АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого Панченка О.О.

Суддів: Пікуля В.П., Триголова В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу заапеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про зобов»язання вчинити певні дії

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2010 року позов ОСОБА_2до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про зобов»язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов»язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2недоплачену одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, відповідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням виплаченого, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати на час встановлення 3 групи інвалідності.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської Ради нарахувати та виплатити недовиплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2000-2005 роки в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особі, віднесеній до 2 категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, та за 2009 рік як інваліду 3 групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 4 мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого ЗУ „Про державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням виплачених сум на оздоровлення.

В задоволенні позову до ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що Управління діяло в межах повноважень, передбачених чинним законодавством та в межах бюджетних асигнувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, а з 2008 року 1 категорії, та інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями, копії яких маються матеріалах справи.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3-ї групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат .

Згідно ч.7 ст. 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2000-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2000-2005 роки, а не Постанови Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року та № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 12.07.2005 року .

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, колегія суддів погоджується, перший відповідач по справі повинен здійснити перерахунок позивачу щорічну допомогу за період з 2000 по 2005 р.р. із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради здійснити позивачу перерахунок допомоги на оздоровлення, згідно ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за 2009 рік, з наступних підстав.

Згідно до ст.. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон України „Про державний бюджет України на 2009 рік" не встановлює конкретний розмір соціальних виплат, а надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати. Отже, Законом України „Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України не надано права встановлювати розмір соціальних виплат, розмір яких визначено та ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи, в 2009 році щорічна допомога на оздоровлення позивачу призначена та виплачувалася відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З врахуванням разового характеру даних виплат суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги стосовно здійснення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Окрім того, відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, зазначеній категорії громадян повинна виплачуватися одноразова компенсація за шкоду заподіяну здоровю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яка по 3 групі інвалідності становить 30 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.28 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Вищевказані виплати одноразової компенсації мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Як вбачається з довідки відповідача ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 11.06.2009 року виплату одноразової компенсації при встановленні 3 групи інвалідності як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС проведено позивачу шляхом зарахування коштів в сумі 189,60 грн. на рахунок вкладу у відділенні Приватбанку в м. Лубни 29.05.2008 року .

Таким чином, відповідач, провівши виплату суми одноразової компенсації після рішення Конституційного суду від 22.05.2008 року у розмірах, встановлених законом про державний бюджет діяв не правомірно, оскільки в цей період часу діяла норма статті 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст.71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи, дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Встановлено, що Кабінет Міністрів України не уповноважений ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються КМУ відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду та вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуУправління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області- відхилити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І : (підписи)

ВІРНО: