Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-730/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Бугіль В.В.

при секретарі Моргун О.В.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

Встановив:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначила, що вона проживає у власному будинку за адресою с. Лемешівка Яготинського району Київської області вул. Центральна 204. Окремо від неї проживають її рідні дочки в м. Києві: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4. Скориставшись даною обставиною, одна з її дочок, ОСОБА_4, в жовтні місяці 2007 року, заявила їй, що вона має намір довічно утримувати її. В замін попросила її подарувати їй її житловий будинок. Порадившись з іншими своїми дочками вони спільно прийняли пропозицію ОСОБА_4 Остання терміново, 04.10.2007 року зареєструвала її право власності на житловий будинок в Яготинському БТІ. 26 жовтня 2007 року вона підписала договір дарування будинку за вказаною адресою. Даний договір посвідчено було приватним нотаріусом ОСОБА_8 й зареєстровано в реєстрі за № 5243.

Після отримання у власність вищевказаний житловий будинок ОСОБА_4 відмовилась виконувати які б то не було взяті нею зобовязання, щодо догляду її. Більш того, закрила на свій замок кладову кімнату в будинку, де вона зберігала свої продукти харчування та інші необхідні їй для проживання речі та майно. Також закрила на свій замок одну з житлових кімнат будинку. Приїжджаючи з м. Києва в с. Лемешівка до даного житлового будинку, стала вимагати в неї гроші на її потреби, та стала забороняти іншим її дочкам, своїм сестрам, відвідувати її. Знаючи, що майже повністю втратила зір, відмовилась надавати їй будь яку б то не було допомогу в лікуванні. Після реєстрації на своє імя права власності на вказаний житловий будинок, остання жодного разу, до даного часу не оплатила кошти за електропостачання до будинку та за газопостачання. Такі оплати проводить позивачка за кошти власної пенсії. Оскільки, вищевказаний договір дарування будинку був укладений під впливом обману в жовтні 2007 року, і вона повірила, що її дочка дійсно прийняла рішення довічно її утримувати (доглядати), але своїх зобовязань не тільки не виконує, а навпаки використовує її, щоб вона для неї доглядала та за свої кошти утримувала будинок, просила визнати договір дарування, укладений між нею та відповідачкою недійсним, та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків по справі, суд приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно довідки Лемешівської сільської ради Яготинського району № 325 від 29.07.2010 року позивачка проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.1996 року позивачка успадкувала даний будинок після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 Згідно договору дарування від 26.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Яготинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, ОСОБА_3 подарувала належний їй будинок своїй дочці ОСОБА_4

З пояснень представника вбачається, що відповідачка запропонувала позивачці у 2007 році за умови її допомоги та догляду до смерті, обслуговування позивачки, щоб остання подарувала їй належний позивачці будинок. Позивачка поспілкувавшись з іншими дочками та не знайшовши нічого поганого в даній пропозиції вирішила подарувати відповідачці власний будинок. Однак, враховуючи свою юридичну необізнаність вона уклала не договір довічного утримання а договір дарування будинку. На протязі більше року після укладення договору дарування будинку, відносини між ними були нормальні. Однак, в минулому році відносини з незрозумілих їй причин різко погіршились. Відповідачка змінила до неї своє ставлення. Позамикала кладочку де були її продукти харчування та одну житлову кімнату з її особистими речам в тому числі і з постільною білизною. Почала постійно з нею сваритися та виганяти з дому. Витрати по сплаті за газопостачання та електроенергію позивачка несе сама, за рахунок пенсії.

З пояснень позивачки видно, що її дочка умовила подарувати будинок. Вона її годувала, виховувала її дитину. Відповідачка обіцяла її доглядати до смерті. Після укладення договору відповідачка почала виганяти її з хати. Вона ночувала під сараєм, останній раз на початку листопада 2010 року за те, що вона не вчасно відчинила їй двері. Сказала що продасть хату та відправить її в Київ. Украла в неї квитанції за сплату газопостачання та електроенергію. Під час укладання договору дарування їй показали де розписатися. Позакривала її кладову та кімнату з речами. Не надавала їй права садити город. Постійно казала, що хата її і вона буде робить, що хоче. Звернулася до суду з позовом тільки зараз оскільки вже далі так жити не може.

З пояснень свідка ОСОБА_10, сусідки позивачки, вбачається, що вона неодноразово чула сварки у будинку позивачки між нею та її дочкою, відповідачкою по справі. Відносини між сторонами дуже погіршилися останньою зимою. Після чергового скандалу, відповідачка дзвонила їй з проханням поговорити з її матірю, тому що остання хотіла піти з дому, на що вона погодилася та заспокоїла позивачку. Відповідачка по справі замкнула кладову кімнату в якій знаходилися продукти харчування позивачки, тому позивачка зверталася до неї про допомогу і вона допомагала їй продуктами харчування. Ходила купувала їх. Позивачка по справі віддавала їй свої гроші з пенсії на зберігання. Також пояснила, що коли відповідачка заболіла то позивачка віддала їй свої гроші які отримала як виплату від Німеччини за перебування на її території пі час війни.

