Барвінківський районний суд Харківської області
Справа № 2-231/10 р.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2010 р. Барвінківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді Черних Є.А.

секретаря Пінега Я.О., Самойленко О.М.

прокурора - Масельського О.І.

представника позивачки - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного Казначейства України, прокуратури Харківської області, ГУМВС України в Харківській області, УБОЗ ГУМВСУ в Харківській області про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги у судовому засіданні, позивачка просила стягнути на її користь на відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої незаконним затриманням її працівниками УБОЗ ГУМВС У в Харківській області та слідчим Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області 24 квітня 2008 року та незаконною виїмкою її майна, а саме куртки шкіряної та мобільного телефону, суми в звязку з поданням юридичної допомоги, яка склала 4000 грн., медичної допомоги 935.85 грн., транспортні витрати 2500 грн., 50 000 грн. суми моральної шкоди, посилаючись на наступне.

В порушення вимог процесуального права позивачку незаконно, поза її волі працівники УБОЗу ГУМВС У в Харківській області та старший слідчий Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області примусове в нічний час доставили до службового приміщення вказаної прокуратури, розташованої в м. Ізюмі Харківської області, де позивачка утримувалася з 21 00 год. 24 квітня до 4 00 год. 25 квітня 2008 року, будучи обмеженою у правах на спілкування, вільне пересування, повністю ізольованою від рідних та суспільства, без належного оформлення процесуальних документів.

Крім того, при незаконному затриманні працівниками УБОЗу та прокуратури було здійснено незаконну виїмку куртки шкіряної вартістю 500 грн. та мобільного телефону 500 грн..

Постановою Ізюмського міськрайонного суду від 28 травня 2009 року скарга представника позивачки задоволена та визнано дії працівників органів дізнання та прокуратури, які супроводжувалися затриманням позивачки 24 квітня 2008 року незаконними.

В звязку з тим, що позивачка незаконно на протязі 7 годин була затримана, їй було спричинено моральні страждання, які полягали в тому, що вона була обмежена у правах на спілкування, вільне пересування, повне ізолювання від рідних та суспільства.

На підставі викладеного позивачка просила вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 11 серпня 2010 року замінено відповідача головного управління Державного казначейства України на належного Державного Казначейства України.

Ухвалою суду від 10 вересня 2010 року по справі залучений в якості співвідповідача УБОЗ ГУМВД У в Харківській області.

У судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої вимоги та дала пояснення відповідно до викладених нею як у первісному позові так і в уточненому позові.

Представник позивача вимоги останньої підтримав, вказавши, що доповнень до викладеного позивачкою, не має.

Представник відповідача прокуратури Харківської області вимоги позивачки не визнав, посилаючись на те, що у відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивачка права на відшкодування будь якої шкоди не має. Крім того, позивачкою не надано доказів про завдання матеріальних збитків, , витрат на надання юридичної допомоги, транспортних витрат та витрат на лікування. В цьому звязку просив в задоволенні позову відмовити.

Представник ГУМВСУ в Харківській області проти позову заперечував, посилаючись на відсутність вини саме представників ГУМВС У в Харківській області, які ніяких дій у затриманні позивачки не приймали.

Представник УБОЗу ГУМВД У в Харківській області проти позову заперечував, посилаючись на відсутність причинного звязку затримання позивачки та дій працівників УБОЗу.

Державне Казначейство України, будучи належним чином повідомлене про час та місце слухання справи, до суду представника не направили, про причини неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи в їх відсутність, або про відкладення справи не зверталися.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов наступного.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Порядок захищення порушених прав, обраний позивачкою не суперечить загальним принципам цивільного судочинства, гарантує їй конституційні права на судовий захист цивільного права і інтересу, визначеному ст.3 ЦК України, тому, даний позов розглянутий судом в порядку позовного провадження.

Судом встановлено, що у відповідності до постанови Ізюмського міськрайсуду Харківської області, яка на час слухання справи є чинною, від 28 травня 2009 року, скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах обвинувачуваної ОСОБА_2 в частині незаконного короткочасного затримання 24 серпня 2008 року останньої задоволено. Із вказаної постанови вбачається, що із матеріалів кримінальної справи № 41080012 слідує, що ст. слідчим прокуратури ОСОБА_3 проводилася перевірка за фактом отримання хабара головним податковим інспектором Барвінківського відділення Ізюмської ОДПІ ОСОБА_2. В матеріалах дослідчої перевірки вказано, що 24 серпня 2008 року близько 21 - 00 години в м. Барвінкове на вул.. Червонозаводській головним податковим інспектором Барвінківського відділення Ізюмської ОДПІ ОСОБА_2 отримано хабар від громадянина ОСОБА_4 в сумі 1500 грн.. Вказаний факт було зафіксовано у протоколі огляду місця пригоди від 24.04.2008 року ст. слідчим Курченко В.В. в присутності та за участю співробітників УБОЗу та ГУМВС У в Харківській області за заявою ОСОБА_4. За результатами перевірки кримінальну справу було порушена постановою Ізюмського міськрай прокурора Харківської області 04.05.2008 року по відношенні до ОСОБА_2 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. В матеріалах кримінальної справи відсутній протокол затримання ОСОБА_2 в порядку ст. 106 КК України. При цьому суд знайшов достатніми підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині незаконного затримання ОСОБА_5 24 квітня 2008 року в нічний час з 21 00 години до 4 00 години 25 квітня 2008 року так як фактичне затримання ОСОБА_2 мало місце при відсутності належно оформлених на те процесуальних документів.

Стаття 1 Закону України № 266/94-ВР від 1 грудня 1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" зі змінами (далі Закон) встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України: "Про оперативно-розшукову діяльність" , "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінальної справи за відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені злочину (п.2 ст.2).

У відповідності до ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченого цим законом , виникає у випадках:

1)Постановлення виправдувального висновку суду.

1-1)Встановлення в обвинувальному висновку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення спарви на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного в відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно пошукових заходів.

У відповідності до вимог ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), за відсутністю такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Закон прямо не передбачає право позивачки на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбаченого законом. А тому суд застосовує аналогію Закону і приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

Посилання представників відповідачів на недоведеність позивачем своїх вимог та спричинення моральної шкоди, голослівні, надумані, такі,що суперечать вимогам Закону та спростовуються не лише вище приведеними доказами, а також поясненням свідка ОСОБА_6, яка підтвердила, що позивачка 25 квітні 2008 року була госпіталізована до Барвінківської ЦРЛ у стресовому стані і перебувала на лікуванні з 25 квітня 2008 року по 30 травня 2008 року.

З довідки Барвінківської ЦРЛ від 15 квітня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Барвінківській ЦРЛ з 25 квітня 2008 року по 30 травня 2008 року з діагнозом вазомоторна енцефалопатія з цефалгічним синдромом, явищами ВСД з вегето-судинними пароксизмами, астенічним синдромом. Пролапс митрального клапану ІІ ст. з регурітацією І ст. (а.с. 12).

Позивачка просила суд відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. за період її незаконного короткочасного затримання з 24 квітня 2008 року з 21 00 год. по 25 квітня 2008 року до 4 00 год..

Відповідно до ст. 13 Закону України від 1 грудня 1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (зі змінами), розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно з ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку встановлених законом.

Суд вважає доведеним, що позивачка зазнала моральних страждань у звязку з незаконним затриманням, чим були порушені її права відповідно до ст.29 Конституції України та звичайний життєвий уклад.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, загальний час незаконного короткочасного затримання позивачки з 24 квітня з 21 00 год. по 25 квітня 2008 року по 4 00 год. склав 7 годин.

Відповідно до ст.2 Закону України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 року, з 01.12.2010 року встановлений мінімальний розмір заробітної плати 922 гривень.

Таким чином, мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду справи становить 922 грн..

Враховуючи загальний час незаконного короткочасного затримання позивачки 7 годин, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 922 грн. та враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань та їх наслідки, та інші негативні впливи внаслідок незаконного затримання позивачки, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 922 грн.

Позивачкою заявлявся цивільний позов про відшкодування витрат на медичну допомогу на суму 935.85 грн..

Проте, позивачкою не надано доказів про призначення саме тих медикаментів, які вона придбала . Не надано доказів, що саме позивачкою було придбано медикаменти на вказану суму. А тому суд вважає необхідним в задоволенні позову у вказаній частині відмовити.

Позивачкою заявлявся цивільний позов про відшкодування транспортних витрат.

Проте, позивачкою не надано доказів про розрахунок вказаних витрат, в звязку з чим вони сплачувалися. Суд не приймає до уваги показань допитаного у суді в якості свідка ОСОБА_7 про те, що він на прохання позивачки на автомобілі возив її до міста Харкова, Ізюма, так як останній не вказав конкретної дати поїздок та її мети.

Суд також знаходить безпідставними позовні вимоги позивачки в частині того, що шкіряну куртку та мобільний телефон у неї вилучено незаконно, так як вказані речі у встановленому законом порядку постановою ст. слідчого прокуратури визнані та залучені до матеріалів кримінальної справи як речові докази.

Позивачкою заявлявся цивільний позов про відшкодування витрат на правову допомогу на суму 4000 грн..

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 оку № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено Граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не п перевищує суми , що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Згідно даних журналів судових засідань, представником позивачки, адвокатом ОСОБА_1, який діяв на підставі договору від 30 березня 2010 року, укладеного між ним та позивачкою, для здійснення юридичної допомоги, було витрачено 3 год. 30 хв. часу.

Відповідно до ст.2 Закону України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 року, з 01.12.2010 року встановлений мінімальний розмір заробітної плати 922 гривень.

Таким чином, сума витрат на правову допомогу за одну годину склала: 922 (мінімальний розмір заробітної плати) х 40 : 100 =369 грн.. А всього сума вказаних витрат складає -

369 грн. х 3 г. 30 хв. = 1290 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 84, 212-215 ЦПК України, п.2 ч.1 ст.1167, ЦК України, Законом України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду , Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), ст.2 Закону України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 року , суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути за рахунок Державного Бюджету України в особі Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 922 (девятсот двадцять дві) грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1290 (одну тисячу двісті девяносто) грн. суми витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Є.А. Черних.