23.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-2413 2010р. Головуючий в 1 інстанції Чирський Г.М.
Категорія 24 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня місяця «23» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Прокопчук Л.П.

Суддів Майданіка В.В.,

Воронцової Л.П.

при секретарі Гонтар П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Південний електромашинобудівний завод» на рішення Новокаховського міського суду від 30 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Південний електромашинобудівний завод», третя особа - первинна профспілкова організація про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася з надалі уточненим позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 10 березня 1980 року. Наказом №292 від 17 травня 2001 року була звільнена з займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, бо вона є інвалідом другої групи.

Вважає звільнення незаконним оскільки розгляд подання про її звільнення проведено профспілковою організацією без її участі, іншу роботу при звільненні їй не запропонували.

З наказом про звільнення вона ознайомлена не була, а його копію отримала лише 23 серпня 2002 року, тому пропустила строк для звернення до суду з позовом.

Просила поновити його, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 19890 грн., індексацію у сумі 8964 грн. 74 коп., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 12000 грн. та матеріальну - у розмірі 705 грн. 84 коп., а також інші понесені нею виграти у розмірі 30 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду від 30 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк на звернення до суду.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді вантажника господарського відділу відкритого акціонерного товариства «Південний електромашинобудівний завод».

Стягнуто з ВАТ «Південний електромашинобудівний завод» на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 19789 грн. без утримання податків та інших обов'язкових платежів, моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Стягнено з ВАТ «Південний електромашинобудівний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 197 грн. 86 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі визначено таким, що підтягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАТ «Південний електромашинобудівний завод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просило його скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

На апеляційну скаргу позивачка подала письмові заперечення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ВАТ «Південний електромашинобудівний завод» апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, ОСОБА_3 просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу ВАТ без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Частиною другою вказаної статті також передбачено, що звільнення з підстав, передбачених у п.2 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і його неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Аналіз вищезазначених норм закону та роз'яснень, даних у постанові Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що під станом здоров'я розуміються не самі по собі досягнення працівником похилого віку або його інвалідність, а стійке зниження працездатності, внаслідок чого він не може належно виконувати свої трудові обов'язки чи їх виконання протипоказане йому за станом здоров'я або є небезпечним для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує.

Законом України «Про основи соціального захисту інвалідів» заборонено звільнення з ініціативи роботодавця працівника з мотивів інвалідності, крім випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб або ж продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожують погіршенням здоров'я самого інваліда.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 працювала у відповідача з 10 березня 1980 року на посаді художника-виконавця оформлювальних робіт, а згодом - переведена вантажником фірми «Побутсервіс» ВАТ Південелектромаш».

Матеріалами справи також підтверджено, що позивачка з 1999 року хворіє (а.с.351-353, 362, 386-387 т.1), тобто до встановлення їй 2-ї групи інвалідності.

За цей період часу їй не заявлялось відповідачем про те, що хвороба позивачки перешкоджає виконанню професійних обов'язків.

На думку колегії звільнення працівника за п.2 ст.40 КЗпП можливе лише за певної умови, а саме: підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність працівника виконаній роботі або займаній посаді внаслідок стану здоров'я.

При звільненні позивачки за вказаною нормою закону відповідач керувався лише тим, що ОСОБА_3 була встановлена 2 група інвалідності, що на думку колегії та з врахуванням вищезазначеного не є законною підставою дія розірвання трудового договору.

Щодо висновку за довідкою МСЕК від 24 квітня 2001 року, то згідно нього ОСОБА_3 визнана непрацездатною в умовах виробництва, що також на час звільнення її 17 травня 2001 року не було підставою для звільнення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду про поновлення позивачки на роботі є законним та обґрунтованим.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то судом вірно до вказаних правовідносин застосовані норми матеріального права і дана належна оцінка зібраним у справі доказам, а тому доводи апеляційної скарги не можуть бути прийнятими до уваги апеляційним судом.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. В решті рішення не оскаржувало ся, а тому колегією не перевірялося.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Південний електромашинобудівний завод» відхилити, а рішення Новокаховського міського суду від 30 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий Л.П.Прокопчук

Судді: В.В.Майданнік, Л.П.Воронцова

Копія вірна: Л.П.Прокопчук