Справа №2-22/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2010 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Маслюк Н.В.

при секретарі Дасюк Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати заповіт ОСОБА_7, посвідчений 08.12.2006 року нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори на користь відповідача ОСОБА_2 недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що після смерті його батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку, який розташований у м. Чернігові по вул. Транспортній, 81. В Другій ОСОБА_5 державній нотаріальній конторі йому повідомили, що ОСОБА_7 залишив заповіт, в якому зазначається, що спадкоємцями за заповітом є він та ОСОБА_2 Дана громадянка є рідною донькою його колишньої співмешканки ОСОБА_3, з якою він проживав з 1992 року по 1997 роки та з 1998 по 2003 рік. На початку 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пішли з будинку жити до своєї квартири. Зазначає, що з 2005 року він проживав разом зі своїм батьком у зазначеному будинку. В 2006 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повернулися в будинок по вул. Транспортній, 81 і з дозволу позивача проживали в ньому до січня 2007 року. За весь цей час батько зловживав спиртними напоями, у звязку з чим, у нього часто виникали приступи епілепсії, і він знаходився на стаціонарному лікуванні у протитуберкульозному диспансері. За весь цей час здоровям батька, а також приведенням в належний стан будинку займався позивач. Вважає, даний заповіт недійсним, тому що на момент його укладання ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги уточнили (а.с.116) остаточно просили визнати заповіт ОСОБА_7, посвідчений 08.12.2006 року Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, відповідно до письмових пояснень (а.с.91-92) пояснила, що весь час вважала ОСОБА_7 своїм дідусем, а позивача - батьком. Згадує той час, коли вони разом з матірю та ОСОБА_1 проживали у квартирі за адресою м. Чернігів, пр - т Перемоги, 25/5. Весь той час ОСОБА_1 пропонував продати дану квартиру, переїхати до його батька ОСОБА_7 та почати займатися підприємницькою діяльністю. Її матір відмовлялась, але на тому наполягали батьки ОСОБА_1 З 2004 року вони проживали разом з позивачем в Куликівському районі. Проживаючи ІНФОРМАЦІЯ_1 вони доглядали за дідусем та хворою бабусею. Крім того, допомагали вести спільне господарство. Навіть після того, коли позивач вигнав її з матірю із будинку, вони навідувалися до дідуся.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, яка ухвалою суду від 15.09.2009 року була визначена в якості третьої особи на боці відповідача, в судовому засіданні, уточнені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у відповідності до письмових пояснень (а.с.175).

Свідок ОСОБА_8 дільничний інспектор, 06.10.2009 року пояснював, що у ОСОБА_7 був не часто, а лише тоді, коли його син - ОСОБА_9, звертався за допомогою. З ОСОБА_7 він проводив профілактичну роботу, іноді він поводив себе неадекватно та агресивно.

Свідок ОСОБА_10 сусідка ОСОБА_7, 06.10.2009 року пояснювала, що з ним у неї були нормальні добросусідські відносини. Вона неодноразово бувала у нього, так як там проживала ОСОБА_3, з якою вона товаришувала. Пояснила, що у ОСОБА_7 та його сина був конфлікт по поводу того, що позивач в 2006 році мав намір одружитися з іншою жінкою. ОСОБА_2 ОСОБА_7 дуже любив та вважав її своєю онукою.

Свідок ОСОБА_11, сестра представника відповідача, 06.10.2009 року підтвердила той факт, що ОСОБА_3, її донька та ОСОБА_1 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_2. Вони вели спільне господарство, допомагали діду та бабі. Стосунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 були дуже гарні. Вони купували їй подарунки, виховували її з раннього дитинства.

Свідок ОСОБА_12, хрещений батько відповідача, 06.10.2009 року пояснив, що ОСОБА_3 проживала у громадянському шлюбі з ОСОБА_1 Багато раз бував у них вдома. Бачив, що дідусь гарно ставиться до своєї онуки. Його фізичний стан був задовільний, іноді вживав спиртні напої, але по святам.

Свідок ОСОБА_13, у судовому засіданні 26.10.2009 року, пояснив, що працював разом з ОСОБА_7 25 років. Після того, як він вийшов на пенсію він декілька раз приходив на роботу і був у дивному стані: вдягнений не по погоді, намагався кудись поїхати.

Свідок ОСОБА_7, у судовому засіданні 26.10.2009 року, пояснила, що вона є тіткою позивача. Про те, що був складений заповіт вона нічого не знає, хоча в останні роки доглядала брата. Він зловживав спиртними напоями, довго лікувався в тубдиспансері. Підтверджує той факт, що відповідач проживала ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7 вважав її своєю онукою, але в останні роки вона її не бачила.

Свідок ОСОБА_14, у судовому засіданні 04.11.2009 року, пояснив, що з 2001 по 2005 роки працював інспектором на участку №4. Він знайомий з позивачем та його батьком. Декілька раз він приходив до них додому для проведення обшуку, тому що позивач зловживав наркотиками. ОСОБА_7 часто вів себе агресивно, але скарг від сусідів на нього не надходило.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, медичні картки стаціонарного хворого №42, №1572, амбулаторну картку № 03301066, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 р. помер ОСОБА_7 (а.с.15). Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді, житлового будинку №81 з відповідними надвірними спорудами, що знаходиться в м. Чернігові по вулиці Транспортній (а.с.41-49). 08 грудня 2006 р. ОСОБА_7 було складено заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 нотаріальної контори, яким він заповів вказаний будинок внучці ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1 (а.с.71).

До Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори звернулись з заявами про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2В (а.с.42-43).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Судом, за клопотанням представника позивача призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань для визначення психічного стану померлого ОСОБА_7 на момент складання заповіту.

Згідно акту №94 посмертної судово-психіатричної експертизи від 01.03.2010 р. КЛПЗ «ОСОБА_5 обласна психоневрологічна лікарня» у ОСОБА_7 на час складання заповіту 08.12.2006 року не виявлено таких психічних розладів, які б позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи, що вказаним висновком судово-психіатричної експертизи не встановлено, що ОСОБА_7 в момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та(або) не міг керувати ними, та що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, необхідно в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наданих доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-62, 64, 208, 209, 212 215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 215, 225 ЦК України, враховуючи розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження, протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя Новозаводського

районного суду м. Чернігова Н.В.МАСЛЮК