ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-6/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"05" січня 2010 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

при секретарі Кулагіній І.Д.

за участю позивачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаються на ті обставини, що 25.04.2003 року помер ОСОБА_7 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 2/3 часток квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцем за заповітом, який складений від імені померлого 10.08.2001 року призначена відповідач по справі ОСОБА_5

Між тим, дійсність та законність цього заповіту оспорюється позивачами, які посилаються на те, що вони є спадкоємцями першої черги, як дружина та діти померлого.

У спірній квартирі прописана позивач ОСОБА_3 та її дочка, до того ж вона є власницею 1/3 частини вищеназваної квартири, але відповідач по справі ОСОБА_5 прописала без її відома свою дочку ОСОБА_8 та її сина.

Позивачі вважають , що відповідач, скориставшись хворим станом ОСОБА_7, примусила його написати заповіт на її користь. ОСОБА_7 тривалий час зловживав спиртними напоями, що стало причиною розладу його психіки, на грунті цього він проявляв неадекватну поведінку, створював нестерпні умови спільного проживання, внаслідок чого, позивачам прийшлося залишити квартиру та переселитися до села.

27.03.2003 року ОСОБА_7 був влаштований у стаціонарне відділення Криворізького психоневрологічного диспансеру, де проходив курс лікування від алкогольної залежності, не виходячи із лікарні, він скінчався.

Всі ці обставини викликають сумніви у його дієздатності при укладенні заповіту.

Позивачі просять визнати заповіт від 10.08.2001 року, складений від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, яким він заповів останній належну йому частку квартири АДРЕСА_2 недійсним та визнати за ними право власності на 2/3 частини вищеназваної квартири в рівних долях.

В ході судового розгляду позивачі підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 пояснила, що проживала з чоловіком померлим ОСОБА_7 з 1972 року у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалося, чоловік зловживав спиртними напоями і вони вирішили виїхати у село, але і там нічого на краще не змінилося і чоловік повернувся у місто. Він прописався в квартирі своєї матері по вул.Косіора 3/38 , а потім прописав і дочку ОСОБА_3. За життя син приїздив до батька , привозив продукти та гроші. Чоловік ніде не працював , жив на випадкові заробітки, пиячив. Вона вважає, що ОСОБА_5 схилила його до укладення заповіту на свою користь, оскільки систематично споювала його.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали думку позивача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти позову та пояснила, що померлий ОСОБА_7 алкоголіком не був. Вона проживала з останнім у цивільному шлюбі з 1996 року, ОСОБА_7 працював водієм, у них були добрі стосунки і вона його не споювала. Позивачі по справі до ОСОБА_7 не приїздили, а коли він помер, вони його не ховали, витрати на поховання несла вона та лікарня. Заповіт на неї ОСОБА_7 написав добровільно у нотаріуса, при цьому він казав, що не хоче залишати квартиру дітям, а дружина його замужем. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_6 вважає, що позивачі не довели заявлені вимоги , не надали суду належні докази, які свідчать про те, що заповіт був складений ОСОБА_7 , який є недієздатним.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що 25.04.2003 року помер ОСОБА_7, зазначені обставини підтверджені свідоцтвом про його смерть 1-КИ № 505829 , виданим 26.06.2003 року відділом РАГС Дзержинського районного управління юстиції м.Кривого Рогу ( а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ( а.с.12,14).

За життя ОСОБА_7 залишив заповіт , посвідчений 10.08.2001 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстром № 2203 , яким заповідав належну йому частину квартиру за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Косіора, буд.№ 3, кв.38 ОСОБА_5 ( а.с.11).

Позивачі оспорюють законність цього заповіту на підставі ст.ст.202,215,225 ЦК України в редакції 2003 року.

Між тим, розглядаючи вищеназваний позов, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України ( в редакції 1963 року), оскільки на момент складання заповіту ОСОБА_7 та на момент відкриття спадщини діяли норми саме цього кодексу.

В обґрунтування недійсності складеного ОСОБА_7 заповіту позивачі посилаються на ті обставини, що він , внаслідок систематичного зловживання спиртними напоями, не усвідомлював у повній мірі значення своїх дій, мав неадекватну поведінку, що відобразилося на його волевиявленні і, як наслідок, складанні заповіту на користь чужої людини.

При цьому як на докази, позивачі посилаються на ті обставини, що перед смертю ОСОБА_7 знаходився на лікування у Криворізькому психоневрологічному диспансері , де і помер, при цьому причиною смерті була алкогольна кардеміопатія, а також на показання свідків.

Як встановлено судом, та зазначені обставини не заперечуються самими позивачами, за життя ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку та стаціонарному лікування у Обласному комунальному закладі « Психоневрологічний диспансер м.Кривого Рогу» не знаходився, про що свідчить довідка цієї установи від 18.08.2009 року ( а.с. 97 ) , на диспансерному обліку у нарколога, згідно довідки вищеназваної установи від 18.08.2009 року за № 4658 не перебував ( а.с. 98), останній знаходився на лікуванні у диспансері з 28.03.03 р. по 25.04.2004 року з приводу психічного та поведінчого розладу, обумовленого вживанням алкоголю.

Таким чином, суду не надані були достовірні дані, що на момент складення заповіту 10.08.2001 року ОСОБА_7 він перебував на обліку у психоневроголічному диспансері та за рішенням суду був визнаний недієздатним.

Допитані у судовому засіданні свідки , як з боку позивачів так із боку відповідача надали протиречиві відомості щодо психічного стану померлого ОСОБА_7

Так, допитана у судовому засіданні свідок з боку позивачів ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_7 ніде не працював, вів бродячий спосіб життя , зловживав спиртними напоями. В квартирі з ним жили якісь бомжи, він і сам таким став, перетворив квартиру на смітник. Він був слабовільною людиною, власної думки в нього не було. Підговорити його можна було на що завгодно. Він розумів усе, але був якимсь загальмованим (а.с.86). Аналогічні свідчення були дані і свідком ОСОБА_11 ( а.с.85) та ОСОБА_12 ( а.с.86).

Свідки з боку відповідача - ОСОБА_13, який працював та дружив тривалий час із ОСОБА_7 (а.с.86), ОСОБА_14, який знав померлого по роботі на ринку ( а.с.87) та ОСОБА_15, яка була сусідкою ОСОБА_7 ( а.с.88), навпаки, стверджують, що останній не був ніколи алкоголіком та являвся нормальною, адекватною людиною.

Допитаний у судовому засіданні лікар Криворізького ПНД, який здійснював лікування ОСОБА_7 в період його знаходження на стаціонарі, показав , що хворий тривалий час до того , як потрапив до лікарні зловживав спиртними напоями та помер від алкогольної кардеміопатії, алкогольного делірія. Що стосується питань його психічного стану , то ці питання до експерта, сам він не компетентний робити такі висновки.

Допитана у судовому засіданні приватний нотаріус ОСОБА_9, яка посвідчувала спірний заповіт від імені ОСОБА_7 показала , що при посвідченні заповітів вона спілкується з клієнтами і перевіряє у такий спосіб адекватність їх поведінки та дійсне волевиявлення. Якщо клієнт обґрунтовано відповідає на поставлені запитання у неї не виникає питань щодо його дієздатності. Особисто ОСОБА_7 вона не пам»ятає, але якщо посвідчила заповіт, то в неї не було сумнівів у його дієздатності ( а.с.85).

Судом двічі по справі призначалася посмертна судова психіатрична експертиза з метою встановлення психічного стану та дієздатності померлого ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту, проведення якої доручалось Обласному комунальному закладу « Психоневрологічний диспансер м.Кривий Ріг» та Комунальній установі « Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня», але внаслідок недостатності медичних даних про стан здоров»я ОСОБА_7 та протиречивості показань свідків експерти не змогли зробити будь-які висновки ( а.с. 60, 61 та 101-103 ).

У п.16 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено , що у справах про визнання заповітів недійсними на підставі ст.225 ЦК України суд зобов»язаний призначити посмертну судово- психіатричну експертизу.

Суд , який не володіє спеціальними знаннями у галузі психіатрії без відповідного висновку експертизи не може самостійно зробити висновки щодо психічного стану померлого ОСОБА_7 на момент складення ним заповіту у 2001 році.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачі згідно до ст.60 ЦПК України не довели заявлені позовні вимоги і позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 55, 59, 524, 534, 541 ЦК України ( в редакції 1963 року), Пленумом Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.3, 10, 11, 60,88, 212, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з позивачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою: Криворізький район, с. Р.Утро, вул.Набережна, 48, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає за адресою: Криворізький район, с. Р.Утро, вул.Набережна, 48 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, який мешкає за адресою: Криворізький район, с. Р.Утро, вул.Набережна, 48 судові витрати: судовий збір в загальній сумі 64 грн.97 коп. та 8 грн.50 коп. із розрахунку по 21 грн.65 коп. та по 2 грн.83 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в Дніпропетровський апеляційний суд, через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду на протязі десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

В повному обсязі рішення суду виготовлено 10.01.2010 року .

Суддя: В. В. Костенко