Барвінківський районний суд Харківської області
Справа № 2-31/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2010 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Черних Є.А.

секретаря Пінєга Я.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Барвінкове справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про визнання договору недійсним, посилаючись на наступне.

16 травня 2008 року між ним та закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк було укладено кредитний договір № HAUAGA00000053, згідно з яким він отримав грошові кошти на суму 25220 доларів США. Остаточний термін повернення кредиту був визначений сторонами згідно п. 6.1 договору до повного виконання зобовязань . Згідно договору, позивач зобовязувався у відповідності до умов договору сплачувати банку відповідну плату за користування кредитом. Усі платежі, за надання кредиту, фінансові послуги надані банком зазначені у доларах США. Договір підписано уповноваженими представниками сторін.

Також було укладено договір іпотеки квартири, розташованої в м. Барвінкове, вул. Леніна, 57/16 Харківської області, загальною площею 42.20 кв. м. з метою забезпечення кредитного договору. Договір іпотеки було посвідчено 16 травня 2008 року приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за № 851.

Позивач вважає, що вказаний кредитний договір було укладено в порушення вимог ст. 99 Конституції України, ст.ст. 524, 533 ЦК України, відповідно до якого зобовязання мають бути виражені у грошовій одиниці України - гривні.

Як вказував позивач, у банку на час видачі йому кредиту не було індивідуальної ліцензії для правомірності видачі та отримання кредиту в іноземній валюті.

При недійсності основного зобовязання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення.

В цьому звязку позивач просив визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки від 16 травня 2008 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позов. Крім того, позивач показав у суді, що в звязку з різким підвищенням курсу долара по відношенні до гривні, що сталося внаслідок некерованих та не прогнозованих процесів в економіці держави і зокрема в кредитно - банківській системі України, він не змозі виплачувати щомісячний платіж по кредиту. При курсі долара США до гривні, який був на час укладення договору, він би був у змозі сплачувати вказаний платіж.

Представник відповідача позов не визнав і показав, що відповідно до укладеного кредитного договору № HAUAGA00000053, позивач отримав грошові кошти на суму 25220 доларів США з кінцевим терміном повернення 16 травня 2028 року. Банківською ліцензією № 22 виданою Національним банком України, а також дозволом, виданим НБУ, ПриватБанку надано право здійснювати банківські операції , визначені п. п. 1 - 4 частини другої та частини 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Згідно з додатком до дозволу, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема ведення рахунків (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Взяті за кредитним договором зобовязання, позивач не виконував, станом на 24 березня 2009 року має заборгованість за кредитним договором на суму 21615.98 доларів США.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши надані сторонами доками, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 16 травня 2008 року між позивачем та закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк було укладено кредитний договір № HAUAGA00000053, згідно п. 8.1 якого позивач отримав грошові кошти на суму 25220 доларів США.

Згідно з п. 8.1 Договору, погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку:

щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 343.02 дол. США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно з п. 8.2 Договору, для виконання даного договору банк відкрив позичальнику рахунок 2001 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін.. платежам.

Слід зазначити, що згідно з положеннями статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що не суперечить законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З урахуванням положень ст.. 652 ЦК України розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин допускається при наявності одночасно чотирьох обовязкових умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суд вважає, що наведені позивачем обставини не є істотними в розумінні положень ст. ст. 651, 652 ЦК України, зокрема, позивачем під час розгляду справи не надано доказів, які підтверджують факт настання істотних змін обставин, які він не міг передбачити і на які не міг впливати.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно до п. 3 положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою правління національного банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, офіційний курс гривні по відношенні до долара США розраховується на рівні курсу, установленого на міжбанківському валютному ринку України за результатами функціонування системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України , що склався на попередній робочий день.

З урахуванням положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при здійснені операцій з купівлі або продажу іноземної валюти за рішенням банку до складу валових доходів або валових витрат банку відноситься кінцевий фінансовий результат обмінних (конверційних) операцій за результатами звітного періоду.

Кінцевий фінансовий результат обмінних (конверсійних) операцій за результатами звітного періоду вираховується як сума фінансових результатів обмінних (конверсійних) операцій за результатами кожного банківського дня . Фінансовим результатом обмінних (конверсійних) операцій за результатами банківського дня є різниця між валовими доходами, отриманими (нарахованими) банком внаслідок продажу іноземної валюти протягом такого банківського дня, та валовими витратами, понесеними (не нарахованим) у звязку з придбанням іноземної валюти протягом такого банківського дня.

При збільшенні офіційнгого курсу гривні до іноземної валюти різниця курсу, тобто переоцінка обліковується на доходи, зменшення офіційного курсу навпроти зменшення доходу банку.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», який є спеціальним законом для банків для їх діяльності, банк це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії НБУ здійснювати залучення коштів у фізичних та юридичних осіб для розміщення цих коштів від власного імені, на власних умовах та власний ризик. В тому числі цим Законом обумовлено поняття «кошти» - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідач має відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення банківських операцій, визначених п. п. 1-4 частини другої та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність «. Згідно з додатком до дозволу, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

У кредитному договорі № HAUAGA00000053 від 16 травня 2008 року сума, яка підлягає поверненню, зазначена саме в іноземній валюті, а не у гривні без еквіваленту у іноземній валюті, зокрема договір не містить умов щодо можливості повернення кредиту в іншій валюті, ніж та, в якій він був отриманий позичальником.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановленому договором.

Слід зазначити, що виходячи із змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику і кошти в обовязковому порядку мають бути повернуті ним в тій саме валюті, в якій одержані та в кількості, що відповідає умовам договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

Відсутність у позивача необхідних коштів не є підставою для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними є необґрунтованими, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підтверджуються наданими до суду доказами, в звязку з чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,214,215 ЦПК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 627,628,651,652,1054,1046,1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 29 березня 2010 року.

Суддя Барвінківського районного суду Є.А. Черних