Справа №22ц-6513/2010 Головуючий у 1-й інстанції: Борейко С.В.
Категорія: 55 Доповідач: Курій Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 р. м.Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Курій Н.М.,

за секретаря Качмар М.Я.,

з участю: представника ВАТ «Львівобленерго» ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» (далі ВАТ «Львівобленерго») про захист прав споживача та зустрічним позовом ВАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту обліковану електричну енергію та вартості спожитої електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією,

В С Т А Н О В И Л А:

09.12.2009 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, уточненою 27.04.2010 року (а.с.42-46), в якій просив визнати його право на постачання електричної енергії відповідачем ВАТ «Львівобленерго» на певних умовах: обліку електричної енергії одним приладом, який встановлений в його квартирі, здійснення оплати спожитої електричної енергії за платіжними документами (квитанціями), які безоплатно видає відповідач через Стрийське РЕМ, встановлення терміну плати за спожиту електроенергію протягом 10 днів після видачі платіжних документів, та межею розподілу на вхідних клемах приладу обліку. Крім того, позивач просив встановити нікчемність запроваджених відповідачем умов обліку електричної енергії приладом обліку №0587988, умов оплати постачання електроенергії за платіжними документами (квитанціями), виготовленими відповідачем на електронних носіях; визнати недійсними вчинені відповідачем попередження №2676488 від 12.08.2009 року про відключення його квартири від загальної мережі енергопостачання і наступні відключення, проведенні відповідачем за період з 30.09.2009 року до 26.10.2009 року; визнати відповідача таким, що прострочив у видачі позивачеві платіжних документів для оплати електроенергії за червень 2009 року і наступні місяці; визнати право позивача на відстрочку оплати електроенергії до видачі йому платіжних документів; визнати право позивача на самозахист його права на одержання постачання електричної енергії від відповідача у випадках вчинення останнім відключень споживача без попередньої видачі йому платіжних документів (квитанцій) для оплати електроенергії; визнати недійсними акт №00384 від 27.11.2009 року, протокол №00384 від 22.12.2009 року, відключення споживача з 27.11.2009 року та зобов'язати відповідача відновити підключення квартири позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 поcилався на те, що цивільні права та обовязки його як споживача комунальної послуги - постачання електричної енергії, та відповідача як виконавця даної послуги, виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року (далі - ПКЕЕН), оскільки договору про надання вказаного виду послуг між сторонами укладено не було, а тому облік споживання електричної енергії, встановлення приладів її обліку, порядку та форми оплати за надану послугу повинно здійснюватись із дотриманням вимог зазначеного нормативного-правового акту, що було порушено відповідачем, а саме: неправомірне встановлення другого приладу обліку електричної енергії, встановлення відповідачем непередбаченої законом форми і порядку оплати за вказаний вид послуг. У звязку із недотриманням відповідачем порядку встановлення приладу обліку електричної енергії, порядку та форми оплати наданої послуги за спірний період, позивач вважав неправомірними всі подальші дії відповідача, повязані із відключенням його квартири від загальної мережі енергопостачання, та наслідків, які випливають із відключення. За вказаних умов, позивач вважав, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого обовязку по видачі платіжних документів на оплату за надані послуги, а тому він має право на відстрочку у виконанні свого обовязку по оплаті послуг за постачання електричної енергії до видачі йому платіжних документів.

ВАТ «Львівобленерго», своєю чергою, звернулось із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників квартири, до якої підприємство постачає електроенергію, про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 14.05.2009 року по 16.11.2009 року у розмірі 145 гривень 78 копійок, та вартості безоблікового споживання електричної енергії внаслідок самовільного підключення позивача за період з 19.11.2009 року по 27.11.2009 року в сумі 42 гривень 87 копійок, а також судові витрати в розмірі 171 гривні 00 копійок .

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом - ВАТ «Львівобленерго» посилався на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з листопада 2005 року є споживачами електричної енергії, яку постачає ВАТ «Львівобленерго» без укладення договору між сторонами, оплата за постачання якої здійснюється на підставі показників приладу обліку електричної енергії №0587988, який підприємством був встановлений з дотриманням вимог чинного законодавства і за показами якого відповідачі оплачували послуги, починаючи з січня 2006 року по червень 2009 року. Позивач вважав, що відключення квартири відповідачів після попередження їх про необхідність погашення заборгованості та подальші дії позивача (повторні відключення, складення акту, протоколу) у зв'язку з самовільним підключенням відповідачами квартири до загальної мережі енергопостачання, проведені з дотриманням вимог ПКЕЕН, а вартість безоблікового споживання електричної енергії внаслідок допущення відповідачами порушень правил користування електричною енергією (самовільного підключення) за період з 19.11.2009 року по 27.11.2009 року, обраховано відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ №562 від 04.05.2006 року.

Сихівський районний суд м.Львова рішенням від 19 травня 2010 року задовольнив позов ВАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і солідарно стягнув з них в користь ВАТ «Львівобленерго» заборгованість за спожиту обліковану електричну енергію в розмірі 145 гривень 78 копійок, вартість спожитої електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН в сумі 42 гривень 87 копійок, та судові витрати в розмірі 171 гривні 00 копійок (судовий збір в розмірі 51 гривні 00 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень 00 копійок). В задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ «Львівобленерго» про захист прав споживача суд відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2

Апелянт просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні його позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, а відтак, дійшов помилкових висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що до часу переведення на розрахунки із ВАТ «Львівобленерго» вже існував інший лічильник №К 451051, встановлений у його квартирі, на підставі показань якого він здійснював оплату за постачання електроенергії попереднім виконавцем житлово-експлуатаційною організацією Стрийського вагоноремонтного заводу. Він вважає, що саме цим лічильником необхідно проводити облік спожитої ним електричної енергії за спірний період, і за показами саме цього лічильника необхідно здійснювати оплату за постачання електроенергії, оскільки встановлення відповідачем нового лічильника №0587988 зумовлює невизначеність межі розподілу обліку електричної енергії і не відповідає вимогам п.8 ПКЕЕН. Саме з цих підстав апелянт оспорює використання показань нового приладу обліку електричної енергії відповідачем у розрахунках за постачання електричної енергії.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог п.22 ПКЕЕН, визнав правильною і такою, що відповідає вимогам закону, форму і порядок оплати за вказаний вид послуг (на електронному носії через пункти прийому платежів після оплати), в той час, як названим пунктом такої форми не передбачено. Саме з цих підстав він припинив оплачувати послуги і вважає, що його вимога про проведення оплати у формі платіжних документів (квитанцій), які безоплатно видає постачальник через Стрийське РЕМ, є законною. Апелянт вважає, що нікчемність запроваджених ВАТ «Львівобленерго» умов обліку і оплати за постачання електричної енергії тягне за собою визнання недійсними всіх документів, прийнятих відповідачем по відключенню квартири від загальної мережі енергопостачання, і виправдовує його дії по підключенню. За таких умов, вважає, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого обовязку по видачі платіжних документів на оплату за надані послуги, а він має право на відстрочку у виконанні свого обовязку по оплаті послуг за постачання електричної енергії до видачі йому платіжних документів.

Крім того, апелянт вважає, що належним відповідачем за його позовом має бути комунальне підприємство «Світанок», яке є балансоутримувачем і надавачем вказаного виду комунальних послуг згідно Закону «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і солідарно поклав виконання обовязку по їх оплаті на нього та ОСОБА_3, що, на його думку, не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №1258 від 21.12.05 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення процесів повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів» та ст. 541 ЦК України.

ВАТ «Львівобленерго» вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним й таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною, оскільки викладене в ній не спростовує висновків суду. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 повністю виконав оскаржуване ним судове рішення і 02.08.2010 року сплатив в користь ВАТ «Львівобленерго» усі присуджені судом грошові стягнення, а визнання ним факту самовільного поновлення енергопостачання у власну квартиру та зняття електролічильника, встановленого підприємством, підтверджує правильність стягнення вартості необлікованої електричної енергії із співвласників квартири, що відповідає вимогам ст.156 ЖК України. ВАТ «Львівобленерго» вважає, що клопотання апелянта про заміну первісного відповідача за його позовом до ВАТ «Львівобленерго» на КП «Світанок» суперечить вимогам ч.1 ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом. На його думку, ініціювання апелянтом такого клопотання підтверджує відсутність у позивача претензій саме до ВАТ «Львівобленерго». ВАТ «Львівобленерго» вказує, що розрахунок розміру витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи проведено у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №1258 від 21.12.05р. «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення процесів повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ВАТ «Львівобленерго» ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що її слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ВАТ «Львівобленерго» і відмовляючи на цій підставі в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно встановив, що сторонами договірних відносин по наданню послуг з постачання електричної енергії за спірний період є, з однієї сторони, ВАТ «Львівобленерго» як постачальник електричної енергії, а з другої сторони ОСОБА_2, ОСОБА_3 як споживачі електричної енергії, які є співвласниками квартири №10 будинку №60 на вул. Шевченка м.Стрия Львівської області, до якої постачальник постачає електричну енергію, а відтак, правильно визначив сторін у даному спорі. Посилання апелянта на те, що у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачем за його позовом повинно бути комунальне підприємство «Світанок», на балансі якого знаходиться будинок обєкт споживання електричної енергії, є не обґрунтованим, оскільки у відповідності до ст.19 зазначеного вище Закону залучення балансоутримувача як сторони договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг (споживачем, виконавцем або виробником), допускається законом, але не є обовязковим, і має бути обумовленим у договорі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що зобовязання між сторонами з постачання електричної енергії виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, оскільки письмового договору між ними укладено не було, а тому при виконанні своїх зобовязань кожна сторона повинна дотримуватись вимог означеного вище нормативного-правового акту.

Судом встановлено, що облік спожитої електричної енергії здійснювалось за показами електролічильника №0587988, який встановлений, підключений та опломбований ВАТ «Львівобленерго» з моменту визначення його новим виконавцем послуг з постачання електричної енергії до будинку за місцем проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, що відповідає вимогам пункту 8 ПКЕЕН. З цієї підстави суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги позивача про облік електроенергії електролічильником №К 451051, який був розрахунковим приладом обліку між побутовим абонентом ОСОБА_2 та житлово-експлуатаційною організацією Стрийського вагоноремонтного заводу до часу переведення на розрахунки із ВАТ «Львівобленерго», тобто до 16.11.2005 року, і встановлення нікчемності запроваджених ВАТ «Львівобленерго» умов обліку електричної енергії другим приладом обліку №0587988. Крім того, оплата спожитої електричної енергії за період з 16.11.2005 року до червня 2009 року здійснювалась ОСОБА_2 за показами приладу обліку №0587988, встановленого ВАТ «Львівобленерго», що підтверджує визнання ним саме таких умов обліку споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 22 ПКЕЕН, оплата спожитої електричної енергії може здійснюватись за розрахунковими книжками, або платіжними документами, які виписуються енергопостачальником, або за карткою попередньої оплати.

Судом першої інстанції встановлено, що оплата за постачання електричної енергії здійснюється через пункти прийому платежів на електронному носії, де споживач отримує його в паперовому вигляді (квитанція після оплати або інформація про нарахування в разі, якщо споживач не бажає оплачувати за спожиту електроенергію, а лише хоче дізнатись про проведені нарахування). Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначена ВАТ «Львівобленерго» форма оплати відповідає вимогам, які встановлені пунктом 22 ПКЕЕН до однієї з форм оплати платіжного документу, а саме: що платіжний документ, який споживач отримує у пункті прийому платежів на електронному носії, виписується енергопостачальником. Зазначеним вище пунктом не встановлено порядку здійснення оплати за постачання електричної енергії, однак, він може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки між сторонами в даній справі письмового договору не укладено, споживачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні дотримуватись порядку оплати за надані послуги, який встановлений постачальником для всіх інших громадян, що відповідає вимогам ст.633 ЦК України.

Задоволення решти позовних вимог позивач ОСОБА_2 обґрунтовує недотриманням відповідачем порядку встановлення приладу обліку електричної енергії, порядку та форми оплати наданої послуги за спірний період, і на цій підставі він вважає неправомірними всі подальші дії відповідача, повязанні із відключенням його квартири від загальної мережі енергопостачання та наслідків, які випливають із такого відключення, і саме з такими неправомірними діями відповідача він повязує виникнення у нього прав, які просить суд визнати.

З огляду на викладені вище мотиви безпідставності позовних вимог позивача ОСОБА_2 про визнання права на постачання електроенергії від ВАТ «Львівобленерго» на певних умовах, встановлення нікчемності запроваджених відповідачем умов обліку, форми і порядку оплати за споживання електричної енергії, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову на цій підставі в задоволенні інших його вимог, а саме: про визнання відповідача таким, що прострочив у видачі позивачеві платіжних документів для оплати електроенергії за спірний період, визнання права позивача на відстрочку оплати електроенергії до видачі йому платіжних документів для оплати спожитої електроенергії, визнання недійсними актів реагування, виданих ВАТ «Львівобленерго» на порушення позивачем правил користування електричною енергією, і повязаних з цим дій.

Дотримання ВАТ «Львівобленерго» порядку відключення квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено судом першої інстанції на достатньо зібраних доказах, яким суд дав правильну оцінку, висновки суду ґрунтуються на нормах матеріального закону, який регулює спірні правовідносини.

Розмір заборгованості за спожиту електричну енергію та обрахування вартості необлікованої електричної енергії апелянтом не оспорюється, а тому апеляційний суд не перевіряє в цій частині законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення суду.

Доводи апелянта про неправильність обрахування і стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а відтак, порушення норм процесуального закону, є безпідставними, оскільки їх розмір визначено у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №1258 від 21.12.05 р. «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення процесів повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів», який становить 120 гривень 00 копійок, як за розгляд судом справи про спір майнового характеру, оскільки однією з вимог позивача за зустрічним позовом є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. При покладенні солідарного обовязку по сплаті судових витрат на сторін, суд першої інстанції правильно застосував аналогію закону, оскільки нормами процесуального закону, зокрема, статтею 88 ЦПК України, яка визначає порядок розподілу судових витрат за наслідками прийнятого судом рішення, цього питання не врегульовано.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер та учасників спірних правовідносин, повно і всебічно з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в межах заявлених позовних вимог, висновки суду ґрунтуються на доказах, яким суд дав правильну оцінку з точки зору їх належності та допустимості, застосував матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини і не порушив норм процесуального закону.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення.

Керуючись ст.303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.