Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2010 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Валуєвої В.Г., при секретарі Севанян М.Б., за участі: адвоката ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 (треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7) про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності недійсним,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2007 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. В позовній заяві вказав, що 01.04.1988 року він купив за домашньою угодою у відповідача по справі ОСОБА_5 домоволодіння № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі за дві тисячі рублів, які ОСОБА_5 отримав від нього, про що свідчить його розписка, посвідчена головою квартального комітету № 18. Домоволодіння складалося з двох кімнат, сараю та забору. Він одразу заселився до будинку, став проживати в ньому, а відповідач, отримавши гроші, звільнив будинок, знявся з реєстрації за даною адресою та виїхав з міста ОСОБА_8. За даними адресного бюро КМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 у м. Кривому Розі зареєстрованим не значиться. Отримавши гроші за будинок, відповідач в подальшому, не зважаючи на його неодноразові вимоги, ухилявся від офіційного оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння. Згідно постанов Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року та № 15 від 25.05.1998 року, якщо умови угоди виконані обома сторонами, тобто повністю, суд вправі визнати таку угоду дійсною. З урахуванням викладеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі- продажу будинку, укладений між ним та ОСОБА_5 дійсним з 1988 року та визнати за ним - ОСОБА_3 право власності на будинок № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі.

Під час судового розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги. З останнього уточненого позову вбачається, що відповідач ОСОБА_5 отримавши від нього, позивача, гроші, одразу передав йому у володіння, користування та розпорядження домоволодіння № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі, а тому згідно ст. 328 ЦК України він став власником домоволодіння. Проживаючи у вказаному будинку постійно протягом більше 20 років, він користувався ним. З боку відповідача до нього за весь цей час не було ніяких претензій. За цей період на присадибній ділянці ним збудовано багато господарських споруд, повністю обновлений сад новими деревами. Великий обсяг робіт був проведений по ремонту самого жилого будинку, двору. Коли він звернувся у грудні 2007 року до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу між ними вказаного будинку дійсною та визнання права власності на цей будинок за ним, відповідач терміново, таємно від нього, діючи шляхом обману, продав вже по суті його будинок № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі третій особі ОСОБА_4, про що свідчить ксерокопія договору купівлі-продажу домоволодіння від 23.11.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 Як вбачається з даного договору, продаючи будинок ОСОБА_4, відповідач вказав в переліку господарських будівель домоволодіння і ті, які самовільно були збудовані ним, позивачем у справі, в період його проживання, та не були узаконені, а саме: гараж «Г» з цегли, дерев'яний душ «Д», цегляний сарай «Е», огорожа 1,2, вимощення - 1. Крім того, при оформлені договору купівлі-продажу домоволодіння відповідач приховав від нотаріуса, що даний будинок ним вже був проданий у 1988 році, що немає спору у суді про цей будинок, що його продажем не будуть порушені будь-чиї права, наразі - його (позивача), що немає заперечень проти його виселення з будинку. Зі свого боку він заперечував проти виселення його з будинку, оскільки проживав у ньому, та виконав усі умови відповідача при купівлі спірного домоволодіння, а з боку відповідача, який двічі продав одне й те ж домоволодіння, не дотримані вимоги ст. 203 ЦК України. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу будинку № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі, укладений 01.04.1988 року між ним - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, дійсним. Визнати за ним - ОСОБА_3 право власності на домоволодіння № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі. Визнати договір купівлі-продажу домоволодіння № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі, укладений 23.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_7 - недійсним. Визнати свідоцтво про право власності на домоволодіння № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі, зареєстроване на ім'я ОСОБА_4, недійсним та скасувати його.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Пояснив, що 20 років прожив у ІНФОРМАЦІЯ_1, все життя минуло у цьому будинку. Коли він його купував, будинок був невеликий - всього 16 кв.