Справа № 2-1923/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2010 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Захарчук С.С.,

при секретарі Совівській О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

В С Т А Н О В И В :

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

в с т а її о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Приватбанк» (далі - ЗЛІ «1 Приватбанк») про визнання кредитного договору недійсним, зобов'язання зняти заборону відчуження нерухомою майна.

Зазначав, що 4 квітня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 67 360 дол. СІ ПА. Кредит було надано на споживчі цілі.

За умовами зазначеного договір) ним було отримано 60 000 дол. СІНА. Крім того, ним було сплачено винагороду за надання фінансового інструменту розмірі 4 545 гри. та відповідно до п. 7.1. договору для оплати страхових платежів банком було надано 7 360 дол. США.

Посилаючись на те. що кредит був наданий йому в іноземній! валюті і він змушений погашати кредит у доларах, па оплат)' страхових платежів йому було надано суму у розмірі 7 360 дол. США, однак, зобов'язання за договорами страхування виражено у гривнях, надаючи кредит у доларах банк ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, збільшив проценти)' ставку та ряд умов договору є несправедливими, просив визнати кредитний договір недійсним та зобов'язати ЗА І «Приватбанк» зняти заборон) відчуження нерухомого майна за договором іпотеки квартири, що с заставою поручителя ОСОБА_1 J І.В.

У подальшому позивачем було змінено підстави позов) (а.с. 98). Так. позивач зазначав, що зміст кредитного договір) на момент його вчинення суперечив нормам чинного законодавства, моральним засадам суспільства, ув'язку з чим не відповідав вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, ряд умов, договору с несправедливими, а тому відповідно до ст. ст. 215. 203 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати договір недійсним.

У судовому засіданні представник позивача відмовилася від позовних вимог в частині зобов'язання ЗА Г «І Приватбанк» зняти заборон) відчуження нерухомого майна за договором іпотеки квартири, що г заставою поручителя ОСОБА_2

Відмова була прийнята судом і провадження в цій частині було закрито, про що було постановлено ухвалу (а.с. 145).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з викладених / ньому підстав та просила задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 га ч. 1 ст. 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чипом, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справ) на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення „представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, шо 4 квітня 2007 року між ОСОБА_2 1 .Ф. і ЗАТ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № K2HCGA00000101 (далі Договір) (а.с. 12-17).

Відповідно до п. 1.1. Договору банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі, визначеному п. 7.1. Договору.

Згідно з п. 7.1. Договору банк зобов'язується надати ОСОБА_1) І .Ф. кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 4 квітня 2007 року до 4 квітня 2017 року на суму у розмірі 67 360 дол. на споживчі цілі, в тому числі в розмірі 7 360 дол. на оплату страхових платежів у випадках іа v порядку, передбачених п.п. 2.1.3. 2.2.7 Договору, з виплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0.92% в місяць на суму залишк) заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструмент) у розмірі 0.3% від суми виданого кредиту щомісячно в період уплати, в момент надання кредиту 1.5% від суми кредиту, проценти за дострокове погашення кредит) відповідно до п. 3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до п. 6.2. Договору.

1 Іеріод оплати визначено з 25 по 30 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за кредитом здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період оплати ОСОБА_1 повинен надавати банку грошову суму в розмірі 1 013 дол. 08 центів для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по креди т) , процен там, винагороди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України / п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практик) розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочии може буї и визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 сі. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-грегьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Обґрунтовуючи позов про визнання кредитного договор) недійсним, позивач посилався на те. гцо кредит був наданий в іноземній валюті, v зв'язку і чим він

змушений сплачувати платежі за договором у доларах США. Крім того, згідно з п. 7.1. договору відповідачем було надано суму у розмірі 7 360 доларів на оплату страхових платежів, однак, зобов'язання за договорами страхування, укладеними І між ним та відповідачем виражені в гривнях. Тому, при укладенні кредитного договору були порушені норми Декрету Кабінету Міністрів України «1 Іро систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 524 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валют і чи їх еквівалент .

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Операції з валютними цінностями банки мают ь право здійснюват и на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютною контролю». і Крім того, ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного

регулювання і валютного контролю» передбачає, що іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу га є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських іа інших фінансових установ за межами України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання га валютного контролю», встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про і ОСОБА_3 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Поряд з цим. зг ідно з Положенням про встановлення офіційного курс> гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496. офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США. установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

( Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не

закріплена.

Таким чином, законодавцем не встановлено обмежень щодо надання кредит ів в іноземній валюті, до того ж, укладаючи оспорюваний кредитний договір в

іноземній валюті, сторони приимали на сеое певні ризики, на випадок зміни валютного курсу га в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валют ного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту ст. ст. 1046. 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежит ь саме на позичальнику.

