Рівненський міський суд Рівненської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 березня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд

в особі головуючого судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Цимбалюк А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є в спільній сумісній власності ( визначення ідеальних часток) та усунення перешкод в користуванні приватною власністю квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приватною власністю квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що їй та відповідачу ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу від 25 вересня 1995 року, на праві приватної спільної сумісної власності, як майно подружжя, належить квартира АДРЕСА_1. У грудні 2004 року відповідач виїхав на заробітки в Іспанію. За минулий час, відповідач останній раз був в м. Рівне два роки тому. Грошей на утримання житла не висилає, вона сама сплачує квартирну плату та комунальні послуги.

В судовому засіданні позивач, позовні вимоги змінила та просить суд поділити майно, що є в спільній сумісній власності ( визначення ідеальних часток) та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та наданих доказів та постановити заочне рішення. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України.

Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1983 року, про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів № 774, що стверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії 1 ГЮ № 016645

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_3, відповідно до договору купівлі- продажу від 25 вересня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні договору купівлі- продажу від 25 вересня 1995 року, вбачається, що ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_4 ( а.с.4 )

В частині 2 статті 60 СК України закріплена презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

За таких обставин, позивач не зобовязаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, в даному випадку на квартиру АДРЕСА_5.

Згідно статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено в судовому засіданні, домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності сторони не мають та шлюбний договір між ними не укладався.

Стаття 71 СК України встановлює способи поділу майна подружжя. Частина 1 даної статті встановлює, що майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя ( ч.2 ст. 71 СК України)

Відповідно до п. 25 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя встановлено, що у випадку поділу неподільних речей, тобто речей, які не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно із ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Оскільки поділити спірну квартиру на дві окремі квартири неможливо, то суд приходить до переконання, що за позивачем необхідно визнати право власності на ідеальну частку в цьому майні, а саме на 1/2 частину, без реального поділу квартири.

Відповідно до ст. 372 ч.1 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З оголошених в судовому засіданні актів від 12 лютого 2009 року (а.с.6), 12 травня 2009 року (а.с.7), та від 11 вересня 2009 року (а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає.

Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник може вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі, не оплачує надані комунальні послуги і є зареєстрованим за вказаною адресою, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні права власності.

Суд вважає доведеним факт вчинення перешкод у користуванні власністю, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і доведеними в судовому засіданні

На підставі ст. 60,69, 70, 71 СК України ст. ст. 183, 370, 372, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,60,84,88,212,214,215,224,225,226,233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є в спільній сумісній власності ( визначення ідеальних часток) подружжя та усунення перешкод в користуванні приватною власністю квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою № 69 по вул. В.Дивізії, 19 в м. Рівне, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2

Зобовязати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВ УМВС України в м. Рівне зняти ОСОБА_2, 1964 р. н., з реєстраційного обліку, за адресою: м. Рівне по вул. В.Дивізії 19. кв.69.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, установлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом поданням протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржено й без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк із дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів із дня отримання його копії.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.