м, а сім'я у нього була з чотирьох чоловік, тому неможливо було нотаріально оформити куплю-продажу вказаного будинку і оформили домашню угоду. Думали, що нотаріально оформлять куплю-продажу після збільшення будинку. Він обновив сад, поставив огорожу, збудував з старого сараю гараж, зробив заїзд у двір, будинок ремонтував, але не перебудовував, переробив підлогу, підвів у будинок воду, збудував відливну яму, встановив ворота, зробив калітку. Будинок купив у ОСОБА_5І1 . який сам у будинку не проживав, а здавав квартирантам. І він до 01.04.1988 року теж був квартирантом, а потім ОСОБА_5, який вже проживав у Волинській області, згодився йому цей будинок продати. Придбавши будинок, він прожив у ньому до грудня 2007 року. Потім прийшла ОСОБА_4, заявила, що це її будинок, показала йому документи та запропонувала виселитись Він пояснював їй, що згідно розписці ОСОБА_5 хазяїном будинку є він, ОСОБА_3, але йому сказали, що розписка нічого не значить, почали погрожувати, тому він на початку нового року залишив спірний будинок та звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що ОСОБА_5 його обдурив. Після продажу йому будинку у 1988 році, ОСОБА_5 передав йому Домову книгу, документи на будинок, всі комунальні платежі вже йшли на його, ОСОБА_3, ім'я. Він викликав ОСОБА_5 у 2006 році оформити всі його забудови на законних підставах. Оформлення документів затягнулось до року. ОСОБА_5 пропонував йому надати довіреність, щоб він сам все оформляв, але він віддав ОСОБА_5 документи на будинок і де зараз ті документи, не знає. Переоформленням документів за дорученням ОСОБА_5 зайнялась жінка його племінника - ОСОБА_6, яка на ім'я ОСОБА_5 узаконила збудовані ним, ОСОБА_3, самовільні забудови та продала будинок ОСОБА_4 ОСОБА_6 після оформлення документів на будинок запропонувала йому заплатити ОСОБА_5 ще вісім тисяч доларів, оскільки на цей час подорожчала земля, та залишатись у будинку, але він з цим був не згодний, бо домоволодіння стало дорожчим тому, що він своїм трудом його покращив, збудував нові будови, благоустроїв подвір'я, а крім того, вже заплатив ОСОБА_5 дві тисячі рублів у 1988 році за його будинок. Тоді ОСОБА_6 повідомила, що вони будуть продавати будинок іншим людям. Будинок стали приходити дивитись інші люди, їм він говорив, що він хазяїн будинку, але ж документи були оформлені на ОСОБА_5, тому його ніхто не слухав. Він наполягає на задоволені його позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 не приймав участі у судовому розгляді справи, оскільки є іногороднім та доглядає за хворою дружиною, яка постійно потребує його догляду. Відповідач ОСОБА_6 пояснила, що за довіреністю представляє інтереси ОСОБА_5, який є рідним дядьком її чоловіка. ОСОБА_5 придбав спірний будинок у 1976 році та через деякий час виїхав у Волинську область доглядати хворих батьків, а у будинок 1936 року забудови взяв квартирантів. Згодом на квартиру до нього став ОСОБА_3, який не платив за проживання у будинку. ОСОБА_5 приїхав та став у ОСОБА_3 просити гроші за проживання у будинку, а ОСОБА_3 запропонував дати завдаток за будинок та згодом викупити його і ОСОБА_5 погодився, домовились за шість тисяч, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 дві тисячі рублів та й поїхав додому. Потім через два роки ОСОБА_3 викликав ОСОБА_5, та відмовившись від купівлі будинку, бо переїздить жити до своєї тітки, витребував у нього гроші назад, які ОСОБА_5 йому віддав, але розписка лишилася у ОСОБА_3 ОСОБА_5 говорив їй, що вони обмінювалися розписками. Будинок без квартирантів лишався довго і вони з чоловіком наглядали за будинком. У ОСОБА_5 шестеро дітей, живуть бідно, ОСОБА_5 пропонував Валевичу.В.В. викупити у нього цей будинок, але ОСОБА_3 відмовився. Будинок був у занедбаному стані. Води немає, вікна забиті дошками, підлога провалюється, дах впав, за будинок куча боргів, на подвір'ї смітник, все занедбане, нічого нового немає. Душ старий і непридатний, ворота і калітка металеві, ніякої арки на момент продажу будинку не було, водогону не було, каркасу для теплиці не було Огорожа та сама, що була при ОСОБА_5 Документи на будинок вона оформила сама і через фірму «Недвижимість» його продала. Сарай збудований у 1968 році, гараж - у 1970 році ОСОБА_5, ОСОБА_3 у цьому участі не приймав. Він 20 років не оформляв документи на будинок, бо не хотів. Можна було поїхати до ОСОБА_5, взяти на себе довіреність та й зайнятися узаконенням та переоформленням документів на будинок. Нові хазяїни будинку зробили ремонт, поставили новий дах, добудували будинок, підвели воду, газ, зробили ванну кімнату. Вона не вважає, що чимось порушила права ОСОБА_3 Йому пропонувалось доплатити гроші за будинок, але він відмовився.

Третя особа ОСОБА_4 пояснила, що купила будинок по об'яві, бо недорого просили. Договір купівлі-продажу уклали у нотаріуса. Продавець надала документи, все було в порядку. Будинок був напівзруйнований, до проживання не придатний. Стіна відійшла, дах протікав, ні газу, ні води, старий автомобіль у гаражі. Вони замінили дах, підвели газ, воду провели у будинок, зробили туалет, ванну кімнату, вікна замінили на пластикові,поставили двері, навісили котел, обшили стелю та стіни, підлогу вкрили леноліумом, з двору вивезли 3-4 автомашини сміття. Для покупки будинку ніяких перешкод не було. ОСОБА_9 не бачила, будинок купляла за довіреністю. Будинок продавала ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 У будинку жив ОСОБА_3, бо дав ОСОБА_5 завдаток. ОСОБА_3 один раз виходив до них та говорив, що будинок не продається. Вона зрозуміла так, що ОСОБА_5 дядько ОСОБА_6, що він все збудував, а вона узаконила та наразі продає будинок. На її запитання, чи немає якого спору, щодо будинку, ОСОБА_6 відповіла, що немає, будинок не під арештом, а ОСОБА_3 давав завдаток дві тисячі рублів 25 років тому, а на себе будинок так і не переоформив, а в будинку жив, ні за що не платив, але всім користувався, за будинок їм не доплатив. Вона також бачила рішення суду про узаконення самовільних забудов: гаража, прибудови до будинку, душу, сараю, вбиральні, але всі ці забудови вже внесено до плану домоволодіння на ім'я ОСОБА_5 Документи вона переоформила в БТІ на своє ім'я, про будь-який спір щодо домоволодіння вона не знала. Потім через пару місяців ОСОБА_6 повідомила її, що ОСОБА_3 збирається подати до суду. Коли ОСОБА_3 збирав свої речі, її чоловік говорив йому, щоб подавав до суду відсудити свої гроші. Після проведеного ремонту вона вирішила десь у вересні 2008 року будинок продати, але не продала, а обміняла на двохкімнатну квартиру по вул. Вокзальна для своєї дитини. А ті люди, що в неї купили цей будинок, теж його вже продали та кудись виїхали у село. Вона не вважає, що порушила якимось чином права ОСОБА_3, оскільки у нього ніяких законних прав на цей будинок не було.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_3, та вважала його хазяїном будинку № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі. Він збудував гараж, сарай, зробив фундамент. Жив у будинку близько 20 років, привів садибу, яку хазяїн попередній кинув напризволяще, до ладу. Хто жив у будинку до ОСОБА_3, вона не знає.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що у будинку проживає ОСОБА_3, а до нього жив ОСОБА_5, який продав будинок ОСОБА_3, та виїхав, а купчу не зробив. Документи на будинок на ОСОБА_5, а ОСОБА_3 проживає у будинку без реєстрації, оскільки будинок маленький, реєстрація неможлива. ОСОБА_5 проживає десь на ОСОБА_12. Вона була присутньою, коли ОСОБА_5 писав розписку ОСОБА_3 за отримані гроші. Він тоді не заперечував проти того, щоб ОСОБА_3 займався будівництвом. ОСОБА_3 і будував. Паркан зробив, сітку-рабицю поставив. Вже більше 20 років проживає, ОСОБА_5 з реєстрації не знявся. А ОСОБА_3 зареєструватися не може.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він товаришує з ОСОБА_3 ОСОБА_3 знімав ділянку землі, а він йому допомагав. Розширили сарай під гараж, огорожу поставили, сарай будували, яму зливну, туалет. ОСОБА_3 йому говорив, що садибу він купив.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що у будинку жив ОСОБА_3, цей будинок він купив. Між собою вони товаришують, допомагають один одному. ОСОБА_3 зробили гараж, поставили огорожу, проводили воду у хату, ставили ворота до гаражу, крили гараж. Гараж зробили з невеличкого сарайчика, який вже був збудований до цього. Якби ОСОБА_3 не жив у хаті, вона б уже розвалилася. У 2006 році приїхав ОСОБА_5 ОТІ., став вимагати гроші за хату, ОСОБА_3 виселили, а хату купили вже треті люди. ОСОБА_5 вимагав доплатити дві тисячі доларів, ОСОБА_3 говорив, що він живе у хаті вже 20 років. Коли ОСОБА_3 купив будинок, все було розвалене. На городі росло 2 абрикоса і 1 персик. Вони з ОСОБА_3 привозили шлакоблок. Він приїхав до ОСОБА_3 у листопаді 2007 року, коли той збирав свої речі, то будинок який був, таким і лишався, дах металевий, гараж справа від будинку, за гаражем - з білої цегли вбиральня, огорожа з білої цегли, погріб, стояв шлакоблок, за ним погріб при вході у двір. Душ був примітивний з металевих кутиків, який збудував ОСОБА_3 Зліва - сарай з білої цегли. Раніше огорожі ніякої не було, вони з

ОСОБА_3 поставили огорожу з сітки-рабиці і поставили ворота, на подвір'ї виклали плитку. В будинку вони нічого не переробляли, ремонтували знадвору, дах металевий зробили.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що допомагав ОСОБА_3 ставити огорожу із сітки- рабиці, будувати вбиральню, добудовувати гараж. ОСОБА_3 завозив будматеріали. Був там душ. В будинку були меблі, будинок обкладений цеглою, але хто його обкладав цеглою, він не знає. ОСОБА_3 говорив, що будинок купив.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що допомагав ОСОБА_4 ремонтувати будинок, який вона купила. Будинок був у напівзруйнованому стані. Вони поставили новий дах, провели водогін, він обшивав у середині будинок МДФ, навішував котел. Будинок був не жилий, дах згнив, стіна впала, криси все розтрощили, все заросло бур'яном, стіни були саманні, вони їх оштукатурили та почепили МДФ, у будинку була напівзруйнована плита, її викинули, зробили ванну кімнату та туалет, кухню. Води у будинку не було, бо труби згнили, вони поставили пластикові.

Вислухавши сторони, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову позивачу слід відмовити.

