ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-418/10
провадження № Б/н 552
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Ящук Т.І.

при секретарях Жиленко Ю.Г., ЯрошинськійI.A.

2участю представника позивача ОСОБА_2 представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві - про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, вселення та зобовязання не чинити перешкод в користуванні квартирою, -

встановив:

03.10.2006року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом , яким просив визнати за ним як за спадкоємцем, право власності на 1/2 частину квартири № 164 по пр. Бажана,7-і в м. Києві, належну покійній ОСОБА_6, посилаючись на наступні обставини.

Його мати ОСОБА_6. з 10.08.1994 року до 04.04.2004 року - часу смерті, перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 Оскільки спірна квартира була придбана ОСОБА_7 в період шлюбу, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя. В 2001 році позивач та його дружина ОСОБА_8 вселились у спірну квартиру, проживали в ній, доглядали за хворою матірю. За цією ж адресою вони отримували кореспонденцію та влаштовувалися на роботу. ОСОБА_7 пірля смерті ОСОБА_6 не прийняв спадщину та виїхав з квартири і на час предявлення позову його місцезнаходження невідоме.

Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, тому просив визнати за ним право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом та зобовязати ОСОБА_5 не чинити йому перешкод в користуванні квартирою.

Ухвалою Верховного Суду України від 11.03.2009 року було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4, скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2008 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2008 року, а справа передана на новий розгляд.

Під час розгляду справи позивач неодноразово змінював та уточняв позовні вимоги.

За клопотанням позивача неналежні відповідачі - ДПІ Дарницького району м. Києва та ОСОБА_7 були замінені на належного - ОСОБА_5, а ОСОБА_9. та ВГІРФО Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві - виключені з числа третіх осіб , оскільки їх права та інтереси даним позовом не зачіпаються.

Останньою заявою про доповнення та уточнення позовних вимог від 15.03.2010 року позивач ОСОБА_4 просив визнати його власником ? частини квартири № 164 по пр. Бажана, 7-і у м. Києві , яка належала ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності , в порядку спадкування за законом. Також просив вселити його у вказану квартиру та зобов'язати ОСОБА_5 не чинити йому перешкод в користуванні квартирою № 164 по пр. Бажана, 7-і у м. Києві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав уточнені позовні вимоги, викладені в заяві від 15.03.2010 року , просив визнати ОСОБА_4. власником 1/2 частини спірної квартири, вселити його в квартиру та зобовязати відповідачку не чинити перешкод в користуванні квартирою. Вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири обґрунтовував тим, що фактичними власниками квартири були подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6. , однак ОСОБА_7 вимушений був придбати на імя своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 1/2 частину квартири, оскільки це було умовою Органу опіки та піклування при продажу попередньої квартири, в якій мешкала сімя ОСОБА_7

У звязку з тим, що ОСОБА_7 не працював тривалий час та була необхідність в грошових коштах на навчання відповідачки та лікування вже хворої на той час ОСОБА_6, в колі сімї було вирішено здійснити продаж квартири ОСОБА_4. та взамін надати йому можливість проживати у спірній квартирі та надати ? частину цієї квартири, яка належала ОСОБА_6

В 2001 році мати позивача на підставі довіреності позивача подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1. Після чого ОСОБА_4 разом з дружиною стали проживати у спірній квартирі, де мешкали ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5

За період проживання з 2001 по 2007 рік позивач з дружиною сплачували за комунальні послуги, приймали участь в утриманні квартири. ОСОБА_4 доглядав за хворою матірю, а після її смерті продовжував проживати у квартирі. З 2005 року по 2007 рік позивач проходив лікування від важкого захворювання - остеопорозу, що повязане з пошкодженням кісткової тканини, що призвело до перелому берцової кістки та її деформації.

22.07.2007року ОСОБА_4. та його дружині в спірній квартирі були нанесені умисні тілесні ушкодження ОСОБА_10, чоловіком відповідачки, тому позивач вимушений був залишити спірну квартиру і з того часу позбавлений можливості там проживати.

Представник відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки жодних прав на спадкування будь-якої частки спірної квартири позивач не має. Пояснив, що з 1992 року ОСОБА_5, її брат ОСОБА_11 та батько ОСОБА_7 мали квартиру за адресою: АДРЕСА_2. В 1994 році ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_6 Щоб забезпечити ОСОБА_5 та її брата ОСОБА_11 окремими квартирами, зазначену квартиру він продав та придбав дві - одну для ОСОБА_11, а другу для неї та батька за адресою : м. Київ, пр. Бажана, 7-і, кв. 164.

