Апеляційний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2010 року м. Чернівці

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

Головуючого Височанської Н.К.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретаря Турман Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2009 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2008 року ТзОВ «Олбі-Рошен» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї боргу за договором поставки. Посилалося на те, що згідно товаро-транспортних накладних від 05.07.2008р, 10.07.2008р. 12.07.2007р. та 17.07.2008р. відповідач отримала від позивача товар на суму 10673,69грн. однак у встановлений договором поставки строк, не розрахувалася за поставлений товар. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 10673,69грн., пеню 987,53грн., інфляційні 911,71грн., річні 2844,30грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2009 року в задоволені позовних вимог ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» до ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» просить рішення Сторожинецького районного суду від 22 грудня 2009 року скасувати частково.

Ухвалити нове рішення яким позов ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» до ОСОБА_1 задовольнити частково, в саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» 10673,69грн. заборгованість за поставлений товар, 895,53грн. - пені, 827,67грн. - інфляційних, 2584,54грн.- річні.

В частині стягнення 92грн. пені, 84,04грн. інфляційних, 259,76грн. річних нарахованих позивачем за порушення виконання зобов'язань по оплаті за товар по товаро-транспортній накладній №81591 від 17.07.2008 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» судові витрати : 243,01грн. державного мита, 150грн. витрати на ІТЗ, 1500грн. витрати на правову допомогу.

Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Справа №22ц-291/10 Головуючий у 1 інстанції Безпалько М.С.

Категорія 19 Доповідач Перепелюк І.Б.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши суддю- доповідача, осіб, які беруть участь у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виникли правовідносини передбачені ст.712 ЦК України - договір поставки, згідно з яким, позивач зобов»язався поставити відповідачу товар, а той в свою чергу сплатити його вартість. Відповідач ОСОБА_1 визнала, що отримала від позивача товар на суму 10673,69грн. Сторонами був визнаний факт пошкодження товару внаслідок стихійної лиха - паводку що мав місце 23-27 липня 2008 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, ще пошкодження товару сталося внаслідок непереборної сили, а тому відповідач ОСОБА_1 не може нести за це відповідальність, оскільки в цьому немає вини.

З такими висновками погодитись не можна, виходячи із наступного.

Згідно ст.526ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.617 ЦК України, якими передбачено, що особа яка порушила зобов»язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Однак такий висновок суду є невірним, оскільки вказана норма передбачає, що внаслідок випадку чи непереборної сили особа звільняється від відповідальності за порушення зобов»язання, але не звільняється від виконання самого зобов»язання.

Встановлено, що 18 січня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір поставки №25, яким були обумовлені його істотні умови. Згідно договору, позивач зобов»язувався поставляти передавати у власність відповідачу ОСОБА_1 товар, а відповідач зобов»язувався прийняти товар та здійснити оплату протягом календарних днів з моменту поставки.

В зазначеному договорі передбачено, що ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить до Покупця з моменту передання йому товару. За порушення строків оплати за товар пунктом 5.2.Договору передбачена відповідальність.

Згідно товаро-транспортних накладних № 76520 76516 від 05.07.2008р., № 78470 78469 від 10.07.2008р., № 79753 79752 від 12.07.2007р., та № 81591 від 17.07.2008р. відповідач отримала від ТзОВ «Олбі-Рошен» товар на суму 10673,69грн.

Згідно укладеного договору відповідач був зобов»язаний оплатити отриманий товар протягом 10 днів, однак цього не зробив.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно п.5.2.Договору поставки, якщо покупець з будь-яких причин не розрахувався за отриманий товар у встановлений Договором строк, він зобов»язаний сплатити на вимогу Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки платежу та 25 процентів річних від простроченої суми.

Враховуючи, що по товаро-транспортній накладній № 81591 від 17.07.2008р. 10-денний строк оплати за поставлений товар припадає саме на .еріод паводку, що мав місце з 23.07.2008р. по 27.07.2008р., відповідач на (Підставі ст.617 ЦК України може бути звільнений від відповідальності за "орушення зобов»язань, однак не звільняється від виконання самого зобов»язання. На підставі цих положень позивач відмовився від стягнення з ідповідача пені, інфляційних та річних за невиконання зобов»язання по варо-транспортній накладній № 81591 від 17.07.2008р.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував того факту, що ідповідачу ОСОБА_1 у вересні 2008 року була виплачена фінансова ;опомога в сумі 11088,37грн. для ліквідації наслідків стихійного лиха, що тверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем.

Відповідно до розрахунків представлених позивачем, сума заборгованості за поставлений товар становить 10673,69грн., пеня - 95,53грн., інфляційні - 827,67грн. та 2584,54грн. - проценти річні. Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 цієї суми є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат, згідно п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу. Крім інших судових витрат, позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати по наданню правової допомоги в розмірі 1500грн.

Встановлено, що позивач уклав з ОСОБА_3 угоду про надання правової допомоги, а також надав йому повноваження на представництво інтересів ТзОВ в судах, саме в процесуальному статусі представника, згідно протоколу судового засідання, він брав участь у справі. Представник особи, що передбачено ст.ст.З8,42,44 ЦПК України, не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК України не

відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді, отже вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ці обставини, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 163грн. державного мита та 30 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, то воно, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2009 року скасувати.

Позовні вимоги ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» 10673,69грн. заборгованості за поставлений товар, 895,53грн. пені, 827,67грн. інфляційних, 2584,54 грн. процентів річніх.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОСОБА_1 - Рошен» судові витрати, а саме 163 грн. державного мита та 30 грн. витрати на інформаційні технічне забезпечення розгляду справи в суді.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/