Справа 2-121/10
Номер провадження 2-121/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І.

при секретарі - Шемота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину

ВСТАНОВИВ:

З позовної заяви вбачається, що 24 грудня 2002 року померла сестра позивачки ОСОБА_3. Як зазначає позивачка, вона постійно проживала з сестрою і після її смерті прийняла спадщину. Поховавши сестру ОСОБА_1 вступила у володіння спадковим майном. У зв'язку з цим вважає, що вона має право одержати свідоцтво про право на спадщину, однак 11 вересня 2003 року державним нотаріусом Рахівської держнотконтори було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вважає, п свідоцтво є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не проживав разом зі спадкодавцем, не доглядав її, не прийняв спадщину і не має права на спадкування. Крім того, ОСОБА_2 не перебував у родинних відносинах з ОСОБА_3, не входить в коло спадкоємців померлої, у звязку з навденим позивачка просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 11 вересня 2003 року, видане ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що обставини, які наведені у позовній заяві, не відповідають дійсності, він є законним власником майна, яке залежало ОСОБА_3 Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину від 11 вересня 2003 року, ОСОБА_2, згідно заповіту, посвідченого Великобичківською селищною радою, являється спадкоємцем майна, що належало гр. ОСОБА_3, яка померла 25 грудня 2002 року. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1862, спадкова справа 162/2003.

Рішенням Рахівського районного суду від 29 грудня 2005 року та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 березеня 2006 року було встановлено, що 23.04.2002 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_2, а останній, як спадкоємець за заповітом, вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 Заповіт змінений та скасований не був. За таких обставин і за наявності заповіту державний нотаріус на законних підставах видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Враховуючи, що у відповідності до у відповідності до ч.3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Обставин, які б давали суду підстави визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, судом не встановлено.

Виходячи із фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,58,60,61209,212,213,223 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 524,534,560 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст.1216,1217,1223,1268,1296-1298, 1301 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з зївільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Тулик І.І.