ОСОБА_6 мала на той час трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3, яку в 1999 році продала та ОСОБА_4 з сімєю придбав квартиру за адресою АДРЕСА_4. Свою частку грошей ОСОБА_6 використала на свій розсуд. У 2001 році ОСОБА_4 вирішив розлучитися зі своєю дружиною і для того, щоб не ділити квартиру по вул. Булгакова, 15-а у м. Києві, він з матірю вигадали комбінацію з дарування квартири ОСОБА_7, який в подальшому в 2001 році продав квартиру сторонній особі. На отримані кошти ОСОБА_4 придбав автомобіль та розпочав власну справу - зареєстрував приватне підприємство.

Після смерті ОСОБА_6 позивач не звертався у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори для прийняття спадщини, хоча вважав, що в квартирі є доля його матері. При житті ОСОБА_6 ніколи не оспорювала право власності на спірну квартиру. Позивач в квартирі ніколи не проживав, а тому його твердження про те. що він фактично прийняв спадщину, не відповідають дійсності.

Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав пояснення на позов, в яких просив розглянути справу в його відсутності.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

10.08.1994 року міжКаленченком ОСОБА_12 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом РАГС Ленінградської рай держадміністрації м. Києва ( а.с. 46. т. 1).

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6 ( а.с. 4, т.1)

Відповідачка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою ОСОБА_7

( а.с. 47, т. 1)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.04.1997 року, посвідченого на Київській універсальній біржі, ОСОБА_7 особисто та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_5 придбали в рівних долях квартиру № 164 по пр. Бажана, 7-і в м. Києві. Договір був зареєстрований в Київському міському БТІ 08.04.1997 року за реєстровим №5112 та видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого вказана квартира зареєстрована за КаленченкоВ.1. та ОСОБА_5 на праві власності в рівних долях. Вказана квартира є трикімнатною, загальною площею 73,1 кв.м. , жилою площею - 40,7 кв.м.( а.с. 44-45, том 1).

Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України , що був чинним на час придбання квартири , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними ( ст. 28 КпШС України).

Отже, придбання майна в період шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, і доводити наявність такого права ні чоловік, ні дружина не повинні. Тому оскільки 1/2 частина спірної квартири набута ОСОБА_7 під час шлюбу з ОСОБА_6 , то вказана частина є їх спільною сумісною власністю.

04.04.2004 року ОСОБА_6 померла у віці 53 років , про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть ( а.с. 7, том 1).

Відповідно до довідки , виданої ЖЕК № 204 07.03.2007 року, ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, 7-і, кв. 164 з 11.09.2001 року до 25.05.2004 року ( а.с. 274, т.1)

Згідно з довідкою форми № 3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були зареєстровані у вказаній квартирі з 29.07.1997 року , а дочка відповідачки - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з

10.10.2006року ( а.с. 242, том 1).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири № 164 по пр. Бажана, 7-і у м. Києві.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги є чоловік померлої ОСОБА_7 та сини ОСОБА_4., ОСОБА_9.

Відповідно до ч. З ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, КаленченкоВ.1. до моменту його зникнення, до лютого 2005 року проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 7-і, кв. 164, а тому фактично прийняв спадщину після померлої ОСОБА_6

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2006 року ОСОБА_7 був визнаний безвісно відсутнім з 01.03.2005 року ( а.с. 48-49, т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2008 року ОСОБА_7 оголошено померлим ( а.с. 43, т. 2), та на підставі вказаного рішення суду Відділом РАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві видано свідоцтво про смерть , в якому зазначено, що ОСОБА_7 помер 14.07.2008 року ( а.с. 10, т. 2).

09.10.2008року КаленченкоЛ.1. звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ( а.с. 42, т. 2).

ОСОБА_9. заявою від 30.05.2006 року , що наявна в матеріалах спадкової справи, відкритої 13.06.2006 року ОСОБА_14 Київською державною нотаріальною конторою, відмовився від спадщини після смерті матері ОСОБА_6 ( а.с. 6, т.1 ).

Зі змісту ст. 1268 ЦК України вбачається , що саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що

прийняв спадщину, а не лише реєстрація його місця проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Відповідно до п. 211 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

В даному судовому засіданні судом встановлено , що ОСОБА_4 на час смерті своєї матері ОСОБА_6 постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_5, 7-і у м. Києві , отже, фактично прийняв спадщину, що підтверджується наступним.

ОСОБА_14 Київської державної нотаріальної контори на заяву ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 13.06.2006 року був направлений позивачу на адресу квартири № 164 по пр. Бажана, 7-і у м. Києві та отриманий позивачем за цією адресою ( а.с. 9, т. 1).

