Фастівський міськрайонний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2010 р. Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Кравченко Л.М.,

при секретарі - Борщ T.A.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1,

представників позивачки - Бобовнікова 0.0., ОСОБА_2, в

відповідачки - ОСОБА_3, представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.11.2006 р. вона уклала трудовик договір «між працівником і фізичною особою» з відповідачкою. За умовами цього договору вона виконувала роботу продавця, за що отримувала заробітну плату в розмірі 403,00 грн. на місяць. Трудовий договір було розірвано між сторонами, починаючи з 28.10.2007 р. Однак, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, повний розрахунок з позивачкою проведено не було. Існуюча на момент звільнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 91 грн. 11 коп. відповідачкою погашена не була, а тому сукупний розмір середньомісячного заробітку за весь період затримки розрахунку становить 15109,00 грн., які позивачка просить стягнути на свою користь. Також позивачка вважає, що неправомірними діями відповідачки порушенням прав працівника, їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 5000,00 грн. та просить стягнути з відповідачки на свою користь.

Позивачка та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пояснивши, що повідомлень від відповідачки про проведення розрахунку при звільненні та розпорядження № 22 від 18.12.2007 р. про виплату компенсації за невикористану відпустку в розмірі 391,11 грн. ОСОБА_1 не отримувала, а також представнику позивачки ОСОБА_5 не повідомлялось про розпорядження № 22 від 18.12.2007 р.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що позивачка навмисно не з'являється за вчасно нарахованими коштами та неодноразово повідомлялась про необхідність з'явлення до відповідачки для проведення розрахунку, а також те, що представник позивачки ОСОБА_5 була ознайомлена з розпорядженням № 22 від 18.12.2007 р. про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в розмірі 391,11 грн.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові документи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 01.11.2006 р. позивачка уклала трудовий договір «між працівником і фізичною особою» з відповідачкою. За умовами цього договору позивачка виконувала роботу продавця, за що отримувала заробітну плату в розмірі 400,00 грн. на місяць.

28.10.2008 р. позивачка на роботу не вийшла без поважної причини. Трудовий договір між сторонами було розірвано 28.10.2007 р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

05.12.2007 р. позивачка надіслала відповідачці листа з проханням з'явитися на роботу 11.12.2007 р. для вирішення питання подальшої роботи чи звільнення.

11.12.2007 р. відповідачкою було повторно надіслано листа позивачці з проханням з'явитися на роботу 18.12.2007 р.

Позивачка для вирішення питання подальшої роботи чи звільнення не з'явилася, представник позивачки за довіреністю ОСОБА_5, що з'явилась до відповідачки 18.12.2007 p., відмовилась надавати письмове пояснення про причини невиходу позивачки на роботу та була ознайомлена з розпорядженням № 21 від 18.12.2007 р. про звільнення позивачки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у Фастівському міськрайонному центрі зайнятості, № 22 від 18.12.2007 р. про виплату компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1ІІ. в розмірі 391,11 грн., з якими представник позивачки ОСОБА_5 ознайомилась, але від підпису відмовилась, що підтверджується актом № 3 від 18.12.2007 p., складеним комісією в складі ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 18.12.2007 р. відповідачкою було надіслано позивачці листа про звільнення позивачки з роботи з повідомленням про розрахунок.

Листом від 20.12.2007 р. відповідачка звернулася до Фастівсько: міськрайонного центру зайнятості з питання зняття з реєстрації трудового договору що укладений між відповідачкою та позивачкою.

26.04.2010 р. відповідачкою було надіслано позивачці чергове повідомлення пре намір зняти з реєстрації трудовий договір та повідомлення про розрахунок компенсацію за невикористану відпустку.

28.10.2007 р. при знятті з реєстрації трудового договору у Фастівської^', міськрайонного центру зайнятості відповідачкою було особисто в черговий ра-= запропоновано позивачці з'явитись на роботу та отримати кошти за невикористану відпустку.

Проте позивачка в період з 18.12.2007 р. жодних вимог про проведення розрахунку при звільненні не пред'являла, для отримання коштів за невикористану відпустку не з'являлася, що підтверджується актами за період з 31.01.2008 р. по 05.12.2007 р., які відповідачкою складалися щомісяця.

Суд критично ставиться до показів позивачки, що вона не була повідомлена про необхідність з'явлення її до відповідачки для зняття трудового договору з реєстрації в центрі зайнятості та отримання нарахованих коштів.

Відповідно до от. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,- що належить йому від підприємства, установи, організації чи фізичної особи провадиться в день звільнення. Тобто, якщо працівник в останній день звільнення знаходиться на робочому місці, розрахунок проводиться в день звільнення разом з видачею розпорядження про звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Порядок виплати в даному випадку регулюється Постановою Національного Банку України № 637 від 15.12.2004 р. «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні». Відповідно до п.п. 3.5, 3.8 зазначеного Положення, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі і працівникам підприємства) за видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт, записує його, а фізична особа розписується у видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Виплати, пов'язані з оплатою праці проводяться касиром підприємства за видатковими відомостями. Тобто кошти виплачуються виключно на підприємстві, установі чи організації і тільки в присутності працівника, який для їх отримання повинен пред'явити особисті документи, визначені вищезазначеною Постановою. Виплата коштів іншим особам без пред'явлення документів чи всупереч вищевказаної Постанови забороняється. Тому виплата коштів без присутності працівника роботодавцем в односторонньому порядку забороняється.

Якщо працівник не з'являється до роботодавця для отримання коштів, всіляко уникаючи отримати суми, що йому належні при звільненні, то в цьому випадку порушень трудового законодавства з боку роботодавця не вбачається, так як відповідно до Постанови Національного Банку України № 637 від 15.12.2004 р. «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» без згоди працівника отримати кошти та за його відсутності роботодавець в односторонньому порядку не може вирішити питання виплати коштів, крім випадків, якщо підприємство, установа, організація чи фізична особа обслуговується в банкоматному режимі. Працівники ж відповідачки не обслуговуються через банкомати, а отримують заробітну плату в офісі в порядку, визначеному Постанови Національного Банку України № 637 від 15.12.2004 р. «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні».

Як вбачається з платіжної відомості № 12/к за грудень 2007 р. існуюча на момент звільнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 91 грн. 11 коп. є нарахованою позивачці 18.12.2007 р., тому позивачка може отримати зазначені кошти, а тому відсутній предмет спору.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, ст. 116 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області на протязі 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження, поданої протягом 10 днів після проголошення рішення, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається в строк встановлений для подання заяви на апеляційне оскарження.

Суддя