Кузнецовський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі: головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ломази С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кузнецовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали між собою шлюб у відділі РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №33 та видано подружжю свідоцтво про шлюб серії І-ГЮ №007290. За час шлюбу у сторін народилася дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на теперішній час є малолітньою. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №059514, виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 13 грудня 2007 року, та актовим записом №582, вчиненим 13 грудня 2007 року.

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Згідно доводів позивачки відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного, перестав брати участь у веденні домашнього господарства. Окрім цього, він проявляє неповагу до сім"ї, не бажає створювати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. Проживати із відповідачем однією сім'єю ОСОБА_1 не бажає. З цих мотивів позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений із ОСОБА_2, залишивши малолітню дитину на її виховання до досягнення нею повноліття.

У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У письмовій заяві від 20 жовтня 2010 року позивачка підтримала позовні вимоги, пояснивши, що з відповідачем проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини фактично припинені в грудні 2008 року. ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб, замінити її прізвище на дошлюбне - Моргун, а малолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на її вихованні.

Відповідач повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1, про що вказав у письмовій заяві від 20 жовтня 2010 року. Окрім цього, ОСОБА_2 зазначив, що сімейно-шлюбні відносини із позивачкою практично припинені в грудні 2008 року та з цього часу подружжя проживає окремо.

Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зі змісту позову і доводів ОСОБА_1 слідує, що спільне життя між подружжям не склалося через постійні суперечки. З грудня 2008 року до теперішнього часу сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Вказані обставини підтверджені відповідачем. Сторони бажають розірвати шлюб, примирення вважають неможливим.

Отже, судом встановлено, що сім'я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Ч.ч.І, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Відповідно до ч.ч.З. 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим.

Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Враховуючи наведене, на підставі ч.І ст.24, ч.ч.І, 4 ст.55, ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст. 104, ч.З ст. 105, ч.І ст. 1 10. ст.ст. 112. 113 СК України, керуючись ст.ст.4. 60, ч.І ст.61. ч.ч.І, 2 ст.88. ч.4 ст.174, ч.З ст.208, ч.ч.І, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.І ст.218. ч.ч.І-3 ст.222, ч.І ст.223, ч.І ст.294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Олександрівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, який зареєстрований у відділі РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 19 лютого 2006 року, актовий запис за №33, - розірвати.

Відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище - Моргун.

Малолітню дитину сторін: дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на виховання її матері - ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття.

Звільнити сторони: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від сплати судового збору (державного мита) на підставі п. 1 8 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "'Про державне мито"' від 21 січня 1993 року №7-93.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 (тридцять) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя: О.І.Горегляд