Так, у судовому засіданні встановлено, що у 1988 році між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про купівлю-продаж будинку № 42 по вул.. Інтернаціональна у м. Кривому Розі, який на праві приватної власності належав ОСОБА_5, в підтвердження вказаного договору ОСОБА_5 надана ОСОБА_3 розписка про отримання від нього грошей за продаж будинку (а.с. 8). Згідно вказаній розписці від 01.04.1988 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 дві тисячі грошей та не заперечує проти подальшої розбудови ОСОБА_3 будинку та не матиме ніяких претензій. Вказана розписка підписана ОСОБА_9 та посвідчена головою квартального комітету - свідком у справі ОСОБА_11, яка у судовому засіданні підтвердила обставини купівлі-продажу спірного домоволодіння. Згідно актам від 18.11.2007 року та від 11.11.2007 року, складеним сусідами ОСОБА_3 з вулиці Інтернаціональна (а.с. 6, 7), ОСОБА_3 у спірному будинку проживає з березня 1988 року та за час проживання збудував цегляний сарай 3 м х 5 м, критий шифером, цегляний гараж 3 м х 6,5 м, придбав металеві ворота та шифер, зробив заїзд до гаражу довжиною 20 метрів, збудував нову цегляну вбиральню, вирив виливну яму З х 3 м та глибиною 4 м, яку виклав цеглою. По периметру земельної ділянки зробив огорожу з металевої сітки-рабиці по колу 80 метрів, висотою 2 м, решта огорожі - дерев'яна. На городі зробив металевий каркас теплиці. В будинок та на город провів водогін, використавши 90 метрів труб, зробив металевий каркас для душу 1,80 м х 1,5 м, обтягнутий прорезиненою тканиною. На заїзді до двору поставив металеві ворота з каліткою 4 м, висотою 1,80 м. На земельній ділянці висадив 15 фруктових дерев, 20 кущив смородини, крижовнику, винограду. Під виноград зробив металеву арку 40 кв.м. Перед входом до будинку зробив фундамент для добудови будинку 15 м. Огородив квітники бетонними бордюрами 20 м, а також металевим забором висотою 60 см, довжиною 30 м. Замінив дерев'яну підлогу у веранді. Оформив на своє ім'я дозвіл на користування газовою плитою та балонним газом. З 1988 року по 2007 рік платив всі комунальні платежі. Вказані акти підтверджують пояснення ОСОБА_3 та допитаних у судовому засіданні свідків. Талон- повідомлення № 2042 від 21.11.2007 року (а.с. 11) свідчить про те, що ОСОБА_3 звертався до Дзержинського райвідділу. З телеграми (а.с. 12) вбачається, що ОСОБА_5 вручалась телеграма від ОСОБА_3 Згідно довідки з електронної бази даних КП ДОР «Криворізьке БТІ» вбачається, що станом на 24.01.2008 року домоволодіння № 42 по вул.Інтернаціональна у м. Кривому Розі зареєстроване за ОСОБА_4 з

27.11.2007року згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року (а.с. 18). Згідно довідці- характеристиці вказаного домоволодіння (а.с.19), до його складу входить: А-1 - жилий будинок, обкладений цеглою, Б - погріб камяний, Г - сарай цегляний, В - вбиральня дощана, Д - душ, № 1 - забор, 1 - водоколонка, П - замощення, № 2 - калітка, № 3 - забор, № 4 - забор, № 5 - забор, № 6 - калітка. Загальна вартість домоволодіння становить 3781 карбованців, що також підтверджує пояснення ОСОБА_3 у частині проведення ним будівництва у спірному домоволодінні. З договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 вбачається, що за довіреністю від імені ОСОБА_5 ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купила належний ОСОБА_5 на праві приватної власності глинобитний, обкладений цеглою житловий будинок, жилою площею 15,4 кв.м, загальною площею 40,9 кв.м з господарчими будівлями (а.с. 26). На продаж будинку, як сумісної власності подружжя, дружиною ОСОБА_5 ОСОБА_16 надано згоду (а.с. 54). Вказаний договір внесено до Державного реєстру правочинів, що вбачається з Державного реєстру правочинів (а.с. 55). З ОСОБА_12 про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на

27.11.2007року (а.с. 56) вбачається, що житловий будинок з господарчими будівлями, розташований по вул. Інтернаціональна, № 42 у м. Кривому Розі, зареєстрований за ОСОБА_4 відповідно договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року. Згідно договору купівлі-продажу від 6.08.1976 року, посвідченого нотаріусом П'ятої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_17, ОСОБА_18 продав, а ОСОБА_5 купив глинобитний жилий будинок, жилою площею 15.40 кв.м з господарчими будівлями, що знаходиться у м. Кривому Розі, вул. Інтернаціональна, 42 (а.с.57). З копії рішення народного суду 2-ї дільниці. Дзержинського району м. Кривого Рогу у справі № 2- 352/1957 р. від 29.07.1957 року за позовом ОСОБА_19 до Криворізького Міськкомунгоспу про визнання права власності на домоволодіння вбачається, що ОСОБА_19 купив у травні 1935 р. жилий будинок № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі, який був глинобитний, критий соломою, без надвірних будівель. На час розгляду справи до будинку прибудований сарай та два тамбури, всі будівлі під залізним дахом.