А тому, надання кредиту та суми на оплату страхових платежів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України.

Крім того, обґрунтовуючи позов про визнання договору недійсним позивач посилався на те, що відповідач в односторонньому порядку змінив процентну ставку, чим порушив вимоги сі. 1056 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Пунктом 2.3.1. договору передбачено, що банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% в порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НЬУ на момент укладення договору, зміни облікової ставки ПЬУ, зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд або зміни середньої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці !І1>У). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з моменту вступу в силу зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вказаному вище порядку можливе в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ. розмір відрахувань в страховий фонд, середня ставка по кредитам або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови .V- 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розі ляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме па момент вчинення правочину .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинност і.

9 січня 2009 року набрав чинност і Закон України № 661-VI від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати у мови договору банківського вкладу та кредитного тоговору в од и осто ро н н ьо м у п орядку ».

Зазначеним Законом ЦК України доповнено статтею 1056і «Проценти за кредитним договором», відповідно до ч.ч. 2 та 3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, 14 січня 2009 року набрав чинності Закон України № 800-VI від 25 грудня 2008 року «Про запобігання виливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівницт ва».

Згідно з ч. 2 ст. З зазначеного Закону кредитпо-фінапсовим установам за укладеними договорами забороняється збільшувати процентну ставку за кредитами, отриманими фізичними та юридичними особами на придбання або будівництво житла. Така ставка може бу ти змінена лише за згодою сторін.

Оскільки оспорюваний кредитний договір укладений 4 квітня 2007 року, а зазначені нормативно-правові акти наорали чинності після виникнення спірних правовідносин, то згідно зі ст. ст. 5. 203. 215 ЦК України підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним у зв'язку з тим. що банком в односторонньому порядку змінено процентну ставку за договором немас.

До того ж, відповідно до листа ЗЛТ «Привагбанк» № 2028/1 від 25 березня 2009 року ОСОБА_1 було повідомлено про те. що згідно з п. 2.3.1. Договору та відповідно до н. 4 ст. 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів» 3 жовтня 2008 року, тобто до встановлення обмежень в законодавстві щодо зміни процентної ставки, ЗЛІ «Привагбанк» було направлено лисі № 20.1.3.2/6- 22855/5396 у якому ОСОБА_1 було повідомлено про зміну відсоткової ставки за Договором (а.с. 53).

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача після підвищення процентної ставки ОСОБА_1 не відмовився від користування кредитними коштами, не повернув кредитору існуючу заборгованість за кредитами, не сплатив нараховані процент и і а продовжує ними користуват ися, що говорит ь при прийняття ним запропонованих відповідачем нових умов договору кредиту щодо нової процентної ставки та підтверджує намір позивача в подальшому користуватися наданими відповідачем послугами та прийняттям ним нових умов договору.

Статтею 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчу* її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

ОСОБА_1 з моменту отримання ним листа про підвищення процентної ставки за користування наданим кредитом сплачував щомісячні платежі в повному обсязі з урахуванням зміни відсоткової ставки по кредиту, а отже, вчинив дію відповідно до запропонованих йому змін і таким чином висловив свою згоду на зміну умов договору кредиту.

Не заслуговують на увагу і т вердження позивача про ге. що умови договору є несправедливими, а тому відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний договір повинен бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «І Іро захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком ( істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Пунктом 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача доі овір може бути визнаним недійсним у цілому.

Статтею 60 ІДПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаєт ься як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подают ься сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунту ватися на припущеннях.

Доказів того, що оспорюваний договір містит ь у мови, які ( несправедливими, у зв'язку з чим він повинен бут и визнаний недійсним сулу не надано

До того ж, умови, передбачені споживачів», викладені у підписаному укладеному у письмовій формі.

Крім того, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимої розумності та справедливості.

Відповідно до ч. І ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач погодився укласти договір на умовах, визначених у ньому, що підтверджується його підписом на договорі кредиту.

Виходячи з наведеного та враховуючи, те, що на момент вчинення оспорюваного правочину судом не було встановлено недодержання сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України та сг. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», правових підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 5, 192. 203. 215. 627. 628. 629. 642. 1046. 1054 ЦК України, ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3. 47. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. сі. 1. 5. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», ст.ст. З, 4. 8. 10. 1 1. 1 5. 57. 58. 60. 169. 209. 212-21 5. 224 ЦІІК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бут и оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної відповідно до загального порядку, встановленого ЦП К України.

Суддя ОСОБА_4