Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа №№2-318/10,2-868/10
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області, в складі;

Головуючого судді Карпович В.Д.

При секретарі Кудіновій І.М.

З участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічно акціонерного товариства комерційного банку „ Правекс Банку, третя особа; ОСОБА_3, про захист прав споживачів.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що 21 квітня 2008 року між ним та акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір № 479-011/08Р аа термін до 21 квітня 2015 року, за яким я отримав товарний кредит на придбання івтомобіля.

Як зазначено в п. 1.1 кредитного договору метою даного договору є своєчасна оплата позичальником, тобто ним, вартості автомобіля, що купується, за договором купівлі-продажу № 563 від 15.04.2008 року, та оплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Також в п. 1.1 кредитного договору зазначено, що задля реалізації мети договору банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 32 803 долара США. В п. 1.2 кредитного договору міститься умова повернення кредиту: термін дії договору з 21.04.2008 року до 21.04.2015 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. При цьому було укладено договори поруки та застави автомобіля, які є самостійними способами забезпечення виконання зобов'язання.

До вересня 2009 року, він виконував свої зобовязання відповідно до укладеного договору та графіку погашення чергових платежів.

У вересні 2009 року в звязку із фінансовою проблемою яка склалась в його підприємницькій діяльності, він звернувся до позивача з письмовою заявою про відстрочення чергових виплат, постільки його платоспроможність за наявності обєктивних обставин значно знизилася. Відповідно до п. 7.1.1. кредитного договору, він мав правові підстави щодо розгляду його звернень та прийняття рішення про їх задоволення чи відхилення. Однак, як вияснилося пізніше, його заява залишилася поза увагою банку. Разом з тим, вважає що кредитний договір № 479-011/08Р від 21 квітня 2008 року про надання йому валютного кредиту, є недійсним (удаваним) за наступних підстав.

Умови кредитного договору про надання йому кредиту у формі готівки в іноземній валюті - доларах США, як передбачено це в п. 4.1 договору, а саме: «Видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладення договору застави...» відповідачем не виконана, а фактично кредит був виданий в національній валюті шляхом безготівкового розрахунку за придбаний автомобіль.

Виконання зобов'язань за названим договором було розпочате: кредит відповідачем видано шляхом безготівкових розрахунків в національній валюті, а ним почалося повернення банку кредитних коштів: тіла кредиту та процентів за користування кредитом -- теж в національній валюті. Тому вважає, що кредитний договір № 479-011/08Р від 21.04.08 року є удаваним право чином.

Просив:

Визнати Кредитний договір № 479-011/08Р від 21.04.08 року таким, що укладений між мною та відповідачем на умовах надання мені кредиту в національній валюті в сумі 165655 (сто шістдесят пять тисяч шістсот пятдесят пять гривень) 15 коп. терміном до 24 квітня 2015 року зі сплатою 11,99 відсотків річних за користування кредитом.

Визнати недійсним пункт 1.3. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо зобовязання зі сплати відсотків за наданий кредит в підвищеному розмірі в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань щодо сплати чергових платежів .

Визнати недійсним пункт 2.1.4. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо заборони брати участь в якості позивача, відповідача або третьої особи в судових розглядах, про які він не повідомив банк і які загрожують його майновому стану.

Визнати недійсним пункт 6.1.3., який кореспондується з п. 7.1.2. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо умови погашення заборгованості за кредитом в десятиденний термін в разі незгоди з новим розміром процентної ставки, здійсненої банком в односторонньому порядку та п. 7.1.2. щодо права банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом.

Визнати недійсним пункт 7.1.6. щодо зміни, доповнення чи розірвання банком в односторонньому порядку без згоди позичальника діючого Кредитного договору № 479- 011/08Р від 21.04.08 року.

Визнати недійсним пункт 9.1.8. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом «при виникненні обставин, що ставлять під загрозу своєчасність погашення заборгованості за кредитом та/або сплату відсотків», як такий, що не містить конкретизації умов та обставин настання такої події.

Визнати недійсним пункт 10.2. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо відповідальності позичальника шляхом встановлення штрафу у розмірі 3% від суми кредиту за кожен випадок неповідомлення банку зміни свого місця проживання або місця перебування.

Визнати недійсним пункт 10.5. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо запровадження банком підвищення процентної ставки за користування кредитом на 3% річних у випадку невиконання чи неналежного виконання обовязку позичальника з щорічного укладення договору страхування предмету застави.

Визнати неправомірним та таким що порушує мої права, як споживача, необгрунтоване збільшення розміру процентної ставки за користування Кредитом, здійснене банком відповідно до пункту 1.3. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року.

Скасувати нараховані банком фінансові санкції (пеню) за Кредитним договором № 479-011/08Р від 21.04.08 року за весь період його дії .

Зобовязати відповідача здійснити перерахунок сплачених мною коштів за весь період користування кредитом, наданим мені в національній валюті, відповідно до умов Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року .

Стягнути з банку на його користь понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача, підтримала позовні вимоги позивача, та доповнила, що банк не маючи генеральної або індивідуальної ліценції на проведення валютних операцій що видається національним банком України, та дозволу Національного банку України на здійснення таких операцій, незаконно уклав кредитний договір про здійснення валютах операцій.

Представник відповідача позов не визанала, заперечуючи проти позову слідуючим:

Сторони можуть відступити від загальних засад цивільного законодавства та врегулювати правовідносини на власний розсуд. Позивач не заперечує факту прийняття всіх умов кредитного договору та вільного волевиявлення в момент укладення договору шляхом його підписання. Крім того, зайвим доказом відсутності будь яких пропозицій чи заперечень зф сторони позивача, стосовно умов кредитного договору, є той факт, що він ні до моменту укладення правочину, ні після його укладення не направляв, будь яких пропозицій по зміні умов договору. Банк має банківську ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України, на здійснення операцій з валютними цінностями. Посилання

позивача на недійсність вказаних в позові пунктів договору, вважає необгрунтованими, та такі що не грунтуються на законі.

В судовому засіданні встановлено слідуюче:

21 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір за № 479-011/08Р на термін до 21 квітня 2015 року, за яким позивач отримав товарний кредит на придбання автомобіля.

Як зазначено в п. 1.1 кредитного договору метою даного договору є своєчасна оплата позичальником, тобто позивачем, вартості автомобіля, що купується за договором купівлі- продажу за № 563 від 15.04.2008 року, та оплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Також в п. 1.1 кредитного договору зазначено, що банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 32 803 тридцять дві тисячі вісімсот три) доларів СПІА. В п. 1.2 кредитного договору міститься умова повернення кредиту: термін дії договору з 21.04.2008 року до 21.04.2015 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. При цьому, було укладено договори поруки та застави автомобіля, які є самостійними способами забезпечення виконання зобов'язання.

До вересня 2009 року, позивач виконував свої зобовязання відповідно до укладеного договору та графіку погашення чергових платежів.

У вересні 2009 року, як видно із пояснень представника позивача, у останнього виникли серйозні фінансові проблеми в підприємницькій діяльності, яка в звязку з фінансовою кризою в країні, не була успішною, а спричиняла лише збитки. Тому позивач не мав можливості певний період здійснювати проплату чергових платежів. З цього приводу, позивач декілька разів звертався до позивача з письмовими заявами про відстрочення чергових виплат, постільки його платоспроможність за наявності обєктивних обставин значно знизилася.

Відповідно до п. 7.1.1. кредитного договору, позивач мав правові підстави щодо розгляду звернень позивача, та прийняття рішення про їх задоволення чи відхилення. Однак, як вияснилося після звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, заяви позивача залишилися поза увагою банку.

Очікуючи відповідь банку на його звернення про відстрочення сплати чергових платежів, позивач гадав, що банк піде йому на зустріч, тому й не здійснював проплат. Крім цього, його такі дії пояснюються тим, що позивач вважає кредитний договір від 21 квітня 2008 року про надання мені валютного кредиту недійсним (удаваним) за наступних підстав.

Споживчий кредит - це кредит, який надається тільки в національній грошовій одиниці фізичним особам - резидентам України на придбання споживчих товарів тривалого користування, послуг та невідкладні потреби, і який повертається у розстрочку, якщо інше не передбачено умовами кредитного договору. Банк надає кредити фізичним особам у розмірі, що визначається виходячи із вартості товарів і послуг.

Фінансове посередництво здійснюється банками у формі банківських операцій, і їх основними видами є депозитні, розрахункові, кредитні, факторингові та лізингові операції. Кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на і власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором в І позичальником. Такі положення закріплені у ст.ст. 1054 - 1056-1 Цивільного кодексу України.

В ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" дане визначення банківського кредиту - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь- яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Як кредитні у ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" розглядаються І операції, зазначені у п. З частини першої та п.п. 3.7 частини другої ст. 47 цього Закону.

Розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснення фінансового посередництва у формі кредитних операцій на підставі кредитного договору, є правом банку, що здійснюється на підставі банківської ліцензії.

Право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик у відповідача виникає на підставі отриманої Банківської ліцензії Національного банку України, а відповідно до цього відповідачу надається право здійснювати фінансове посередництво у формі кредитних операцій.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави "Позика, кредит, банківський вклад", якщо інше не встановлено параграфом

2"Кредит" і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України. Виходячи із редакції ч. 1 ст. 1046, ст. 1054 Цивільного кодексу України грошові кошти передаються кредитодавцем позичальнику у власність, однак останній зобов'язується їх повернути та сплатити проценти кредитодавцеві.

Після підписання кредитного договору, банк відкриває позичальнику поточний рахунок на строк дії кредитного договору на підставі п.п. 5.2 п. 5 Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в іноземній валюті", затвердженої постановою Національного банку України від 12.11.03 № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.03 за № 1172/8493, для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України, в тому числі для зарахування, використання і погашення кредитів в іноземній валюті відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання як кредитора, так і позичальника у кредитному договорі від

21.04.8року виражене в іноземній валюті, а саме в даларах США.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, що встановлено ч. З ст. 533 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю":

-Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом;

-генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання;

-індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції;

-порядок і терміни видачі ліцензій, перелік документів, необхідних для одержання ліцензій, а також підстави для відмови у видачі ліцензій визначаються Національним банком України.

За наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, зазначеними у п. 2.3 "Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого постановою Національного банку України від 17.07.01 № 275, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.08.01 № 730/5921.

Як кредитні, у частині першій ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" розглядаються операції, зазначені у п. З частини першої та у п. п. 3-7 частини другої ст. 47 цього Закону.

Виходячи з викладеного, банк як фінансова установа, може здійснювати кредитування, як валютні операції, в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України.

В судовому засіданні, на прохання суду представник банку надала до суду копії банківської ліцензії за № 7 виданої Національним банком України, та письмового дозволу національного банку України на здійснення валютних операцій, які не завірені належним чином та підлягають оцінці.

Як видно із копії банківської ліцензії виданої Національним банком України за № 7 зареєстрованої Національним банком України 29.12. 1992 року за № 139 виданої АКБ „ Правекс-Банку, останнім надається право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст.. 47 Закону України „ Про банки і банківську діяльність.

Із копії дозволу Національного банку України виданого в грудні 2001 року / число не вказано / за № 7-1 виданий АКБ „ Правекс банку який має банківську ліцензію за номером 7 видану Національним банком України 3.12. 2001 року видно, що Національний банк України надав АКБ „ Правекс банк дозвіл на право здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України „ Про банки і банківську діяльність, згідно з додатком до цього дозволу.

Відповідно до додатку за № 7-1 від 3.12. 2001 року, надано перелік операцій, які має право здійснювати Акціонерний комерційний банк „ Правекс банк, але здійснення операцій з валютними цінностями в даному переліку не значиться.

Відповідно до банківської ліцензії за № 7 виданої Національним банком України, АКБ „ Правекс банку надано право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст..47 Закону України „ Про банки і банківську діяльність. Проте, надання банку права здійснювати операції з валютними цінностями, передбачено п. 1 частини другої ст.. 47 / Закону/, який не в казаний в банківській ліцензії.

Таким чином суд вважає, що АКБ „ Правекс банк відповідно до Декрету КМ України від 19.02. 1993 року „ Про систему валютного регулювання і валютного контролю, не має право на здійснення валютних операцій, із за відсутності даного запису в банківській ліцензії.

Відповідно до кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року, додатків до нього, похідних від нього договорів застави та поруки, які в цілому укладалися з метою виконання мною умов договору купівлі-продажу автомобіля та договору страхування автомобіля, та розрахункових документів: заяви на видачу готівки за № 2 від 22.04.2008 року на суму 165655,15 грн., квитанції за № 7 від 22.04.2008 року на суму 157 452 грн. (отримувуач ТОВ «Автоград») та квитанції за № 8 від 22.04.2008 року на суму 1 грн. та всі платежі позичальника щодо повернення суми кредиту та сплаті процентів за кредит здійснювалися у національній валюті - гривні, що не відповідає валюті кредиту, тобто у доларах США.

Відповідно до п. 7.1.5 кредитного договору, у разі відсутності або недостатності у позичальника коштів для повернення кредиту, сплаті процентів за його користування, комісій та інших платежів, передбачених договором, банк має право списання коштів з будь- яких рахунків позичальника. Проте, в даному пункті не зазначено, в якому порядку може вчинятися така дія, тобто відсутня умова, відповідно до якої кредитор здійснює купівлю/продаж/ обмін списаних коштів з метою отримання необхідної валюти, у тому числі на Міжбанківському ОСОБА_4 України (списання здійснюється кредитором у розмірі, еквівалентному сумі зобов'язань позичальника за цим договором з врахуванням витрат, пов'язаних з купівлею/обміном/продажем іноземної валюти та направити кошти на погашення заборгованості за договором).

Таким чином, умови кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року про надання мені кредиту у формі готівки в іноземній валюті - доларах США, як передбачено це в п. 4.1 договору, а саме: «Видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладення договору застави...» відповідачем не виконана, так як фактично кредит був виданий в національній валюті, шляхом безготівкового розрахунку за придбаний автомобіль.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними, здійснюється на підставі статей 203, 215 ЦК України та статті 207 ГК України.

Відповідно до ч.І ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин 1, 3 та 5 статті 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 13, 5, 6 ст. 203 ЦК, має наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 1.1,/ Договору /, була своєчасна оплата позивачем вартості автомобіля, що купується в національній валюті, за договором купівлі-продажу № 563 від 15.04.2008 року, та оплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля теж в національній валюті. Відповідачем відповідно до квитанції № 7 від 22.04.2008 року в безготівковому порядку було здійснено банківську операцію з перерахування коштів в сумі 157 452 грн. ТОВ «Автоград» за договором купівлі-продажу № 563 від 15.04.2008 року. Ніяких коштів в іноземній валюті, тим більше - готівкою, як про це йдеться в договорі № 479-011/08Р від 21.04.08 року, позивач не отримував.

Виконання зобов'язань за названим договором було розпочате: кредит відповідачем видано шляхом безготівкових розрахунків в національній валюті, а позивачем почалося повернення банку кредитних коштів: тіла кредиту та процентів за користування кредитом - теж в національній валюті.

Удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали).

Воля сторін кредитного договіру № 479-011/08Р від 21.04.08 року, який є удаваним правочином, була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені. При цьому, суд вважає доведеним те, що фактично між сторонами по справі було укладено та розпочато виконання іншого правочину, а саме: кредитного договору в національній валюті, що приховується з допомогою укладеного правочину.

Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 ЦК України в разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пункт 1.3. / Договору /, містить зобовязання зі сплати відсотків за наданий кредит в підвищеному розмірі в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань щодо сплати чергових платежів.

Проте, су вважає, що для виникнення зобовязань зі сплати відсотків за наданий кредит в підвищеному розмірі недостатньо лише одного факту укладення банком та позичальником кредитного договору, який містить наведену вище умову, та неповернення сум кредиту у визначений договором термін. Насамперед необхідно, щоб сторони виконали наступні дії: по-перше, позичальник звертається до банку з клопотанням про перенесення строку повернення кредиту, по-друге, банк дає свою згоду на повернення кредиту в новий строк. Очевидно, що клопотання позичальника при цьому є ні чим іншим, як офертою, тобто пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору, а згода банку - акцептом, тобто прийняттям цієї пропозиції. В результаті вказаних дій банк та позичальник шляхом обміну листами укладають додаткову угоду до кредитного договору (додатковий договір), предметом якого є визначення нового терміну повернення кредиту за згодою сторін. За користування кредитом, який, таким чином, надається банком на новий строк, позичальник зобовязаний сплачувати відсотки в підвищеному розмірі, зазначеному на цей випадок в кредитному договорі.

Як слідує зі змісту п. 1.3. договору, така умова договору уже не передбачає укладеним будь-яких додаткових угод.

Угода не може укладатися за умови невиконання боржником зобовязань. Відсотку: за користування кредитом (в тому числі і в підвищеному розмірі) відрізняються від пені (неустойки) тим, що відсотки - це плата за правомірне користування кредитом, в той час як пеня (неустойка) - за неправомірну поведінку, а саме за несвоєчасне виконання позичальником зобовязань з повернення сум кредиту.

Неналежне виконання позичальником умов договору щодо своєчасного повернення кредиту (сплати чергових платежів) у визначений кредитним договором термін має наслідком не виникнення зобовязань зі сплати нових відсотків за користування кредитом, який позичальнику на новий термін не надавався, а інші наслідки, визначені відповідно до положень глави 51 Цивільного кодексу України. Такі наслідки просрочки платежу імперативно визначені законом, тому вони не можуть змінюватися за згодою сторін. При цьому сторони мають право лише визначити в договорі конкретний розмір неустойки на випадок прострочки платежу позичальником. Тому підвищені відсотки в даному випадку за своєю правовою природою не являються платою за наданий кредит, а саме неустойкою. В звязку з цим внесення до кредитного договору положень, викладених в п. 1.3. договору вчинено банком з метою приховати іншу угоду, а саме - домовленість про сплату неустойки за просрочку платежу, та з метою створення ілюзії необхідності застосування в даних правовідносинах правил, більш вигідних для кредитора, ніж це передбачено законом.

В порушення положень Конституції України, цивільно-процесуальних норм законодавства України та положень ст.ст. 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем було внесено до Кредитного договору за № 479-011/08Р від 21.04.2008 року крім незаконних умов п. 1.3 й інші явно дискримінаційні умови, які стосуються мене, як позичальника, а саме: пункт 2.1.4. Кредитного договору щодо заборони брати участь в якості позивача, відповідача або третьої особи в судових розглядах, про які він не повідомив банк і які загрожують його майновому стану; п. 6.1.3., який кореспондується з п. 7.1.2. щодо умови погашення заборгованості за кредитом в десятиденний термін в разі незгоди з новим розміром процентної ставки, здійсненої банком в односторонньому порядку; п. 7.1.2. щодо права банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом; п. 7.1.6. щодо зміни, доповнення чи розірвання банком в односторонньому порядку без згоди позичальника діючого кредитного договору; п. 9.1.8. щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом «при виникненні обставин, що ставлять під загрозу своєчасність погашення заборгованості за кредитом та/або сплату відсотків», як такий, що не містить конкретизації умов та обставин; п. 10.2. щодо відповідальності позичальника шляхом встановлення штрафу у розмірі 3% від суми кредиту за кожен випадок неповідомлення банку зміни свого місця проживання або місця перебування; п. 10.5. щодо запровадження банком підвищення процентної ставки за користування кредитом на 3% річних у випадку невиконання чи неналежного виконання обовязку позичальника з щорічного укладення договору страхування предмету застави. При укладенні кредитного договору відповідачем не було розяснено мені змісту зазначених пунктів договору, а можливості самому проаналізувати їх зміст у мене не було бо можливості узгодити умови договору відповідач мені не надав, постільки мені лише було запропоновано підписати уже підготовлений ним кредитний договір.

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору:

... 2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положень ст. 652 ЦК України зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин можлива лише:

1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ч. 2 та ч. З ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в одностороньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

Слід зазначити, що кредитний договір від 21.04.08 року не містить відповідальності сторони, зобов'язанням якої є надання кредиту, тобто вимога закону про обов'язковість внесення до умов кредитного договору умову про відповідальність сторін, і зокрема умову про відповідальність кредитодавця, не виконана.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено правові наслідки недійсності окремих частин правочину: недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Підставою недійсності правочину чи окремих його частин, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, про що вказано у ч. 1 ст. 215 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з викладених норм матеріального права, зміст кредитного договору має відповідати вимогам закону, і відсутність у змісті кредитного договору від 21.04.08 року, умови про відповідальність кредитодавця, таким вимогам не відповідає.

За час дії кредитного договору банк не ініціював внесення змін до спірного договору у встановленому законом порядку для приведення його умов у відповідність до норм законодавства.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 2121-215 ЦПК України, ст.. ст.. 203, 207, 215, 217, 235, 651, 652, 1056-1 ЦК України, Законом України „ Про захисти прав споживачів, Законом України „ Про банки та банківську діяльність, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати Кредитний договір № 479-011/08Р від 21.04.2008 року таким, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ „ Правекс Банк, на умовах надання ОСОБА_2 кредиту в національній валюті в сумі 165655 (сто шістдесят пять тисяч шістсот пятдесят пять гривень) 15 коп. терміном до 24 квітня 2015 року зі сплатою 11,99 відсотків річних за користування кредитом.

Визнати недійсним пункт 1.3. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.2008 року, щодо зобовязання зі сплати відсотків за наданий кредит в підвищеному розмірі в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань щодо сплати чергових платежів .

Визнати недійсним пункт 2.1.4. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.2008 року, щодо заборони брати участь в якості позивача, відповідача або третьої особи в судових розглядах, про які він не повідомив банк і які загрожують його майновому стану.

Визнати недійсним пункт 6.1.3., який кореспондується з п. 7.1.2. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо умови погашення заборгованості за кредитом в десятиденний термін в разі незгоди з новим розміром процентної ставки, здійсненої банком в односторонньому порядку та п. 7.1.2. щодо права банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом.

Визнати недійсним пункт 7.1.6. щодо зміни, доповнення чи розірвання банком в односторонньому порядку без згоди позичальника діючого Кредитного договору № 479- 011/08Р від 21.04.08 року.

Визнати недійсним пункт 9.1.8. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом «при виникненні обставин, що ставлять під загрозу своєчасність погашення заборгованості за кредитом та/або сплату відсотків», як такий, що не містить конкретизації умов та обставин настання такої події.

Визнати недійсним пункт 10.2. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо відповідальності позичальника шляхом встановлення штрафу у розмірі 3% від суми кредиту за кожен випадок неповідомлення банку зміни свого місця проживання або місця перебування.

Визнати недійсним пункт 10.5. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року щодо запровадження банком підвищення процентної ставки за користування кредитом на 3% річних у випадку невиконання чи неналежного виконання обовязку позичальника з щорічного укладення договору страхування предмету застави.

Визнати неправомірним та таким що порушує права ОСОБА_2, як споживача, необгрунтоване збільшення розміру процентної ставки за користування Кредитом, здійснене банком відповідно до пункту 1.3. Кредитного договору № 479-011/08Р від 21.04.08 року.

Скасувати нараховані банком фінансові санкції (пеню) за Кредитним договором № 479-011/08Р від 21.04.08 року за весь період його дії.

Зобовязати відповідача здійснити перерахунок сплачених мною коштів за весь період користування кредитом, наданим мені в національній валюті, відповідно до умов Кредитного логовору № 479-011/08Р від 21.04.08 року .

Стягнути і ПАТ КБ Правекс Банк на користь ОСОБА_2, кошти в розмірі 120 / сто двадцять / гривен, за інформаційно технічне забезпечення суового процесу.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.