Біляївський районний суд Одеської області
16 листопада 2010 року Біляївський районний суд
в складі: головуючого судді Крачкової С.В.
при секретарі Полубок Н.А.
за участю представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ житлового будинку в натурі і за зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати житловий будинок, який знаходиться в с. Курган, вул.. Гайдара,38, (новий номер 15) спільною сумісною власністю її та відповідача і розділити цей будинок в натурі, виходячи з рівності їх часток.
Свої вимоги мотивує тим, що з травня 2000 року проживала однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу, а в червні місяці 2001 року вони на спільні кошти придбали спірний житловий будинок, в якому вона постійно проживає. В липні 2003 року вони зареєстрували шлюб, а в травні 2008 року рішенням суду він був розірваний. Вважає, що вказаний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю, а тому просить поділити його в натурі.
В судовому засіданні позивачка на позові наполягала. При цьому пояснила, що з травня 2000 року проживала з відповідачем однією сімєю в її квартирі в м.Одеса, а в липні 2001 року на спільні кошти придбали для себе спірний житловий будинок. Продавцю та у державного нотаріуса відповідач представляв її своєю дружиною. Шлюб зареєстрували в 2003 році, а в 2008 році розлучились. На цей час проживає в літній кухні. Просить виділити їй в натурі ? частину житлового будинку з надвірними спорудами та відповідну частину земельної ділянки. Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнала.
Відповідач позов не визнав і звернувся з зустрічним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю та виселити колишню дружину з житлового будинку.
Свої вимоги мотивує тим, що спірний житловий будинок він придбав за свої кошти і він є його особистою власністю. В 2008 році шлюб з позивачкою розірвано, а з серпня 2007 року він змушений проживати у родичів. Вважає, що порушені його права як власника спірного майна, а тому просить виселити з житлового будинку відповідачку.
В судовому засіданні він підтримав свій позов, при цьому не заперечує, що з травня 2000 року проживав разом з ОСОБА_2 однієї сімєю в її квартирі в м.Одесі, а в 2001 році він за власні кошти, виручені від продажу квартири, придбав за 5 500 доларів США спірний житловий будинок, який вважає своєю власністю. З-за погіршення стосунків з дружиною, в серпні 2007 року пішов з дому і по цей час проживає у родичів, а колишня дружина живе в літній кухні.
Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що на момент придбання житлового будинку були всі надвірні споруди, які вказані в технічному паспорті та висновку експерта, а площа житлового будинку в договорі купівлі-продажу вказана виходячи з документів, наданих продавцем.
Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними і на це майно поширюються положення глави VІІІ цього Кодексу, в якій містяться положення щодо спільної сумісної власності подружжя.
В судовому засіданні було встановлено, що з травня 2000 року і на день купівлі житлового будинку в липні 2001 року позивачка та відповідач жили однією сімєю. Цю обставину визнав не тільки сам відповідач, але й підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.
З договору купівлі-продажу ( а.с.26) вбачається, що 17.07.2001 року ОСОБА_3 придбав за 2000 грн. житловий будинок загальною житловою площею 90 кв.м. та надвірні споруди сарай і підвал.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що позивачка не тільки разом з відповідачем шукали будинок для купівлі, але й була присутня у державного нотаріуса при посвідченні договору, при цьому відповідач представляв її як свою дружину. Після купівлі спірного будинку вони разом стали проживати в ньому.
11.07.2003 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.8).
Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року « при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю».
Враховуючи викладене, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами було придбано позивачкою та відповідачем в період знаходження у фактичних шлюбних відносинах, а тому це майно може бути визнане їх спільною сумісною власністю і поділене між ними. Але суд вважає неможливим задовольнити вимоги позивачки в цій частині з наступних підстав.
Згідно договору купівлі-продажу (а.с.26) ОСОБА_3 придбав житловий будинок загальною житловою площею 90 кв.м. з надвірними спорудами: сараєм та підвалом. Але з матеріалів справи та висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку складає 54,4 кв.м., тобто менше на 35,6 кв.м. ніж вказано в договорі купівлі-продажу. На цей час ці розбіжності не усунуті і ОСОБА_3 не одержав свідоцтво про право власності на житловий будинок з урахуванням його фактичної площі.
Крім того, на присадибній ділянці є й інші надвірні споруди, не вказані в договорі купівлі-продажу, а саме: літня кухня, вбиральня, гараж, колодязь, огорожа та ще два сарая (а.с.139-145,181,188), хоча зі слів сторін на момент укладення договору купівлі-продажу вони були на присадибній ділянці.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів.
Оскільки в договорі купівлі-продажу відсутні відомості щодо придбання відповідачем вказаних надвірних споруд, то він не набув права власності на них, а відсутність реєстрації їх в по господарській книзі сільської ради свідчить про те, що літня кухня, гараж, вбиральня, колодязь, огорожа та два сараї збудовані самочинно, а тому ці надвірні споруди не можуть бути предметом спору.
З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_2 проживає в літній кухні, або ОСОБА_3 просить виселити її з житлового будинку.
Оскільки літня кухня не є житловим приміщенням (ст.380 ЦК України) і ОСОБА_3 не є її власником, так як не придбав її за договором купівлі-продажу від 17.07.2001 року то його вимоги щодо усунення перешкод в користуванні та виселення відповідачки не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.
Таким чином, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3, а тому їм обом необхідно в позові відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 71,74 СК України, ст.328, ч.1,2 ст. 376, 380,391 ЦК України, ст.6,109 ЖК України, суд
В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ житлового будинку в натурі відмовити.
ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд.
Суддя: ___________ Крачкова С.В.