З пояснень свідка ОСОБА_11, сусідки позивачки, вбачається, що на протязі трьох зимових місяців вони з матірю допомагали та утримували позивачку, оскільки її дочка, відповідачка по справі не приїздила до села та замкнула кладову кімнату з її продуктами харчування. Зі слів позивачки знає що остання подарувала своїй дочці будинок за умови догляду дочкою ї до смерті, однак остання цього не робить. Не одноразово чула сварки між сторонами.

З показів свідка ОСОБА_7, дочки позивачки, вбачається, що про договір дарування вона дізналася у 2008 році. Мати пояснювала про те, що чому вона подарувала будинок саме відповідачці так як, остання її вмовила, живе бідніше усіх та пообіцяла доглядати її та допомагати їй. З відповідачкою знаходиться в неприязних відносинах. Відповідачка, коли вони приїздили до будинку матері не пускала їх в дім та вказувала, що це її будинок. За останній час вона з сестрами приїздять до матері та допомагають їй. Коли матері робили операцію на очах то відповідачка дзвонила їй та сказала, щоб вона зібрала з інших сестер по 200 гривень на операцію та завезла її дочці. Вона зробила це, однак в подальшому у лікарні дізналася, що операція безкоштовна та проводиться за рахунок фонду який оплачує операцію особам які постраждали від німецької окупації.

З показів свідка ОСОБА_6, дочки позивачки, вбачається, що у 2007 році в присутності відповідачки та їхньої сестри ОСОБА_12 мати вказувала, що буде дарувати будинок відповідачці. Про те, що будинок був подарований вона дізналася у 2008 році в сільраді. Вона з сестрами була спокійна та погодилася про такий вибір матері. Матір пояснювала свої дії щодо дарування будинку саме відповідачці пояснювала тим, що остання пообіцяла їй доглядати її, що вона після її смерті буде старшою над сестрами як матір. В подальшому відповідачка почала не пускати їх до будинку, перешкоджала спілкуванню з матірю коли вони приїздили у село. Сусіди їй розповіли що відповідачка закрила кладову кімнату з продуктами харчування і коли вона з сестрами приїхала до дому до матері то дійсно це побачила. Замок вони не збивали, оскільки будинок вже належить відповідачці.

З показів свідка ОСОБА_13, дочки позивачки, вбачається, що остання дізналася про укладення договору дарування у 2008 році. Мати пояснювала свій вибір тим, що відповідачка пообіцяла її довічно доглядати та бути старшою над іншими дочками після її смерті. Після укладення договору дарування відповідачка заявила сестрам, що без її дозволу вона не буде їх пускати у будинок. Оплату операції на зір матері проводив фонд за кошти Німеччини, однак відповідачка намагалася зібрати з них кошти на операцію.

З пояснень відповідачки вбачається, що у 2007 році мати запропонувала їй подарувати будинок, зі склавшись, на те, що вона старша дочка і після її смерті інші сестри будуть приїздити до неї як приїздять зараз до матері. Вона сумнівалася щодо прийняття такого дарунку, оскільки будинок перебував у дуже поганому стані. Вона консультувалася зі своїми знайомим з цього приводу. В подальшому прийняла рішення про прийняття пропозиції матері. При укладанні договору дарування будинку ніяких умов не було. Приїздила вона до матері тоді коли дозволяв час. Допомагала їй, привозила продукти харчування. З сестрами і до укладення договору і після цього стосунків не підтримує. Комору з продуктами харчування вона ніколи не закривала, а житлову кімнату закрила з дозволу матері, оскільки в неї почали пропадати речі. Вважає, що матір проти неї настроїли її сестри. Сестрам вона не повідомляла про укладення даного договору, оскільки мати сказала що повідомить сама. Щодо лікування материного зору, то він проводився за кошти фонду Примирення та відродження, вони свої кошти не вкладали. Інші кошти які мати отримувала, як остарбайтер, вона просила у матері на свою операцію і вона їй їх надала.

З показів свідка ОСОБА_12, сусідки позивачки, вбачається, що остання стверджує, що саме позивачка запропонувала відповідачці подарувати будинок з тих мотивів, що вона сама старша та бідна дочка. Про вказане їй розповідала саме позивачка. Відповідачка часто приїздила до позивачки та допомагала їй по господарству. Город обробляла саме відповідачка. Інколи позивачка.

З показів свідка ОСОБА_14, знайомої відповідачки, вбачається, що відповідачка розповідала їй що її мати запропонувала подарувати будинок, однак вона сумнівалась чи приймати в дар даний будинок, оскільки він був дуже в поганому стані. Однак в подальшому погодилась. Вона приїздила до спірного будинку разом із позивачкою. За час коли вона там перебувала позивачка ніколи на дочку не скаржилась. Вона допомагала вибирати картоплю на городі.

З показів свідка ОСОБА_15, знайомої відповідачки, вбачається, що відповідачка розповідала їй що її мати запропонувала подарувати будинок, однак вона дуже сумнівалась щодо прийняття даного будинку, оскільки на нього було необхідно витрачати великі кошти. Вона ніколи не розповідала про будь-які умови дарування будинку.

З показів свідка ОСОБА_16, жительки села Лемешівка, вбачається, що одного разу при зустрічі з позивачкою вона дізналася від неї про те, що остання подарувала будинок своїй дочці, відповідачці по справі.

Статтею 212 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, заслухавши пояснення свідків, оцінюючи усі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що до показів свідків в даній справі слід ставитися критично. Так, до показів свідків з боку позивача ОСОБА_10, ОСОБА_11, сусідок позивачки, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_17 - дочок позивачки, суд ставиться критично, оскільки вказані особи тривалий час знаходяться у неприязних відносинах з відповідачкою. Сестри відповідачки фактично зацікавлені у скасуванні даного договору дарування. Свідками укладення договору дарування вони не були. Дізналися про укладення даного договору тільки у 2008 році.

До показів свідків з боку відповідали ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, суд також ставиться критично, оскільки дані свідки, також не були присутніми при укладанні договору дарування. Щодо обставин укладення договору знають тільки зі слів відповідачки, що викликає сумнів у обєктивності їх свідчень.

Тому, суд бере до уваги безпосередньо пояснення саме позивачки та відповідачки, оскільки тільки вони були присутні під час укладення договору дарування. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обговорюючи можливість укладання договору дарування та в подальшому при укладанні договору дарування, позивачка розраховувала на довічний догляд та допомогу з боку відповідачки до своєї смерті. Така домовленість між ними виникла, однак із-за своєї юридичної необізнаності позивачка не мала змоги та знань, щодо розгляду можливості укладення договору довічного утримання.

Пояснення відповідачки про те, що саме позивачка запропонувала їй подарувати будинок не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того, відповідачка пояснила, що вона була зацікавлена в проживанні в даному будинку влітку, оскільки та в неї було бажання користуватися даним будинком.

Письмові докази надані сторонами, а саме квитанції про сплату за електроенергію та газ, свідчать тільки про те, що саме позивачка і до укладення договору дарування і після нього оплачувала вказані послуги. Відповідачка в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що вона користувалася льготами матері по оплаті за надані послуги з газ та електропостачання.

Надані відповідачкою накладні про купівлі будівельних матеріалів № 376 від 11.08.2007 року; № 28 від 19.07.2009 року; № 30 від 19.07.2009 року свідчать на думку суду лише про те, що відповідачка розраховуючи на отримання у власність будинку та в подальшому отримавши його використовувала дані будівельні матеріали для ремонту будинку. Однак, вони не свідчать про те, що вказані матеріали придбавались саме за кошт відповідачки та вона будь-яким чином істотно поліпшила умови проживання у будинку. В судовому засіданні було встановлено, що в будинку була пофарбована криша, залиті відмостки та поміняно паркан.

Суд також зазначає, що з пояснень усіх сторін видно, що до моменту та на протязі року після укладення договору дарування відносини між сторонами були добрі. Однак після спливу строку позовної давності передбаченому ст. 728 ЦК України, терміном в один рік, яка застосовується до вимог про розірвання договору дарування, відносини між сторонами різко погіршилися, що свідчить про те, що відповідачка отримавши на праві власності будинок вважала за непотрібне в подальшому здійснювати допомогу та догляд за матірю.

Відповідачка не змогла спростувати пояснення позивачки про те, що вона її виганяла з будинку, та про виникаючі постійно сварки з матірю. Її посилання на зговір сестер, на думку суду є нічим іншим як формою захисту своїх виниклих майнових прав. Вказане також доводиться поясненнями позивачки про те, що відповідачки по справі замкнула кладову кімнату з її продуктами харчування та одну з кімнат у житловому будинку в які знаходилися її речі, в тому числі і постільна білизна, що підтверджується ОСОБА_14 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 серпня 2010 року проведеними представниками Лемешівської сільської ради.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, таки правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 235 ЦК України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Частиною 2 статті 717 ЦК України вказано, що договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Тому суд приходить до висновку, ідо укладаючи договір дарування позивачка помилялась стосовно прав та обовязків сторін за договором, вважала, що фактично укладає договір довічного утримання, за яким їй буде надано необхідний догляд по старості та утримання з боку дочки. Враховуючи наведене, зважаючи на похилий вік та малодосвідченість позивачки, суд вважає доведеними наведені позивачкою обставини справи, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88,209, 213-215 ЦПК України, ст. 2030, 229, 235, 717, 728 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, 26 жовтня 2007 року № 5243 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 125 (сто двадцять пять) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бугіль