Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
29 жовтня 2010 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Сенькова О.Г.
при секретарі Повзун С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 Дімітрова до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири,
ОСОБА_3 предявив позов в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, посилаючись на те, що з січня 1993 року до січня 2003 року він проживав з відповідачкою однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі. В 1994 року вони за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру №37, що знаходиться в будинку №1/137 по вул.Миру в м.Старокостянтинові, яку зареєстрували на ім"я відповідачки. В 2000 році зазначену квартиру обміняли на трикімнатну квартиру №32, що знаходиться в будинку №1/140 по вул.Миру в м.Старокостянтинові. Договор міни уклали від імені відповідачки. Під час спільного проживання 4 серпня 2001 року у них народився син ОСОБА_4. 15 січня 2003 року вони зареєстрували шлюб, однак на підставі рішення Старокостянтинівського райсуду від 22 жовтня 2007 року шлюб розірвано.
Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідачка заперечує його право на спільне майно, тому на підставі ч.І ст.74 СК України просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і додатково пояснив, що він є громадянином ОСОБА_5 Болгарія. В січні 1993 року познайомився з відповідачкою і з цього часу став підтримувати з нею фактичні шлюбні стосунки. За час спільного проживання вони за його кошти придбали двокімнатну квартиру, яку обміняли на трикімнатну. В 2000 році він розірвав шлюб з першою дружиною, яка проживає в Болгарії, а в 2001 році у них з відповідачкою народився син. В 2003 році вони одружились, проте в 2007 році шлюб розірвали. Під час придбання двокімнатної квартири він працював в м. Хмельницькому і там був тимчасово зареєстрованим. Трикімнатну квартиру вони придбали тоді, коли він працював в Росії. За адресою зазначених квартир він зареєстрованим не був.
Відповідачка позов не визнала і пояснила, що у 1993 році вона познайомилась з позивачем і з цього часу вони почали зустрічатись лише як коханці, оскільки позивач мав сім"ю в Болгарії. В 1995 році вона за власні кошти придбала двокімнатну квартиру, яку в травні 2000 року обміняла на трикімнатну. Після того як позивач у цьому ж році розірвав шлюб з першою дружиною вони почали спільно проживати. В 2001 році у них народився син. В 2003 році вони уклали шлюб, а у 2007 році його розірвали.
Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач, який є громадянином ОСОБА_5 Болгарія і був одружений та мав сім"ю на батьківщині, в 1991 році приймав участь у будівництві військових містечок в м.Старокостянтинові, з квітня 1992 року до 1994 року в м.Новоград-Волинському і з 1994 року до 1996 року в м.Хмельницькому. Після цього позивач постійно працював в Російській Федерації і там проживав.
В січні 1993 року позивач познайомився з відповідачкою і з цього часу почав підтримувати з нею дружні стосунки та зустрічатись у святкові та вихідні дні.
20 червня 1995 року відповідачка на підставі договору купівлі-продажу придбала двокімнатну квартиру №37, що знаходиться в будинку № 1/137 по вул.Миру в м .Старокостянтинові.
31 травня 2000 року згідно договору міни відповідачка обміняла зазначену квартиру на трикімнатну квартиру№32, що знаходиться в будинку №1/140 по вул.Миру в м.Старокостянтинові. Як двокімнатна, так і трикімнатна квартири зареєстровані за відповідачкою.
20 листопада 2000 року шлюб між позивачем та його першою дружиною був розірваний. З цього часу дружні стосунки між сторонами переросли у фактичні шлюбні відносини. Від спільного проживання сторін у них 4 серпня 2001 року народився син ОСОБА_4.
15 січня 2003 року сторони зареєстрували шлюб.
Згідно рішення Старокостянтинівського райсуду від 22 жовтня 2007 року шлюб між ними розірвано.
Даний факт підтверджується договором міни від 31.05.2000 року, рішеннями Старокостянтинівського райсуду від 22 жовтня 2007 року та Пловдівського суду ОСОБА_5 Болгарія від 20 листопада 2000 року про розірвання шлюбу, ксерокопією паспорта позивача, свідоцтвом про народження дитини, технічним паспортом на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, довідкою Старокостянтинівської ЖЕК від 07.07.2010 року проте, що позивач за адресою спірної квартири ніколи зареєстрований не був.
Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача і його представника вбачається, що позовні вимоги зводяться до визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири в спільній власності із відповідачкою, набутої за час проживання однією сім'єю на підставах, передбачених ст.74 СК України.
Однак, відповідно до вимог п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.
Згідно абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 р. N 3 до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.
В судовому засіданні встановлено, що двокімнатна квартира придбана 20 червня 1995 року і 31 травня 2000 року обміняна на трикімнатну квартиру, тобто придбані до набрання чинності СК України.
Правила статей 22, 28, 29 КпШС України не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори повинні вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК і з урахуванням роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 р. N 20.
Зокрема, відповідно до ст. 17 Закону "Про власність", який був чинний на момент придбання спірної квартири, майно, придбане внаслідок спільної праці, є спільною сумісною власністю сторін, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визнається ступенем його трудової участі.
Відповідно до ч. З ст. 10, ч.І ст.60 ЦПК кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В судовому засіданні позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тобто не довів, що він з відповідачкою, починаючи з січня 1993 року по 20 листопада 2000 року, проживали однією сім'єю та двокімнатна квартира, яка була обміняна на трикімнатну, є спільним сумісним майном сторін.
Щодо пояснень свідків, які допитані за клопотанням позивача, то вони підстави позовних вимог не підтвердили.
Так, за свідченням ОСОБА_6, з квітня 1992 року до 1994 року він разом з позивачем працювали на будівництві військового містечка в м.Новоград-Волинському, а з 1994 року по 1996 рік в м.Хмельницькому. На вихідні та святкові дні позивач їздив в м.Старокостянтинів до невідомої йому жінки.
Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що провели обмін своєї трикімнатної квартири на двокімнатну квартиру, яка належала відповідачці. Про обмін домовлялась відповідачка і вона ж здійснювала доплату. Позивача вони бачили один раз, коли той допомагав відповідачці перевозити речі.
Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що позивач заказав в нього двері та меблі для кухні, які він виготовив і встановив в трикімнатній квартирі. За виконану роботу з ним розрахувався позивач. Однак він не пам"ятає в якому році це було.
Свідок ОСОБА_10 давала суду суперечливі пояснення. Так, спочатку вона заявила, що сторони проживали разом і в цей час придбали двокімнатну квартиру. В той же час вона пояснила, що познайомилась з позивачем після вселення в двокімнатну квартиру, тобто після 20 червня 1995 року. Вона не бачила факт передачі грошей позивачем відповідачці для придбання квартири. Свої пояснення проте, що сторони проживали разом обґрунтовує тим, що бачила як позивач приїжджав до відповідачки і вони разом їздили відпочивати.
Такі пояснення свідка ОСОБА_10 не доводять факту спільного проживання сторін та придбання квартир внаслідок їх спільної праці.
Оскільки позивачем не доведено, що починаючи з січня 1993 року по 20 листопада 2000 року сторони проживали однією сім'єю та двокімнатна квартира, яка була обміняна на трикімнатну, придбані внаслідок їх спільної праці, тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд
Відмовити у позові ОСОБА_1 Дімітрова до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.
Скасувати арешт накладений на 1/2 частину квартири №32, що знаходиться в будинку №1/140 по вул.Миру в м.Старокостянтинові, на підставі ухвали Старокостянтинівського райсуду від 15 січня 2009 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області на протязі 10 днів через Старокостянтинівський районний суд з дня отримання повного рішення.

Суддя