Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2010 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Харечка С.П.

при секретарі - Хіміч З.В.

з участю

представника відповідача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_4, третя особа Рівненський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ПП ОСОБА_4 про розірвання трудового договору.

В судове засідання позивач не з'явилася, до початку судового засідання подала заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що 07 жовтня 2010 року працівника ОСОБА_3 було звільнено із роботи з посади кухаря-офіціанта за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про що було здійснено запис в трудовій книжці. Не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи надала суду письмові пояснення, додатково зазначила, що для зняття трудового договору із реєстрації достатньо подання до центру зайнятості рішення суду, щодо припинення дії такого договору або визнання його таким, що втратив силу, без зобов'язання рішенням суду зняти трудовий договір із реєстрації.

Вислухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо припинення трудового договору підлягають до задоволення, а в частині зобов'язання Рівненського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір позов підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, що 30 березня 2006 року між ОСОБА_3, та приватним підприємцем ОСОБА_4 було укладено трудовий договір. Договір був зареєстрований у Рівненському міському центрі зайнятості 30 березня 2006 року за № 20551. Згідно договору ОСОБА_3 виконувала обов'язки кухаря-офіціанта в кафе «Вікторія».

07 жовтня 2010 року ОСОБА_3 було звільнено із роботи з посади кухаря-офіціанта за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України про що здійснено запис в трудовій книжці та трудовому договорі.

Відповідно до п. 6 Наказу Мінпраці від 08.06.2001 № 260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про

підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпіі України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір.

Відповідно до розяснень Міністерства праці та соціальної політики України від 30 червня 2015 року за № 06-К 29121/14 та від 09 листопада 2004 року № 06-2/233 зняття із реєстрації трудового договору в державній службі зайнятості здійснюється виключно відповідно до Порядку реєстрації трудового договору МІЖ працівником І фшчною особою і тільки в присутності двох сторін, які уклали між собою даний договір. За відсутності однієї із сторін трудових відносин зняття із реєстрації трудового договору, можливе лише за умови, якщо до центру зайнятості буде подано рішення суду, яке набрало законної сили, щодо припинення дії такого договору або визнання його таким, що втратив силу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що трудовий договір є припинений 07 жовтня 2010 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Позов в частині зобовязання центру зайнятості провести реєстрацію розірвання трудового договору підлягає закриттю, так як центр зайнятості у даних спірних правовідносинах виступає суб'єктом владних повноважень та вказані правовідносини є публічно-правовими, а тому юрисдикція цивільного судочинства не поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання зняти із реєстрації трудовий договір підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_4, третя особа Рівненський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору - задовольнити частково.

Припинити з 07 жовтня 2010 року дію трудового договору від 30 березня 2006 року, який був зареєстрований у Рівненському міському центрі зайнятості, укладений між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1 та працівником ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2 - відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням.

Провадження по справі в частині позовних вимог про зобов'язання Рівненського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір від 30 березня 2006 року укладений між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 та працівником ОСОБА_3 без присутності приватного підприємця ОСОБА_4 - закрити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя: Харечко С.П.