Справа 2-120/10
Номер провадження 2-120/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Тулик І.І.,

при секретарі - Шемота М.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивачів - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представників третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: Лазещинська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, управління Держкомзему в Рахівському районі про встановлення земельного сервітуту, заборону вчинення певних дій, усунення перешкод у користуванні під'їзною дорогою та зобов'язання вчинити певні дії та справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог Лазещинська сільська рада, управління Держкомзему в Рахівському районі про встановлення земельного сервітуту та заборону вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

Позивачі. ОСОБА_6, ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування, який мотивували тим, що до належного їм житлового будинку № 138 в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області пролягає дорога загального користування завширшки 2,5 -3 м. і являє собою ґрунтову дорогу. Однак відповідачка, не маючи правових засад та морального на те права загородила дану дорогу загального користування, встановивши на ній капітальний шлагбаум та розмістивши на самій дорозі будівельні блоки, внаслідок чого було перегороджено саму дорогу та унеможливлено вільне та безперешкодне її використання за призначенням. Даною дорогою крім них користуються і інші мешканці села, які використовують суміжні земельні сінокісні угіддя під сінокосіння. Безпідставність дій ОСОБА_7 підтверджується і те. що земельна ділянка, яку вона використовує під сінокіс, являється державною власністю. Вирішити спірне питання в добровільному порядку відповідачка відмовляється. У зв'язку з чим просили винести судове рішення, яким захистити їх право землекористування дорогою загального користування шириною 2.2-3 м, розташованою в урочищі «Репегів» с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області на сінокісній земельній ділянці, переданій ОСОБА_7 в оренду, шляхом заборони останній вчиняти особисто чи через третіх осіб будь-які дії. які б порушували їх право користування даною дорогою загального користування, зобов'язати відповідачку звільнити дорогу загального користування шириною 2,5 - 3 м, що розташована в урочищі «Репегів» є. Лазещина на сінокісній земельній ділянці, переданій їй в оренду, від будівельних матеріалів та зобов'язати її демонтувати шлагбаум, що встановлений на даній дорозі та стягнути із відповідачки судові витрати.

Під час розгляду справи позивачі двічі змінили позовні вимоги, за якими просили встановити постійний, безплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду ними гужовим та транспортним засобами по під'їзній дорозі шириною 3,5 м, яка йтиме по межі земельної ділянки, переданої ОСОБА_7 в тимчасове користування в урочищі «Репегів» с. Лазещина із земельною ділянкою, землекористувачем якої являється ОСОБА_9, довжиною близько 88-90 метрів з наступним лівим поворотом на 90 градусів через спірну земельну ділянку до суміжної ділянки ОСОБА_6 до існуючих воріт, заборонити ОСОБА_7 вчиняти особисто чи через третіх осіб будь-які дії, які б порушували право користування ними вказаною під'їзною дорогою, зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ними під'їзною дорогою, шляхом її звільнення від будівельних матеріалів (блоків) та зобов'язання відповідачки демонтувати шлагбаум, що встановлений на даній дорозі та стягнути з відповідачки судові витрати.

Ухвалою суду від 24 грудня 2009 року до участі у справі залучено Лазещинську сільську раду в якості третьої особи без самостійних вимог.

В свою черг> до суду також звернулася ОСОБА_8 з позовом до ОСОБА_7, Лазещинеької сільської ради Рахівського району Закарпатської області про встановлення земельного сервітуту та заборону вчинення певних дій, посилаючись на те, що на підставі Державного акту на право власності на землю вона являється власником земельної ділянки площею, 0,93 га, що розташована в урочищі «Репегів» на території Лазещинеької сільської ради Рахівського району Закарпатської області. До даної земельної ділянки пролягає під'їзна ґрунтова дорога завширшки 2,5-3 м., яка проходить, в тому числі, і через земельну ділянку відповідачки. Однак відповідачка, не маючи правових засад та морального на те права загородила дану дорогу загального користування, встановивши на ній капітальний шлагбаум та розмістивши на самій дорозі будівельні блоки, внаслідок чого було перегороджено саму дорогу та унеможливлено вільне та безперешкодне її використання за призначенням. Даною дорогою крім позивачки користуються і інші мешканці села, які використовують суміжні земельні сінокісні угіддя для сінокосіння. Вирішити порядок користування даною дорогою ОСОБА_7 відмовляється. У зв'язку з чим просила винести удове рішення, за яким встановити постійний, безплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду нею гужовим та транспортним засобами по під'їзній дорозі шириною 3,5 м, яка йтиме по межі земельної ділянки, переданій ОСОБА_7, зі земельною ділянкою, землекористувачем якої являється ОСОБА_9, довжиною близько 88-90 метрів з наступним лівим поворотом на 90 градусів через спірну земельну ділянку до суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 до існуючих воріт, заборонити ОСОБА_7 вчиняти особисто чи через третіх осіб будь-які дії, які б порушували право користування ними вказаною під'їзною дорогою та стягнути з відповідачки судові витрати.

Ухвалою суду від 14 вересня 2010 року цивільна справа за позовом ОСОБА_8 об'єднана в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2010 року до участі в справі залучено управління Держкомзему в Рахівському районі Закарпатської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка водночас представляє інтереси ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник позивачів, ОСОБА_1, ОСОБА_8 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить їх задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснив, що до дворогосподарства ОСОБА_1 та ОСОБА_8 існують інші дороги, якими користувалися попередні власники. На земельній ділянці відповідачки ніколи дороги не було і ніхто там не ходив. Позивачі самовільно, без згоди ОСОБА_7 зробили собі доріжку. При наданні у користування земельної ділянки, факт існування дороги загального користування не вказано. Просить в позовах відмовити, як безпідставним та необгрунтованим.

Представник третьої особи, управління Держкомзему в Рахівському районі, ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважає, що позивачами не доведено, що не має іншої дороги, про що свідчить відповідний акт. Відповідачка користується земельною ділянкою згідно договору оренди. При цьому, земельний сервітут встановлюється лише тоді, коли немає іншого варіанту.

Представник третьої особи, Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_5 вважає, що дорога повинна бути, однак сільська рада не взмозі самостійно вирішити дане питання, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду.

Свідок, ОСОБА_9, в судовому засіданні пояснив, що являється суміжним землекористувачем ОСОБА_1, та ОСОБА_7, при цьому ствердив, що дороги на належній ОСОБА_7 земельній ділянці дороги ніколи не було. ОСОБА_1 до свого дворогосподарства мають інший окремий підхід, ще з часу попереднього власника дворогосподарства. ОСОБА_8 так само має інший окремий підхід до свого будинку. Дану дорогу за власні кошти зробив ОСОБА_3, для під»їзду до свого будинку, дороги загального користування ніколи не було.

Свідок, ОСОБА_10 по суті спору пояснив, що також являється суміжним землекористувачем сторін і непам'ятає, щоб через земельну ділянку ОСОБА_3 проходила дорога загального користування і щоб нею користувалися позивачі чи попередні власники.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок, розташованих в урочищі «Репегів» с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку і які прилягають до земельної ділянки, якою на праві договору на право тимчасового користування землею ( втому числі на умовах оренди) користується відповідачка ОСОБА_7.

В підтвердження своїх позовних вимог про встановлення земельного сервітуту позивачі посилаються на відсутність під'їзду до їх земельних ділянок та будинків, розташованих на них.

Проте суд, оцінивши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи з таким твердженням позивачів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь - якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно із статтею 98 ЗК України, зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки.

Статтею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути.

Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Він повинен звернутися до власника (користувача) суміжної ділянки за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту.

Відповідно до статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Вказане кореспондується зі статтею 100 ЗК України, відповідно до якої, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Так, судом у виїзному судовому засіданні, проведеному 18 листопада 2010 року достовірно встановлено та не заперечено позивачами, що до їх земельних ділянок та дворогосподарства існує інша під'їзна дорога, яка проходить по верхній межі земельної ділянки ОСОБА_1 й ОСОБА_8. Зі слів останніх, вони користуються даною дорогою для під'їзду та доставки паливних матеріалів та іншого інвентаря, необхідного в господарстві.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні правові докази іск; вання на земельній ділянці відповідачки дороги загального користування, як це стверджують позивачі. Натомість із пояснень представника відповідача, третіх осіб, свідків, фактів, встановлених судом у виїзному судовому засіданні, вбачається, що позивачі претендують на використання частини земельної ділянки відповідачки під прохід, проїзд, незважаючи на його фактичну відсутність на даній земельній ділянці.

При цьому, за змістом ст. 83 ЗК України до комунальної власності не належать земельні ділянки, що передані у приватну власність громадян і юридичних осіб, а також ті, що не можуть передаватися у приватну власність. До них, зокрема, належать землі загального користування населених пунктів, окремі земельні ділянки земель лісового і водного фонду, а також ті, що використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що Лазещинська сільська рада, як власник земель загального користування виносила рішення про відкриття та узаконення дороги загального користування на згаданій земельній ділянці. Таке відсутнє і в схемах розташування земельних ділянок.

Тому, доводи позивачів, про те, що на земельній ділянці ОСОБА_7 є дорога загального користування, суд до уваги не приймає, поскільки згідно матеріалів справи такі дані відсутні, а навпаки вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 мають інший вільний доступ до своїх земельних ділянок та користуються для проїзду до них по верхній межі їхніх земельних ділянок.

Таким чином, закон вимагає від позивачів надання суду доказів, щодо неможливості іншого проїзду без обтяження сервітутом іншої земельної ділянки. Зазначені обставини позивачі не довели, чим не виконали вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Тому позивачам слід відмовити у задоволенні позову.

Зважаючи, що ухвалою Рахівського районного суду від 19 серпня 2010 року було вжито заходи по забезпеченню позову, на підставі ч.б ст.154 ЦГІК України слід скасувати вжиті, згідно вказаної ухвали, заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.3, 6, 8, 10,11, 57,60, 154,212-215,223 ЦПК України, суд,

ВИРІ III И В:

В задоволенні зміненого позову ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: Лазещинська сільська рада, управління Держкомзему в Рахівському районі про встановлення земельного сервітуту, заборону вчинення певних дій, усунення перешкод у користуванні під'їзною дорогою га зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в цілому.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: Лазещинська сільська рада, управління Держкомзему в Рахівському районі про встановлення земельного сервітуту та заборону вчинення певних дій відмовити в цілому.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рахівського районного суду від 19 серпня 2010 року скасувати.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.