З показань свідка ОСОБА_8 ( шлюб з якою позивач зареєстрував 26.02.2004 року - а.с. 195 т.1) вбачається, що в 2001 році вона ОСОБА_4, з яким на той час перебувала у фактичних шлюбних стосунках, поселились в спірну квартиру. Вони вели спільне господарство з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 займалась

приготуванням їжі в сімї, сплачувала за комунальні послуги. Частина квитанцій заповнена її рукою, однак надати такі квитанції вона не може, оскільки відповідачка не допускає їх до квартири. Оскільки багато коштів йшло на лікування ОСОБА_6, яка хворіла на рак , доводилось економити, тому ОСОБА_4 був зареєстрований у батьків ОСОБА_8 в м. Попільні, хоча ніколи там не проживав.

Свідок ОСОБА_15 , мати ОСОБА_8, пояснила, що в 2001 році її дочка та зять - ОСОБА_4 переїхали проживати в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_6, 7-і у м. Києві, до матері позивача. В цій квартирі вони займали саму велику кімнату, там знаходились усі речі позивача та його дружини - компютер, швейна машина , шафа, диван. На той час сімї жили дружно, свідок бувала в гостях у ОСОБА_6, після її смерті приїжджала на похорони. В подальшому відвідувала свою дочку та ОСОБА_4, який в 2005 році зламав ногу, ходив на милицях. Востаннє вона приїжджала до дітей у спірну квартиру в 2007 році.

Свідок ОСОБА_16, дядько ОСОБА_8, пояснив, що він перевозив речі ОСОБА_4 та ОСОБА_17 в квартиру на пр. Бажана у м. Києві з масиву Борщагівки, де вони раніше проживали. Часто возив їм передачі з продуктів, які передавала мати ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_18 також підтвердила, що коли вона з чоловіком заїжджали до ОСОБА_4 та ОСОБА_17, привозили продукти від матері , то бачила, що вони проживають у великій кімнаті.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що познайомилась з ШабановимАртуром та ОСОБА_17 7 років назад, постійно купує у них чай та каву на ринку, що знаходиться на вул. Вербицького, біля магазину «Велика Кишеня». Свідок проживає в будинку по пр. Бажана, 7- Б, що знаходиться неподалік від будинку № 7-і, де жив позивач, тому іноді вона заходила до них спілкуватись. В 2007 році, коли їх побили та вигнали з квартири, то ОСОБА_4 і ОСОБА_17 кілька днів проживали у квартирі свідка.

Покази свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 з приводу того, що вони ніколи не бачили , щоб ОСОБА_4. проживав у 2001- 2007 роках у спірній квартирі , суд не приймає до уваги, оскільки вони є суперечливими , містять багато суттєвих протиріч, не відповідають документальним доказам та поясненням відповідачки.

Зокрема, свідок ОСОБА_21 стверджував, що він знає ОСОБА_10 приблизно 8 років , ходить до нього в гості , пити пиво. ОСОБА_10 з 2002 року проживає з дружиною тадочкою самостійно в квартирі по пр. Бажана, і більш ніхто в квартирі не проживав , батька ОСОБА_7 JI.B. свідок ніколи не бачив.

Вказані свідчення суперечать дійсним обставинам справи, оскільки до 04.04.2004 року в квартирі проживала ОСОБА_6, яка в 2004 році була лежачою хворою. До лютого 2005 року в квартирі проживав також ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він є другом ОСОБА_10 Свідку відомо, що ОСОБА_10 проживає з 2002 року з дружиною в квартирі, яка належить їй. Свідок часто буває в гостях у ОСОБА_10, але адреси не памятає.

Покази свідків ОСОБА_10, чоловіка відповідачки, та ОСОБА_11, брата відповідачки , щодо непроживанняШабановаА.Ю. в спірній квартирі суд також не приймає до уваги, оскільки вказані свідки заінтересовані в результатах вирішення даного спору .

Крім того їх покази в даному судовому засіданні суперечать поясненням ОСОБА_10, що були дані ним під час досудового слідства по кримінальній справі по обвинуваченню його зач. 1 ст. 122 КК України.

Зокрема, під час очної ставки між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ( протокол від

09.11.2007року) , ОСОБА_10 пояснив , що він зі своєю дружиною ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_13 проживають разом з ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_8 з квітня 2004 року за адресою м. Київ, пр. Бажана, 7-і, кв. 164, підтримували добрі відносини та були сусідами ( а.с. 87, кримінальна справа № 1-312/08).

