009 року 100% премії від нарахованого посадового окладу на суму 1551 грн. 50 коп. Також 27.04. 2010 року головою Білопільської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано розпорядження № 205 «Про преміювання працівників районної державної адміністрації за квітень 2010 року».

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 преміював себе особисто і отримав у квітні 2010 року 100% премії від нарахованого посадового окладу на суму 2068 грн. 67 коп.

Як встановлено в ході перевірки, порядок нарахування премій керівникам органів виконавчої влади передбачений постановою КМУ № 268 від 09.03. 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», а саме п. 6, який передбачає, що преміювання керівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, урядових органів державного управління та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня.

Посилаючись на незаконність отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 3620 грн. 44 коп., та норми ст. 1166 ч. 1 Цивільного кодексу України, яка регламентує відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим правам та

майну юридичної особи, та вказуючи на винесення постанови помічником прокурора Білопільського району про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ст.ст. 364, 365 КК України, -

- позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Білопільської районної державної адміністрації 3620 грн. 44 коп.

За даним позовом ухвалою Білопільського районного суду від 24 листопада 2010 року відкрито провадження у справі за № 2-2302/2010.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України «Підстави закриття провадження у справі», встановлено, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і провадження по даній справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Посилаючись на підстави подання позову , передбачені ст. 45 ЦПК України, ст. ст. 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», с. 1166 ЦК України, - як на загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, прокурор не приєднує до матеріалів позову документів, відповідно до яких беззаперечно встановлено вину відповідача.

Адже у ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України вказана умова/ чи підстава/ відповідальності за завдану майнову шкоду /виникнення зобовязання відшкодування шкоди/ як вина.

Установлюється, що особа звільняється від обовязку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доведення відсутності вини є цивільно-процесуальним обовязком особи, яка завдала шкоди.

Частина перша ст. 1166 ЦК України поділяється на дві частини сполучником «а також», тому слова «неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю» можна віднести тільки до слів «особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи».

Тобто законодавець ознаку неправомірності вказав як підставу для відшкодування шкоди.

Не вказавши на підставі якого процесуального документа встановлена неправомірність розпоряджень про преміювання, та додавши до позову копії таких документів: постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2010 року про відсутність в діях ОСОБА_1 корупційного діяння та постанову Апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2010 року про залишення без зміни вищевказаної постанови, постанови від 08.10.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.ст. 364, 365 КК України відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 41, акти місцевих державних адміністрацій ненормативного характеру, в тому числі і розпорядження голови, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття.

Акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку - ч. 1, 2, ст. 43 Закону.

Питання нарахування та виплати заробітної плати державним службовцям, до яких відносився і відповідач регламентується бюджетним законодавством. Кошти на ці виплати передбачаються в державному бюджеті, порядок їх надходження та витрачання регламентується Бюджетним кодексом України.

Частиною 2 ст. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Жодним законом інше не встановлено.

Таким чином застосування до правовідносин між позивачем та відповідачем норм цивільного законодавства є невірним.

З 01.09.2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України / зі змінами/, - пунктом 1 частини 1 ст. З якого передбачено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у кому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські санкції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

А в даному позові позивач - Білопільська районна державна адміністрація - є субєктом владних повноважень, в розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, отже, справа за даним позовом повинна розглядатися за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином встановлено, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 205 ч. 1 п.1 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом прокурора Білопільського району в інтересах держави в особі Білопільської районної державної адміністрації до ОСОБА_1, - про стягнення 3620 грн. 44 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя