Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-718а/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі:

головуючого судці Бугіль В.В.

при секретарі Моргун О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Яготинський цегельний завод, третя особа директор ТОВ Яготинський цегельний завод про стягнення не отриманої заробітної плати,

Встановив:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом в якому з 01.01.2010 року між ним та відповідачем по справі ТОВ Яготинський цегельний завод був укладений трудовий договір № 1, відповідно якого він був прийнятий на роботу на посаду охоронника. Згідно п. 14.1 даний договір починає діяти з моменту видання наказу про призначення на роботу на посаду охоронника. Наказом № 5 від 01.03.2010 року він був прийнятий на роботу на посаду охоронника. Наказом № 16 від 10.06.2010 року він був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач до цього часу не сплатив йому заробітну плату.

Просив стягнути з відповідача на його користь встановлену судом суму заборгованості, та кошти за затримку розрахунку, виходячи із його середньо - місячної заробітної плати, а також 3000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Третя особа в судове засідання не зявилася, причини неявки її невідомі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд приходить до наступних висновків.

З показів позивача ОСОБА_1 вбачається, що на підприємстві відповідача він працював із 1 січня по 10 червня 2010 року. Відповідно до укладеного трудового договору йому нараховувалась заробітна плата в розмірі мінімальної заробітної плати.

За січень 2010 року, він отримав заробітну плату в квітні в розмірі 800 гривень, за лютий отримав в травні в розмірі 1000 гривень, за березень отримав в травні в розмірі 800 гривень, за червень та травень заробітну плату не отримував, за червень отримав після звільнення в розмірі 485 гривень.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник вдень звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок...

В разі спору про розмір сум належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в строки передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як видно із довідки ТОВ Яготинський цегельний завод, заробітна плата ОСОБА_1 складала за березень 2010 року - 869 грн., за квітень - 884 грн., за травень - 884 грн.

З пояснень позивача вбачається, що йому після рішення суду було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 1080 грн. Під час звільнення він отримав 400 гривень. З довідки виданої ТОВ Яготинський цегельний завод від 31.08.2010 року № 9 видно, що станом на 01.07.2010 року заборгованість по заробітній платі складала 1023,32 гривні.

Надані відповідачем видаткові касові ордери про виплату позивачу заробітної плати від 27.08.2010 року у сумі 196,40 грн., від 30.06.2010 року у сумі 1013 грн., від 30.06.2010 року у сумі 494,67 грн., суд не може визнати належним доказом по справі, оскільки вказані копії документів хоча і засвідчені печаткою підприємства, однак містять велику кількість виправлень у сумах та прізвищах, а тому як документи суворої звітності не відповідають вимогам закону та не можуть бути доказами.

З пояснень свідка ОСОБА_2 видно, що вона працює бухгалтером на даному підприємстві. Підтвердила той факт, що на час звільнення позивача заборгованість по заробітній платі існувала, у тих розмірах які вказані у довідках наданих відповідачем. На даний час позивач отримав усю заборгованість по заробітній платі.

Враховуючи наведене, суд вважає, встановленим та доведеним в судовому засіданні існування заборгованості по заробітній платі перед позивачем з боку відповідача. Вказані обставини сторони не заперечили та відповідно доказуванню вони не підлягають.

Що стосується суми заборгованості, то як видно з наведеної вище довідки, вона складала 1023,32 гривні. Позивач підтвердив у судовому засіданні, що він отримав кошти у сумі 1080 гривень в рахунок погашення заборгованості після винесення судом рішення по даній справі від 10.08.2010 року, а тому суд вважає, що на даний час заборгованість по заробітній платі перед позивачем погашена і в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Вимоги позивач про стягнення середнього заробітку за час затримки підлягають до задоволення з розрахунку за три місяці по 884 гривні за кожний. Загалом підлягає до стягнення сума у розмірі 2652 гривні.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи, наведене, суд вважає, що незаконною невиплатою вчасно заробітної плати, позивачу було нанесено моральні страждання, що виразилися в намаганнях отримати зароблені кошти, втрати нормальних та звичних звязків, порушенням звичного ритму життя, неможливістю придбання необхідних речей, а тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволення частково із стягненням з відповідача 1500 гривень моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Яготинський цегельний завод, третя особа директор ТОВ Яготинський цегельний завод про стягнення не отриманої заробітної плати, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Яготинський цегельний завод на користь ОСОБА_1 2 652 (дві тисячі шістсот пятдесят дві) гривні затримки розрахунку заробітної плати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Яготинський цегельний завод на користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу пятсот) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бугіль