Допитаний в якості обвинуваченого 04.09.2007 року ОСОБА_10 повідомив, що за вказаною адресою він проживав з 2004 року разом з дружиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочкою ОСОБА_13В, ІНФОРМАЦІЯ_4, звідним братом дружини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружиною ЗахарчукH.A., ІНФОРМАЦІЯ_7, матірю дружини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 та її чоловіком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 144, кримінальна справа № 1-312/08).

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2008 року ОСОБА_10, чоловіка відповідачки ОСОБА_5, засуджено за скоєння злочину , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вироком встановлено , що 22.07.2007 року приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_10, знаходячись у квартирі № 164 будинку 7-і по пр. Бажана у м. Києві під час обопільного конфлікту з ОСОБА_4 та ЗахарчукH.A., на грунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ЗахарчукH.A. кілька ударів кулаками в область обличчя , чим заподіяв їй тілесні ушкодження середньої тяжкості ( а.с. 66-67, т. 2).

Постановою від 03.12.2007 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України щодо нанесення ОСОБА_4. легких тілесних ушкоджень - відмовлено (а.с. 279, т. 1).

Як вбачається з копії постанови від 10.06.2004 року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_8 до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 03.06.2004 року про зникнення виручки з павільйону, в якому вона торгує на ринку «Південний» за адресою м. Київ, вул. Декабристів, 2, в анкетних даних ОСОБА_8 зазначена адреса місця її проживання - м. Київ, пр. Бажана, 7-і, кв. 164. ( а.с. 197, т. 1)

Згідно з довідкою виконавчого комітету Попільнянської селищної ради від 25.01.2008 року, ОСОБА_4 за даними будинкової книги будинку № 28 по вул. Чкалова в смт. Попільня , зареєстрований за вказаною адресою з 06.03.2003 року по даний час, але не проживає ( а.с. 247, т. 1). Аналогічна довідка видана щодо ОСОБА_8, яка зареєстрована за вказаною адресою з 22.05.2001 року ( а.с. 258, т. 1).

Посилання представника відповідачки , що обставини , встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Дарницької районної в м. Києві ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, повинні бути стати підставою для відмови в даному позові - суд вважає безпідставними.

Так, в даному рішенні суд вказав , що «позивачем не наведено відповідних обставин та не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняттяспадщини після померлої ОСОБА_6, також не доведено факту проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі на час смерті матері».

Однак предмети доказування по даних справах є різними, у справі про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач доводив поважність причин пропуску подання заяви до нотаріальної контори та наявність підстав для встановлення додаткового строку , а в даній справі про визнання права власності на спадкове майно позивач доводить факт постійного проживання у спірній квартирі на час відкриття спадщини.

Тому, виходячи з вимог ст. 60-61 ЦГЖ України, наявність у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2010 року вищевказаних посилань не є преюдицією для вирішення даного спору ( а.с. 161 -162,т. 2 ).

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_4. у спірній квартирі як на час смерті ОСОБА_6, так і після цього , знайшов підтвердження в судовому засіданні .

Як вбачається з листа ОСОБА_14 Київської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_4. від 27.08.2009 року, видати йому свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_6 немає можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на майно, що спадкується ( а.с 65, т. 2).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на спадкове майно підлягають задоволенню частково, оскільки судом встановлено, що спадковим майном є % частина квартири № 164 по пр. Бажана, 7-і у м. Києві, що належала ОСОБА_6 як частка у спільному майні подружжя.

Спадщину після ОСОБА_6 прийняли, проживаючи у квартирі на момент смерті останньої - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Отже, за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину спірної квартири.

Твердження представника позивача про належність ОСОБА_6 на праві власності 1/2 частини квартири є безпідставними, оскільки суперечать чинному договору купівлі- продажу від 04.04.1997 року .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 319 ЦК України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 перешкоджає позивачу в користуванні квартирою, не визнаючи його прав на частку у спадковому майні , а судом визнається за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири , тому позовні вимоги про вселення його в спірну квартиру та зобовязання ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні квартирою - підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 15, 16, 317, 319, 328, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ст. 22 КпШС України , керуючись ст. 10,11,57,60,61 ,88, 209,212 - 215,218 ЦПК України , суд ,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом - на 1/ 8 частину квартири № 164 в будинку № 7-і по пр. Бажана у м. Києві.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру № 164 будинку № 7-і по пр. Бажана у м. Києві.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 164 по пр. Бажана, 7-і у м. Києві.

В іншій частині позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення , а у разі оскарження рішення особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя