Справа № 2-0547-2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи КЖЕП „Південне, Сектор громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, КЖЕП „Південне про вселення у квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2008 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що ОСОБА_4 є його сином. 15.12.1992 року йому, ОСОБА_3, на підставі ордеру № 1497 серії 1, виданого ВО „ПМЗ було надано окрему трикімнатну квартиру № 210, розташовану в будинку № 160 по вул. Робочій в м. Дніпропетровську. З 1992 року в спірній квартирі був зареєстрований відповідач. В 1999 році відповідач виїхав з м. Дніпропетровська, забравши з квартири всі свої речі, з того часу в квартирі він не зявлявся та своє місце знаходження не повідомляв. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідно для зменшення плати за квартиру та комунальні послуги, що суттєво впливає на його матеріальне становище. Таким чином, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав.

В лютому 2010 році ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати довіреність від 14.05.2008 року, видану ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 і нотаріально оформленої Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, недійсною, вселити його в квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог він вказав на те, що довіреність від 14.05.2008 року, видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 в момент коли ОСОБА_3 не міг за станом здоровя розуміти своїх дій та керувати ними. Він з 1993 року був зареєстрований у спірній квартирі, згодом йому було необхідно виїхати за межі міста, а тому він був знятий з реєстрації. В 1999 році він знову вселився в квартиру за згодою батька і був зареєстрований за цією адресою. З батьком вони проживали однією сімєю і між ними ніколи не було суперечок. У звязку з тим, що у нього виникли негаразди з працевлаштуванням, він домовився з батьком про те, що поїде в шахтарський край на заробітки.

Ухвалою суду від 25.03.2010 року зустрічний позов в частині вимог про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причин неявки не повідомив. Але в попередніх засіданнях позовні вимоги не визнавав.

Представник відповідача за первісним позовом в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав та просив відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в зустрічній позовній заяві. 08.09.2010 року представник відповідача зявився в судове засіданні, але від дачі пояснень без явки самого відповідача відмовився та залишив залу судового засідання.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши представників позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимогах необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У судовому засіданні встановлено, що 15.12.1992 року ОСОБА_3 Виробничим обєднанням „Південний машинобудівний завод було видано ордер № 1497 серії 1 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 6). Згідно довідки КЖЕП „Південне ЖЕК № 10 від 28.07.2008 року в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7). Як вбачається з Актів від 11.10.2007 року, 15.01.2008 року та 14.05.2008 року ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 1999 року та у вказаній квартирі його речей не має (а.с. 9, 10, 11). Згідно заяви від 17.02.1994 року ОСОБА_4 просив начальника ЖЕКа № 9 виписати його зі спірної квартири у звязку з переїздом до іншого міста (а.с. 12). Як вбачається з відповіді ВАТ „Павлоград вугілля № 6/2440 від 09.04.2009 року ОСОБА_4 з 01.09.2008 року працює в спец апараті ВАТ „Павлоград вугілля начальником зімни служби по охороні праці ПСП „Шахта „Благодатна та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 82).

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є сусідами позивача та деякі з них працюють консєржками. Вони підтвердили факт не проживання ОСОБА_4 з 1999 року в квартирі АДРЕСА_2. Крім того, Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.1999 року ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 143 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 місяців позбавлення волі, де зазначено, що ОСОБА_4 в серпні 1997 року предявивши потерпілим підроблену довіреність від імені свого батька ОСОБА_3 на право здійснювати договір оренди на квартиру АДРЕСА_2 та отримати від Шамето 100 грн., шляхом обману, не являючись основним квартиронаймачем, заволодів майном Шамето та з місця злочину зник (а.с. 78).

Після звільнення з місць позбавлення волі у жовтні 1999 року ОСОБА_9 в добровільному порядку визначив своє місце проживання за місцем своєї постійної роботи у м. Павлоград. Не зважаючи на той факт, що ОСОБА_9 був зареєстрований після відбування покарання за вищезгаданою адресою, він не виявляв бажання проживати у спірній квартирі та сплачувати комунальні послуги, оскільки фактично не вселився в неї та не користувався спірним житловим приміщенням без поважних причин.

Що стосується показань в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стосовно того, що ОСОБА_4 перевозив деякі свої речі на квартиру АДРЕСА_2 під час сдачі екзаменаційної сесії в м. Дніпропетровську, то судом вони не приймаються до уваги, оскільки дані події мали місце на прикінці 2005 року, коли ОСОБА_9 вже втратив право користування спірною квартирою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_9 мав намір змінити постійне місце проживання на інше місто, у звязку з чим подавав 17.02.1994 року заяву на імя начальника ЖЕКа про виписку зі спірної квартири (а.с. 12). Також, про постійне місце проживання відповідача ОСОБА_4 у м. Павлограді з 1999 року свідчить надана до матеріалів справи його трудова книжка (а.с. 136, 137), згідно якої відповідач постійно, починаючи з 25.11.1999 року працює на ВАТ «Павлоградвугілля». Посилання відповідача та його представника на той факт, що між відповідачем та позивачем була домовленість щодо тимчасової відсутності у місці проживання, та збереженням за відповідачем права користування спірним жилим приміщенням не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки доказів цього відповідачем не надано. Також, його посилання спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6, яка є працівником КЖЕП „Південне ЖЕК № 10 з 2002 року, у яких вона зазначила, що позивач ОСОБА_3 неодноразово звертався до неї у ЖЕК № 10 з питанням зняття з реєстрації його сина ОСОБА_9, у звязку з тим, що він не проживає у квартирі, комунальні послуги не сплачує.

Таким чином, суд вважає за можливе визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 210, будинку № 160 по вул. Робочій у м. Дніпропетровську.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_4 за зустрічним позовом щодо вселення його в квартиру АДРЕСА_1 та вони є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з 1999 року не проживає у спірній квартирі та втратив право на користування зазначеною квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 57-61, 76, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи КЖЕП „Південне, Сектор громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою № 210, будинку № 160 по вул. Робочій у м. Дніпропетровська.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, КЖЕП „Південне про вселення у квартиру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у розмірі 25 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави недоплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 28 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська