АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ 6 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Бараннік О.П.

суддів - Кіктенко Л.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Коляді О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду, Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.-

Встановила:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 9 червня 2010 року і до повноліття дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині позбавлення батьківських прав та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині .посилаючись на порушення норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи , перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 28 квітня 2001 року року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від сумісного проживання мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно вимог ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він :

1/ не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров*я без поважної причини і протягом шести місяців не заявляли щодо неї батьківського піклування;

2/ ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини ;

З/ жорстоко поводяться з дитиною;

4/ є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5/ вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6/ засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як убачається із матеріалів справи (а.с.3-4), позивачка заявила позов про позбавлення відповідача батьківських прав у зв*язку з тим, що він разом з дитиною не проживає з 2003 року, її вихованням та матеріальним утриманням не займається.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від ЗО березня 2007 року із послідуючими змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти: років. І тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного Кодексу України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов*язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя . зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не стримують умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідач працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

З 2003 року між сторонами склалися неприязливі стосунки, позивачка від*їжала та проживала в Полтавській області, про її місце проживання відповідач не знав, тому не міг спілкуватися з дитиною та надавати їй матеріальну допомогу, що сторони підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції. 1 -

Коли відповідачу стало відомим місце проживання позивачки з дитиною, він направляв поштові перекази для матеріального утримання дитини, від отримання яких, позивачка відмовлялася, що сторони і підтвердили в апеляційній інстанції.

Із пояснень відповідача слідує, що позивачка перешкоджала йому спілкуватися з дитиною, між ними були неприязливі стосунки, а коли він заявлявся, то позивачка зверталась в органи міліції, що свідчить про те, що не з вини відповідача він не спілкувався з дитиною , не приймав участі у її вихованні та матеріальному утриманні.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, не дав їм відповідної оцінки та помилково прийшов до висновку про задоволення позову, не враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою.

У зв*язку з порушенням судом норм матеріального права , рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Рішення суду в частині стягнення аліментів не оскаржується.

Керуючись ст.,ст. 209 ,303,307, 309,ст.314 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року скасувати в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і у задоволенні позову в цій частині ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: