Апеляційний суд Львівської області
Справа № 22ц-7809 Головуючий в 1 інстанції: Кузь В.Я.
Категорія: 37 Доповідач: Павлишин О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Глинському О.А.,

з участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2010 року ,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням суду відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа- Пустомитівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4, посвідченого 9.06.2004 року секретарем виконкому Старосільскьої сільської ради.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 В апеляційній скарзі стверджує про незаконність та необгрунтованість рішення. Посилається на те, що суд не розглянув клопотання про допит свідків, не викликав в судове засідання нотаріуса ОСОБА_5 Вважає безпідставним посилання суду на те, що він не довів, що є внуком спадкодавця. Зазначає, що суд не вчинив дій направлених на вирішення питання про призначення почеркознавчої експертизи. Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується, що спадкодавець ОСОБА_4 помер 25 грудня 2004 року. Після його смерті залишилось спадкове майно - будинок з господарськими будівлями в с.Старе Село Пустомитівського району Львівської області по вул.Підзамче, 4, та три земельних ділянки.

Відповідно до оскаржуваного заповіту від 9.06.2004 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_2 (т.1, а.с.31)

16.06.2005 року ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок і земельні ділянки. (т.1, а.с.173, 174)

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Положеннями ст.119 ЦПК України встановлено, що зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, повинні міститись в позовній заяві, яка подається в письмовій формі.

З позовної заяви вбачається, що підставами позову зазначено факти неможливості свідомого виявлення своєї волі заповідачем та вказано ст.225 і ч.2 ст.1257 ЦК України. (т.1, а.с.1-2)

Згідно з ч.2 ст.31 ЦПК України зміна підстави або предмета позову є виключним правом позивача. Також, відповідно до положень ст.ст.31, 119 ЦПК України виклад змін щодо підстави або предмета позову, як і подання позовної заяви, проводиться обов"язково в письмовій формі.

Матеріалами справи стверджується, що позивачем підстави та предмет позову не змінювався.

Відповідно до положень ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті- за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Висновки суду достатньо вмотивовані і підтверджені дослідженими доказами.

Так, відповідно до довідки Пустомитівської центральної районної лікарні №91 від 17.03.2008 року ОСОБА_4 на обліку в лікаря-психіатра не перебував. (т.2, а.с.5)

Згідно з даними довідки Старо-Сільської дільничної лікарні від 6 жовтня 2005 року ОСОБА_4 у вказаній лікарні не лікувався, на диспансерному обліку не перебував. (т.2, а.с.6)

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ за позовами про визнання заповітів недійсними на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї із сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Разом з тим, позивачем та його представником клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не подавалось. Також такого клопотання не заявлялось відповідачкою. А відтак підстав для призначення експертизи суд не мав.

В звязку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не подав доказів про наявність підстав для визнання заповіту недійсним, та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, що відповідає вимогам закону.

Твердження апеляційної скарги про нерозгляд клопотання про допит свідків, не може прийматись до уваги, оскільки в такому не зазначено обставини, які можуть бути підтверджені ними, і в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді апелянт не ставив питання про допит свідків, зазначених в письмовому клопотанні.

Посилання апелянта, що суд не викликав в судове засідання нотаріуса ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки вказаний нотаріус оскаржуваний заповіт не посвідчував.

Також безпідставним є твердження апелянта про доведеність ним родинних звязків зі спадкодавцем оскільки позивачем не подано доказів про наявність родинних стосунків зі спадкодавцем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не вчинив дій направлених на вирішення питання про призначення почеркознавчої експертизи не приймається до уваги, так як з підстав порушення вимог щодо форми заповіту та його посвідчення позов не заявлявся, а відтак суд не повинен був вчиняти такі дії.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Керуючись ст. ст.307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6