Справа № 2-200/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

Головуючого судді: Ткаченко О.Д.,

Секретаря: Торби Т.Є.

розглянувши цивільну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до відповідача-управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області, третьої особи - головного управління державного казначейства в Луганській області про визнання дій незаконними та стягнення заборгованості по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязавши відповідача в особі УПЗН зробити донарахування та виплату позивачці за рахунок коштів Державного бюджету допомоги по догляду за дитиною до трьох років у розмірі, встановленого не менше прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на суму 4923 гривень - з 01.01.2008 року по 31.10.2008 року та з

01.11.2008року ,-

Позовна заява прийнята до провадження Біловодським районним судом 26.04.2010 року , в якій позивач гр. ОСОБА_1 вказала, що вона має на утриманні доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2008 році їй було виплачено на утримання доньки до досягнення нею трьох років як Допомогу по догляду за дитиною в сумі 1560 гривень. Вважаючи, що за цей час дії відповідача були незаконними, відповідач має сплати їй різницю до досягнення дитиною трирічного віку . Ця різниця від необхідного до нарахування та сплати розміру щомісячного розміру прожиткового мінімуму та фактично отриманими коштами по догляду за малолітньої дитиною по догляду до досягнення дитиною трьох років за підрахунками позивачки склала за 2008 рік- з 01.01.2008 року по 31.10.2008 року та з 01.11.2008 року в сумі 4923 гривень . До відпустки у звязку з вагітністю і пологами позивачка не працювала,є інвалідом другої групи, тобто не є застрахованою особою, це підтверджує копією пенсійного посвідчення серії ААД, № 697814. Посилаючись на Конституцію України,, вона прийшла до висновку, що та за рішенням Конституційного Суду України за 2008 рік , вона просить суд позов задовольнити. Також позивачка вважає відмову відповідача від 13.04.2010 року про виплату їй розміру допомоги , виходячи з визначеного абз.2 ч.І ст. 62 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком до 6-ти років незаконною, наполягає на визнання дій відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити нарахування та стягнути кошти недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у вищевказаному в позовній заяві розмірі та вказаний нею період.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала в суд заяву про розгляд справи без її участі, третя особа повідомлень не надіслала.

Начальник Біловодського УПСЗН Біловодської РДА гр. ОСОБА_3, або ж представник відповідача у справі, 17.05.2010 року надіслала відзив на позов , де просить

ВСТАНОВИВ:

суд винести рішення про відмову в задоволенні позову щодо заявлених позовних всА та свої доводи мотивувала неможливістю виплат з причин відсутності налеяов бюджетного фінансування і необхідністю виконання вимог ст. 4,51 Бюджетного Кодф України, та на ст. 56 Закону України „ Про державний бюджет України на 2008 рВ якими передбачені та виплачені повністю позивачці суми допомоги, виходячи з вказав нею сум та розміру отриманих на дитину позивачки .Окрім того, відповідач заїв клопотання про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи (а.с. 6,7,9),суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Законом України „Про державну допомогу сімям з дітьми від 21.11.1992 року* 2811-Х!1 встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сімї,« доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сімям з дітьми у загальній системі захисту населення.

Пленум Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 « Про застосувань Конституції України при здійсненні правосуддя», а саме в ч. 1 п. З вказав, що судам слав мати на увазі, що суд не може застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнав неконституційними закони чи правові акти, перелічені у ст. 150 Конституції України оскільки це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Належним відповідачем у спорах щодо розміру виплати допомоги па догляду за дитиною до досягнення нею трьох років є територіальні управління праці соціального захисту населення.

Відповідно до п.57 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року 1751 , у разі затвердження нового розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку перераховується без звернення осіб, яким вони призначені, з місяця набрання чинності актом законодавства, що встановлює новий прожитковий мінімум.

Відповідач наполягає на відмові в позові з підстав, за яких він не отримував належного фінансування у звязку з обмеженням цих виплат державою на підставі Закону України про державний бюджет на відповідний - 2008 та 2009 рік та на те, що рішенням Конституційного суду України за 2008 рік не було визнано не конституційною ст. 23 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», саме за яким і були внесені зміни до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми « .

При винесенні рішення про відмову в задоволенні позову, суд також виходить і з положень рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року( № 18/18397(№ 4- зп- справа про набуття чинності Конституцією України), за яким конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта , якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

За таких обставин суд не може вирішити питання про стягнення сум за 2008 рік і до 11.08.2009 року(тобто до досягнення дитиною позивачки трирічного віку), бо за цей час розмір допомоги призначався і здійснювався у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року № 107, який набрав чинності з 01.01.2008 року знову були внесені зміни до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми „ відповідно до яких допомога по догляду за дитиною надавалася у розмірі, що дорівнює різниці між

прожитковим мінімумом , встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

В 2009 році у відповідності зі ст. 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік»№ 835-УІвід 26.12.2008 року, який набрав чинності 30.12.2008 року державою залишений розмір допомоги у розмірі 130 гривень, та яку вже отримала

позивачка До досягнення дитиною трирічного віку. Цей закон за 2009 рік також неконституційним не визнавався дому суд в цій частині позовні вимоги за 2008 рік та з

01.01.2009року по 11.08.2009 року не може задовольнити.

З огляду на викладене та відповідно до ст. 152 ч. 2 Конституції України, закони,

інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх

неконституційність. На час розгляду справи не має рішення Конституційного суду, який би скасував положення вищевказаних законів пор державні бюджети на 2008-2009 рік щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку

здійснювалася за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню,а позивач як інвалід 2-ї

групи звільнена від сплати судового збору,судові витрати не можуть бути стягнені відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України та п. 18,34 ст. 4 ДКМУ «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93, а вистрати на ІТЗ з судового розгляду справи несе строна, які вімовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2,10,11, 88, 213-215 ЦПК України, Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року № 107, ст. 46 Закону

України «Про державний бюджет України на 2009 рік»№ 835-У Івід 26.12.2008 року,суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову гр. ОСОБА_1 повністю відмовити за його безпідставністю.

Копію рішення надіслати відповідачу та третій особі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.Д.Ткаченко.