Справа №22ц-152/10 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Доповідач: Крайник Н.П.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Каблака П.І. суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н. при секретарі: Глинському О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ВАТ "Кредитпромбанк", приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, Галицького відділу ДВС ЛМУЮ про визнання іпотечного договору до кредитного договору № 88-КФО-2004 від 19 жовтня 2004 року укладеного між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 неукладеним, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна,-

встановила:

28 липня 2008 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до .суду з позовом до ОСОБА_4, третіх осіб Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міської управління юстиції, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в якому просили визнати неукладеним іпотечний договір до кредитного договору № 88-КФО-2004 від 19 жовтня 2004 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1, визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нежитлових приміщень четвертого поверху в адміністративному корпусі «А-4» від 37 по 50: 52; 53, що знаходиться в будинку № 8 по вул. Городоцькій в м. Львові.

Рішенням Галицького районного суду мЛьвова від 10 червня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1, ОСОБА_2

Вважають рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважають, що суд прийшов до помилкового висновку, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки зареєстроване у встановленому законом порядку та виділено в натурі, як окремий об"єкт . Предмет іпотеки відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» підлягав виділу в натурі, як окремий об''єкт лише після повторної технічної інвентаризації та окремої державної реєстрації. Також зазначають, що іпотечений договір до кредитного договору містить суперечливі відомості щодо вартості нежитлових приміщень

четвертого поверху (предмету іпотечного договору). Так, заставна вартість майна складала ціну, яка визначена за згодою сторін без проведення технічної інвентаризації нежитлових приміщень та оцінки вартості компетентною установою.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у . власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою співвласників. Оскільки заставне майно перебуває у спільній сумісній власності Хом»яка А.П. та Хом»як Н.З. , нотаріально посвідчена згода на передачу майна в іпотеку останньої була обов»язковою.

Крім того, при нотаріальному посвідченні заяви (згоди) від 19 жовтня 2004 року про надання ОСОБА_2 дозволу ОСОБА_1 на заставу нерухомого майна, нотаріусом мала посвідчуватися згода, а не засвідчуватися її підпис. Підпис на заяві , який нотаріально засвідчений 19 жовтня 2004 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 фактично мав стверджувати правочин (угоду, договір) між подружжям на передачу одним з подружжя другому прав розпорядження майном, внаслідок якого змінюється, а в деяких випадках і припиняється право власності на заставлене майно. Такого результату нотаріальним засвідченням підпису в даному випадку не досягнуто.

Висновок суду про те, що позивачі пропустили строк позовної давності також є необгрунтованим, оскільки усі дії щодо вирішення питання про стягнення на мано, яке: перебуває в іпотеці, проведено без повідомлення ОСОБА_2 та без її участі.

Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги., колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 5 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року час об"єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї, як на окремий об"єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2004 р. між ВАТ "Кредитором особі старшого юрисконсульта ЛФ ВАТ "Кредитпромбанк" ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір до кредитного договору № 88-КФО-2004 bj: жовтня 2004 року. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 надав, а "Кредитпромбанк" прийняв в іпотеку нерухоме майно - нежитлові приміщення четв.. поверху адміністративного корпусу літ. "А-4" від 37 по 50; 52; 53, загальною плоше:-: 1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 8 та належить іпотекодавг - праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2002 p., реєстровий Лі: посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого Львівським обласним державним бюро технічної інвентаризі_ експертної оцінки 26.08.2004 р. за реєстраційним № 7184704. Згідно витягу про реєстт права власності на нерухоме майно Львівського обласного державного комунального с технічної інвентаризації та експертної оцінки, номер витягу 4550670 від 01.10.2 і - загальна вартість нерухомого майна 94 889 грн. ( що зазначено в договорі іпотеки).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що право власності, реєстрація права власності, реєстарція обєкта, як окремо виділеного в натурі предмета договору іпотеки, власником якого є ОСОБА_1, підтверджено правовстановлюючими документами, зокрема договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (в якому зазначено нумерацію та загальну площу приміщень - предмета іпотеки) .

. За наслідками порушення позичальником зобов»язань за кредитним догов ВАТ "Кредитпромбанк" відповідно до договору іпотеки здійснило стягнення на заст майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріус також наклав обтяжен- вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Судом першої інстанції встановлено, що майно, яке було предметом іпот перебувало у власності ОСОБА_1, та його дружини - ОСОБА_2, а тому відповідно до

вимог ЗУ "Про іпотеку" при укладенні договору іпотеки банк отримав нотаріально посвідчену згоду співвласника майна ОСОБА_2. на укладення договору.

З часу укладення договору Хом»як Н.З. договору іпотеки не оспорювала, що підтверджує, що така була згідна з його умовами.

.Суд:першої інстанції, дослідивши усі обставини справи та представлені сторонами докази, ухвалив рішення по суті позовних вимог, тому доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачами строку звернення до суду не заслуговують на увагу.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст п.1 ч.І ст.307, ст.308, п.1 ч.І ст.314 , ст.315, т.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 червня 2009 року заліпити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: