Барвінківський районний суд Харківської області
Справа № 2-435/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Андросова О.М.

секретаря - Сторчай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Барвінкового цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області визнання дій неправомірними та зобовязання до перерахунку суми щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги учаснику війни,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання незаконним дій відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та зобовязання здійснити перерахунок суми щорічної допомоги на оздоровлення та виплатити недоотримані за 2009 - 2010 роки кошти в загальній сумі 7130 грн., за виключенням раніше здійснених виплат, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також . прохає визнати незаконним дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку та виплаті грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3, а потім 2 групи та зробити перерахунок щорічної грошової допомоги йому як інваліду війни до 5 травня згідно з ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551ХІІ за 20072010 роки.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, а тому має право на отримання різних пільг, компенсацій і допомоги, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня він як інвалід війни має право на разову грошову допомога у таких розмірах: інвалідам ІІ групи вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи сім мінімальних пенсій за віком.

Проте нарахування та виплата вказаних соціальних виплат здійснювалася відповідачем в значно менших розмірах, ніж передбачено законом.

Раніше з письмовою заявою позивач звертався до відповідача з проханням провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та до 5 травня, проте йому було відмовлено в перерахунку.

Відповідач управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації подало клопотання про слухання справи у відсутність представника та надало заперечення проти позову, з якого вбачається, що заявлений позов відповідач не визнає, вказуючи на те що управління дійсно проводить нарахування та виплату позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-А категорії. Вважає, що їх дії при виплаті вказаної допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законами України «Про Державний бюджет» на відповідний рік та відповідними постановами Кабінету Міністрів України, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення.

Відповідач також вказав, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачеві щорічної грошової допомоги як інваліду війни третої групи, а з 10.02.2009 року другої групи до 5 травня. Вважає, що його дії з виплати вказаної допомоги є цілком законними, оскільки управління проводило нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених положеннями Законів про Державний бюджет України на відповідний рік та постановами Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 року № 183 та від 18 березня 2009 року № 211 .

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, що суд вважає за можливе і розглядає справу на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності і взаємозвязку, дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 430838, виданим 19 травня 2004 року та вкладкою до нього 031889, виданою 26 січня 2006 року, а також згідно висновків МСЕК є інвалідом третьої групи з 01.01.1999 року та інвалідом другої групи з 10.02.2009 року.

Відповідно до листа Барвінківського районного управління праці та соціального захисту населення від 09.07.2010 року № 1388, позивачеві виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи за 2009 рік 15.07.2009 року 120 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З довідки від 23.07.2010 року № 1469 вбачається, що допомога на оздоровлення за 2010 рік позивачу ще не виплачувалася.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ІІ, щорічна допомога на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АС 1 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно з ч. 7 ст. 48 цього ж Закону, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у таких розмірах: інвалідам І групи десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи сім мінімальних пенсій за віком.

У 2009 році відповідачем було здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу на підставі статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 року № 211 «Про розмір разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертв нацистських переслідувань», якою встановлено, що у 2009 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам 2 групи здійснюється у розмірі 430 грн.

У 2010 році відповідачем було здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 року № 299 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою встановлено, що у 2010 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам 2 групи здійснюється у розмірі 430 грн.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акту закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру допомоги на оздоровлення позивачеві, застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007р., визнано неконституційними деякі положення Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік, в тому числі п. 30 ст.71 Закону , яким було зупинено дію статті 48 Закону № 796-ХІІ, та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Оскільки Рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі, то здійснення виплат грошової допомоги до 5 травня, що були проведені до набрання ним чинності, слід визнати правомірними, у звязку з діючим на той час положенням п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до довідки відповідача, виплата грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік позивачу була здійснена у 24.04.2007 року, тобто до набрання чинності вищезазначеним рішенням КСУ, в звязку з чим дії відповідача слід визнати правомірними..

Законом України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а саме п.п.11,28 розділу 2, ст.48 Закону України Про соціальний статус і захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо розміру і порядку виплати щорічної допомоги на оздоровлення викладена в новій редакції, яка набрала чинності з 01.01.2008 року.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, в тому числі і внесення змін до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, виходячи із зазначеного рішення Конституційного Суду України, в 2008 році органи соціального захисту населення повинні були здійснювати виплату щорічної допомоги до 5 травня в порядку та розмірах, визначених базовим законом в редакції, що діяла до внесення змін Законом України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Так як позивач реалізував своє право на отримання допомоги до 5 травня 22.04.2008 року, то дії відповідача на момент виплати були правомірними, оскільки орган соціального захисту населення діяв у межах повноважень та у спосіб визначений законодавством України і здійснював виплату на підставі діючого бюджетного закону на 2008 рік та Постанови КМУ від 12.03.2008 року № 183, так як з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року він не мав повноважень здійснювати виплати позивачу допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених ст.48 Закону України Про соціальний статус і захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки протягом цього часу положення цього закону не діяли. А з моменту реалізації позивачем права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, яка носить разовий характер, у відповідача припинився обовязок щодо їх виплат, а тому вимоги позивач щодо перерахунку та виплаті допомоги до 5 травня за 2008 рік не підлягають задоволенню.

Відповідач правомірно виконав взяті державою зобов'язання по виплаті грошової допомоги на оздоровлення та не порушив прав позивача на її отримання.

Після визнання рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 20-рп/2008 таким, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної разової допомоги, зокрема інвалідам війни, зміни до ч. 5 ст. 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2009, 2010 роках не вносилися, дія даної статті зупинена не була.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за основу нарахування даної виплати береться розмір мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до положень цієї статті розмір мінімальної пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до закону.

Частина 1 ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» передбачає, що в 2009 році прожитковий мінімум на одну особу для тих, хто відноситься до основних соціальних демографічних груп населення, встановлений у розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Згідно ст. 58 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 жовтня 498 грн.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягають застосуванню ч. 5 с. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

В 2009 році позивачеві була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС 1-ї категорії в сумі 120 грн. 15.07.2009 року, а допомога до 5 травня в сумі 430 грн. як інваліду 2 групи 14.04.2009 року, тобто після 22.05.2008 року, а отже органи соціального захисту населення, застосовуючи положення законів, що визнані неконституційними, діяли протиправно, всупереч приписам базових законів, які підлягали застосуванню при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення та до 5 травня, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з Барвінківського районного управління праці та соціального захисту населення Харківської області недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення у конкретно визначеній грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження.

Оскільки допомога на оздоровлення за 2010 рік ще не виплачувалась, а поточний рік ще не закінчився, то відповідачем не порушено право позивача на одержання допомоги на оздоровлення у встановленому законом розмірі за 2010 рік, а захисту підлягає тільки порушене право, і не може бути захищено право на майбутнє. Тому позовні вимоги в частині виплати допомоги на оздоровлення за 2010 рік задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК КАС України, ст. 22 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 13 Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551 ХІІ, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. «У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України)», ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік за № 835 VІ від 26.12.2008 року суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати відмову управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення згідно вимог ч. 4 ст. 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за 2009 рік, та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 та 2010 роки незаконною.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік згідно вимог ч. 4 ст. 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 та 2010 роки згідно вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», враховуючи фактично виплачені суми..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Барвінківський районний суд Харківської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду в десятиденний строк з дня його проголошення і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 30 липня 2010 року.

Суддя О.М.Андросов