Справа №2-3702/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд

міста Чернігова

в складі:

головуючого судді Ченцової С.М.

секретаря Биховець Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 нотаріальна контора про визнання договорів дарування недійсними ,

В С Т А Н О В И В :

01.09.2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсними договори дарування , посвідчені 21 липня 2009 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори , ОСОБА_5 , а саме : 7/39 частин житлового будинку , що знаходиться за адресою : м. Чернігів , вул. Воровського , 17 , зареєстрованого в реєстрі за № 1-2724; присадибної ділянки площею 0,0036 га , зареєстрованого в реєстрі за № 1-2726 ; присадибної ділянки площею 0,0047 га , зареєстрованого в реєстрі № 1-2728; присадибної ділянки площею 0,0021 га , зареєстрованого в реєстрі № 1-2730 .

Позов мотивовано тим , що на початку липня 2009 року син племінниці відповідач по справі , який проживав в м. Сімферополі , запропонував позивачці свої послуги по забезпеченню довічним доглядом : забезпечувати продуктами харчування , утриманням житлового будинку та присадибної ділянки в належному стані , здійснювати обов»язкові платежі за будинок і землю . Для цього він обіцяв переїхати на постійне проживання в м. Чернігів та поселитися в будинку позивачки . Замість цього він попросив відписати належну позивачці частину житлового будинку та земельні ділянки. На що позивачка погодилась та 21.07.2009 року в Другій ОСОБА_4 державній нотаріальній конторі уклала договори, текст яких не читала. Після оформлення договорів , відповідач змінив своє ставлення до позивачки, ігноруючи попередні домовленості.

Через деякий час позивачці стало відомо, що укладені договори не передбачають ніяких зобов»язань по утриманню та позбавляють права власності на частину будинку та земельні ділянки.

Позивачка зазначає , що договори дарування, укладені з метою приховати дійсний правочин , про довічне утримання, тобто це удаваний правочин.

Крім того , просить поновити пропущений строк позовної давності.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в заяві. Позивачка додатково пояснила , що договори вона не читала , їх читав відповідач, нотаріус нічого не роз»яснювала , а сама позивачка вважала, що племінник візьме її під опіку. На запитання відповіла , що вона знає що таке договір дарування та договір довічного утримання . Умови договору довічного утримання з відповідачем не обговорювали , не розповідала і нотаріусу про умови договору. Але , догадувалась , що племінник хоче дарування , бо на довічне утримання він не погоджувався. Пояснила , що раніше вона відписувала своє майно спочатку брату , потім сусіду , а потім відповідачу. На запитання відповіла , що укладені 21.07.2009 року договори вона прочитала через неділю , або через місяць. В кінці 2009 року звернулася до суду , щоб визнати договори дарування недійсними , але відповідач обіцяв , що він буде їй допомагати , просив залишити договори дійсними , тому вона написала заяву , щоб позов не розглядали.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені в письмовому запереченні до позову ( а.с. 25-27 ). Додатково пояснив , що він допомагав бабусі , як родич , але ніколи не зобов»язувався допомагати та утримувати її за умови , щоб вона подарувала своє майно.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив про задоволення позову. Пояснив , що позивачка добре розуміла , які договори укладала, оскільки суду дала пояснення , що вона знає що таке договір дарування , а що договір довічного утримання. Раніше зверталась до нотаріуса , складаючи заповіти та скасовуючи їх. Державному нотаріусу не говорила жодної з умов укладення договору довічного утримання. Позивачка пояснює , що відповідач обіцяв допомагати , але відповідач не обіцяв позивачку утримувати. Він допомагав їй , так як є її родичем. Крім того , позивачка до цього склала на відповідача заповіт , яким теж заповідала все своє майно. Крім того , позивачкою пропущено строк позовної давності . І причини , з яких позивачка просить їх поновити є не поважними. Оскільки , позивачка в грудні 2009 року вже зверталась до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними. Але , подала заяву про залишення позову без розгляду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила , що вона працює соціальним працівником, обслуговує позивачку з 29.09.2008 року. В серпні 2009 року визивала позивачці швидку допомогу, після чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Тоді вона говорила , що до неї ніхто не буде приходити. Тому , свідок весь час провідувала позивачку у лікарні. Раніше позивачка говорила , що написала заповіт на племінника , ОСОБА_7 . В серпні 2009 року говорила , що подарила племіннику « букет квітів» , вона не знала , що це договори дарування.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила , що вона проживає у квартирі позивачки з червня 2010 року, як наймач. Позивачка розповідала їй , що спочатку написала племіннику заповіт , а потім подарувала все що у неї було. Про те , що ОСОБА_3 у зв»язку з укладеним договором зобов»язувався допомагати їй , позивачка нічого не розказувала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі , свідків , дослідивши матеріали справи , суд дійшов висновку , що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав :

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог , які встановлені частинами першою- третьою , п»ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.3 та 5 ст. 203 ЦК України , волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У судовому засіданні встановлено , що 21.07.2009 року укладено договори дарування , за якими ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 належну їй 7/39 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Воровського , 17 в м. Чернігові та земельні ділянки , розташовані по вул.. Воровського , 17 площею 0,0036 га, 0,0047 га, та 0,0021 га. Вказані договори дарування частини будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок посвідчені державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори , ОСОБА_5 і містять застереження про те , що сторони , володіючи вільно українською мовою , прочитали текст цього договору особисто. Розуміючи значення, умови правочину та його правові наслідки , своїми підписами підтверджують , що укладений правочин є таким , що відбувся.

Позивач зазначає , що укладені нею договори дарування , укладені з метою приховати дійсний правочин - про довічне утримання.

Відповідно до ст. 235 ЦК України , удаваним є правочин , який вчинено сторонами для приховання іншого правочину , який вони насправді вчинили.

Дійсність укладених договорів дарування між сторонами підтверджується нотаріально посвідченим текстом договору , особистими підписами сторін , застереженнями про те, що сторони , володіючи вільно українською мовою , прочитали текст цього договору особисто. Розуміючи значення, умови правочину та його правові наслідки , своїми підписами підтверджують , що укладений правочин є таким , що відбувся.

У судовому засіданні встановлено , що позивачка хоча і людина похилого віку, але неодноразово оформляючи у державних нотаріусів юридичні документи , пов»язані з розпорядженням нерухомого майна , розбирається у питаннях оформлення документів; має добру пам»ять , про що може свідчити той факт , що позивачка пояснювала всі укладені нею заповіти та скасування одного із заповітів; зверталася до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними , а потім подала заяву про залишення позову без розгляду; маючи представника у судовому засіданні, брала активну участь в усіх стадіях судового процесу.

У судовому засіданні встановлено , що позивачка сама підписувала документ , тому відповідно до вищезазначеної Інструкції могла сама його прочитати. Судом не встановлено , що нотаріус не дала позивачці можливості прочитати договір , який вона підписувала. Крім того, сама позивачка пояснювала , що договори дарування нотаріус надала сторонам , читав їх в голос відповідач , зауважень з боку позивачки не було.

Не доказано в судовому засіданні , що сторони , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 умисно оформили договір дарування , але між ними насправді встановлювались інші правовідносини, стосовно договору довічного утримання.

У судовому засіданні позивачка не пояснювала , що з ОСОБА_3 домовлялись про довічне матеріальне забезпечення ; про те , як ОСОБА_3 буде її доглядати

( опікуватися ) ; яка грошова оцінка матеріального забезпечення ними визначалась і що про це вона повідомляла нотаріуса чи запитував її нотаріус про такі умови відписування будинку. Не говорила позивачка і про те , що нотаріус їй пояснювала , що вона підписує договір , згідно якого ОСОБА_3 повинен її утримувати .

Тому , суд вважає , що сторони не обговорювали умов укладення договору довічного утримання ( догляду ) , передбачених п. 84 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, тому і не могла позивачка думати , що вона укладає такий договір.

За таких обставин , суд вважає , що в ході розгляду справи доведено , що позивачці були відомі істотні обставини оформлення договорів дарування , тобто права та обов»язки сторін по цих договорах ; вона розуміла , що укладаючи такі договори , власником 7/39 частин житлового будинку та земельних ділянок буде ОСОБА_3 і на той час її це задовольняло . Про це може свідчити те , що договори дарування знаходились та до цього часу знаходяться у позивачки ; позивачка у судовому засіданні пояснила , що прочитала їх можливо через тиждень або через місяць, і у неї претензій до відповідача не було. Пізніше подала до суду позов про визнання договору дарування недійсним, але 09.12.2009 року подала заяву про залишення позову без розгляду ( а.с. 58).

За таких обставин , суд вважає , що підстав для визнання договору дарування недійсним , визнання правочину удаваним немає . Тому , у задоволенні позову необхідно відмовити повністю .

Керуючись ст.ст. 16, 203, 209, 215, 235, 257, 258, 717- 722, 744-751 ЦК України , Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання:

- договору дарування 7/39 частин житлового будинку з надвірними будівлями , що розташовані в місті Чернігові по вулиці Воровського , 17 , посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори 21.07.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2724;

- договору дарування земельної ділянки площею 0,0036 га , розташована в м. Чернігові по вулиці Воровського , 17 , посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори 21.07.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2726;

- договору дарування земельної ділянки площею 0,0047 га , розташована в м. Чернігові по вулиці Воровського , 17 , посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори 21.07.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2728;

договору дарування земельної ділянки площею 0,0021 га , розташована в м. Чернігові по вулиці Воровського , 17 , посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори 21.07.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2730.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ново заводського районного суду

м. Чернігова С.М. Ченцова