З довідки адресного бюро м ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 58), тобто у спірному будинку проживав без реєстрації. Стан будинку, надвірних будівель, саду, городу видно з фотографій (а.с. 87-99), долучених до матеріалів справи. Квитанція, приходний ордер (а.с. 100) свідчать про те, що ОСОБА_3 дійсно купував за 119 рублів металеві ворота 26.04.1988 року.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження користування ОСОБА_3 спірним домоволодінням за згодою власника домоволодіння відповідача ОСОБА_5, але без переходу до ОСОБА_3 права власності на це домоволодіння. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності недійсним не можуть бути задоволеними. На час укладення між сторонами угоди про купівлю-продаж спірного будинку діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, згідно якому договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією стороною у цьому договорі є громадянин. Нехтування цією вимогою тягне за собою недійсність договору. У даному випадку розписку, надану ОСОБА_5 ОСОБА_3 не можна визнавати за домашню угоду, оскільки вона не містить у собі усіх належних вимог, яким повинна відповідати письмова форма двохстороннього договору, навіть якщо вона не посвідчена нотаріально. Крім того, пояснення ОСОБА_3 про неможливість посвідчення вказаного договору нотаріально, обєктивно нічім не підтверджено, суду не надано відмови нотаріуса з цього приводу. Суду також не надано доказів того, що ОСОБА_3 хоча би як користувач був зареєстрований у будь-якій установі, яка надає комунальні послуги населенню, не надано жодної квитанції про сплату комунальних послуг за користування ОСОБА_3 будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований. ОСОБА_3 знав про необхідність нотаріального

посвідчення договору між ОСОБА_5 та ним про купівлю-продаж спірного будинку, та при ухиленні від цього ОСОБА_5 міг звернутись до суду з позовом про визнання укладеної між ними угоди дійсною, але не звернувся, посилаючись на те, що чекав від ОСОБА_5 відповідних кроків по узаконенню самовільно збудованих ним, позивачем, на території домоволодіння забудов, для будівництва яких не мав законних підстав, оскільки юридично власником домоволодіння лишався ОСОБА_5 Тому у суду немає жодних підстав для визнання дійсним укладеного 01.04.1988 року договору купівлі-продажу домоволодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнання права власності за ОСОБА_3 на домоволодіння № 42 по вул. Інтернаціональна у м. Кривому Розі. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння, укладеного 23.11.2007 року між відповідачем ОСОБА_5 та третьою особою ОСОБА_4, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на це домоволодіння, то суд не вбачає порушень закону при укладенні цього договору його учасниками, оскільки ніяких законних перешкод для укладення цього договору на час його укладення не існувало. Право власності на спірний будинок, згідно розписці ОСОБА_5 про отримання грошей за будинок від ОСОБА_3, ОСОБА_3 не перейшло. Провадження у справі відкрито судом вже після укладання договору, про укладення договору з іншою людиною ОСОБА_3 було відомо, від доплати грошей за будинок він відмовився, про що пояснював у судовому засіданні. Крім того, договір посвідчено нотаріально і суд не вбачає ніяких підстав для задоволення позовних вимог у цій частині позову. Тому суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог у звязку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року) ст„ ст. 15, 60, 209, 213-215, 223, 284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні його позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу, свідоцтва про праг власності недійсними.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання до суду заяви про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня оголошення рішення та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення, але рішення суду набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його оголошення до суду не надійде заява про його апеляційне оскарження.

Г оловуючий: