Справа № 2-316/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010 року Дружківский міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Рогової Т.Д.

при секретарі Ракітіній Н.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

представника органа опіки та піклування ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дитини і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дитини та відшкодування моральної шкоди, у якому вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2004 року по 2008 рік, і мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матірю, яка чинить перепони йому у спілкуванні з дитиною. Щоб бачитися з сином він звернувся до органу опіки та піклування. За рішенням виконкому Дружківської міської ради від 04.03.2009 року йому була надана можливість бачитися з дитиною двічі на місяць у суботу та неділю за попередньою домовленістю з матірю дитини. Але відповідачка це рішення не виконує. Вона заборонила бачитися з дитиною без її присутності. В звязку з тим, що відповідачка чинить перепони у спілкуванні з сином він бажає, щоб суд передав сина для проживання з ним. Він має можливість забрати ОСОБА_5 до себе, так як у нього є житло, він працює, позитивно характеризується. В звязку з тим, що він постійно виплачує аліменти, а з сином не спілкується, бажає отримати від відповідачки моральну шкоду у сумі 9445грн.

Позивач просить суд визначити місце проживання дитини з ним, за його місцем проживання та стягнути з відповідачки моральну шкоду у сумі 9445грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги і просить визнати місцем проживання сина ОСОБА_6 разом з ним, так як мати дитини забороняє йому з сином спілкуватися, а також стягнути з неї моральну шкоду у сумі 9445грн.

Відповідачка ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_1 не згодна. Вона у суді пояснила, що після розлучення з позивачем вона сама наполягала на тому, щоб він спілкувався з дитиною, так як він цього не робив. Вона ніколи не забороняла йому приймати участь у вихованні дитини. Після прийняття рішення Дружківським міським виконкомом про порядок спілкування його з дитиною, він не приходив до дитини. Він міг взяти сина з собою тільки, коли зустріне його на вулиці. У вересні 2009 року після того, як позивач привіз дитину і сам був у нетверезому стані, а син розповів, що йому також давали пити пиво, вона поставили умови, що бачитися з ОСОБА_5 він буде у її присутності. Вона і у теперішній час не забороняє позивачу бачитися з сином. ОСОБА_2 вважає, що житлово-побутові умови проживання сина з нею кращі ніж у батька. У неї трьохкімнатна квартира, де сину надана окрема кімната. Вона у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який працює, вона також працює і має можливість утримувати дитину. Просить суд позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних причин.

Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після їх розлучення у 2008 році залишився проживати з матірю відповідачкою по справі ОСОБА_2

У судовому засіданні були допитані свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідача. Усі свідки позитивно охарактеризували як позивача, так і відповідача.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона сусідка позивача і знає його тільки з позитивної сторони. Він добре навчався, хороший сімянин, ніколи не бачила його в стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він кум сторонам і зі слів позивача ОСОБА_9 він знає, що його колишня дружина не дозволяє йому бачитися з сином. Сама вона цей факт заперечує. Він не був свідком того, щоб відповідачка відмовляла позивачу в спілкуванні з дитиню.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що були свідками того, що ОСОБА_1 був у стані алкогольного спяніння, коли привозив дитину матері. А ОСОБА_11 також пояснив, що зі слів онука знає, що його пригощали пивом.

Суд, вислухав також думку представника органу опіки та піклування ОСОБА_4, яка вважає, що буде доцільним, щоб дитина проживала разом з матірю.

Згідно ч.2,3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А той хто з дитиною проживає не має право в цьому перешкоджати.

Згідно доказів наданих позивачем у суді суд вважає, що він не довів той факт, що йому відповідач перешкоджає спілкуватися з дитиною.

Згідно ч.4 ст. 157 сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір, посвідчений нотаріально, щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. І тільки, якщо той з батьків, хто проживає з дитиною, ухиляється від виконання договору зобовязаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

В судовому засіданні було встановлено, що такий договір між сторонами не укладався.

Тому суд вважає, що у позивача не має прав на відшкодування моральної шкоди. Більше того, у суді він не зміг надати доказів того, що йому діями відповідачки була завдана моральна шкода.

Згідно ст.. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування що до спілкування з дитиною, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 після рішення органу опіки та піклування про порядок спілкування ним з сином, в суд з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною не звертався, і такого рішення суд не приймав. В звязку з чим суд вважає, що у позивача не має права на відшкодування моральної шкоди та передачу йому дитини для проживання з ним.

Більше того, він у суді не довів той факт, що йому відповідачка перешкоджає спілкуватися з сином і приймати участь у його вихованні.

В звязку з наведеним суд вважає в позові позивачу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дитини і відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 79, 81, 88, 131, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.157, 159 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання місця мешкання малолітньої дитини і відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили: через 10 днів з дня проголошення рішення, якщо продовж цього строку не подана заява про апеляційне оскарження, або сама апеляційна скарга; або через 20 днів після подання такої заяви, якщо не була подана апеляційна скарга; або після розгляду апеляційним судом у разі подання апеляційної скарги.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, або 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31 березня 2010 року. Рішення у повному обсязі складено у нарадчій кімнаті 02 квітня 2010 року.

Суддя: