Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-3981/2010
РІШЕННЯ

Імям України

(ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ)

29 жовтня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді : Саган В.М.

при секретарях : Моргушко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Енергогарант, про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду від імені та в інтересах ОСОБА_1 із вищевказаним позовом до ЗАТ „СК „Енергогарант, з вимогами про стягнення з відповідача невиплаченого, відповідно умов договору, страхового відшкодування в розмірі 126000 грн., суму індексу інфляції-і382,22 грн. та три проценти річних в розмірі 5313,44 грн. за весь час прострочення зобовязання. Свій позов обґрунтував тим, що відповідач, будучи страховиком, не виплатив позивачу - страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту від 04.08.2008 р., належного страхового відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої його автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.03.2009 р.

Представник позивача в судовому засіданні присутній не був, але надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи.

В судове засідання для розгляду справи по суті представник відповідача повторно не зявився, заперечень проти позову не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, а тому суд ухвалив заочний розгляд справи.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи письмові докази та даючи їм належну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 4 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством „Страхова компанія „Енергогарант був укладений договір № ДКР-100.04.08.08-1 добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб Volkswagen Kaddy, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначеним договором страхова сума визначена в розмірі 126000,00грн..

Під час дії вказаного договору, 01.03.2009 р., з застрахованим автомобілем стався страховий випадок, а саме дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного приватним підприємцем ОСОБА_3, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Volkswagen Kaddy , реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 134944,22 грн., а вартість відновлюваного ремонту, згідно висновку склала 153402,31 грн.

02.03.2009р. ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ „СК „Енергогарант з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та подав необхідні документи.

Відповідачем в порушення п. 21.1 Договору не була розглянута заява позивача, не складено страховий акт та не прийнято рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у його виплаті та, як наслідок не виплатив відповідних коштів страхувальнику.

В суді не встановлено факту здійснення страхового відшкодування відповідачем позивачу на умовах, визначених Договором.

Відповідно до ч.І ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За змістом ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати іУ відповідності до п. 18.1. Договору, Страхувальник має право отримати страхове відшкодування в разі настання страхового випадку в розмірі реальних збитків, який визначається умовами договору.

Пунктом 18.4.2 Договору на відповідача покладено обовязок протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування.

Позивач неодноразово :04.09.2009р., 24.09.2009р., 02.09.2010р., звертався з письмовими заявами до відповідача з вимогою виплатити страхове відшкодування. Вказані звернення залишились не розглянуті відповідачем.

Відповідно до ст.. 9 ЗУ „Про страхування, страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Статтею 25 цього Закону передбачено, що здійснення страхових виплат і виплат страхового відшкодування проводиться страховиком згідно договору страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п.9 Договору страхова сума була визначена у розмірі 126000,00 грн.

Згідно висновку, вартість відновлюваного ремонту становить 153402,31 грн.

За таких умов та за відсутності страхового акта, суд вважає, що страхова виплата не може перевищувати 126000,00 грн. А тому саме такий розмір матеріальної шкоди повинен бути відшкодований відповідачем на користь позивача в судовому порядку.

За правилами ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню сума інфляційних та три проценти річних від невиплачених коштів за весь час прострочення виплати.

Суд находить вірними розрахунки позивача та виходячи з того, що індекс інфляції за період затримки виплати страхового відшкодування складає 109,7 процентів, стягненню підлягає сума 1382,22 грн. інфляційних (12000,00x109,7%). Сума в три проценти річних за 513 днів затримки у виплаті коштів складає 5313,44 грн. (126000,00 х 3%: 365 х 513).

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст. 79, 88 ЦПК України, та враховує, що позивач на підставі п.10 ст. 4 Декрету КМУ „Про державне мито не сплачував судовий збір при подачі позову до суду. Тому судовий збір в розмірі 1326,96 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Разом з цим позивач оплатив витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн. Тому ці кошти підлягають присудженню на його користь з відповідача

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 550, 625, 629,979 ЦК України, ст. ст. 57-62, 88, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Енергогарант на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 126000,00 грн., суму інфляційних в розмірі 1382,22 грн., три проценти річних в розмірі 5313,44 грн. та понесені судові витрати в розмірі 120.00 грн. А. всього стягнути з Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Енергогарант на користь ОСОБА_1 132815 гривень 66 копійок.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Енергогарант на користь держави судовий збір в розмірі 1326 гривень 96 копійок

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою до Бориспільського міськрайонного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя :