Справа 2-195/10
Номер провадження 2-195/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бліщ О.Б.

при секретарі - Павлюк А.В.

з участю представника позивачки - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів справу за позовом

Рахівської міської ради

до

ОСОБА_2,

про

стягнення плати за користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Рахівська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до рішення Рахівської міської ради №178 від 02 березня 2007 року ОСОБА_2, мешканцю с. Завидово, вул. Горького,7, Мукачівського району затверджено: проект відведення земельної ділянки для обслуговування токарного цеху по вул. Київська площею 0,2750 га та надано в оренду на 50 років. Орендну плату встановлено у 8-ми кратному розмірі земельного податку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; проект земельної ділянки для обслуговування будівлі авто гаража по вул. Київська площею 0,4560 га та надано в оренду строком на 50 років. Орендну плату встановлено у 8-ми кратному розмірі земельного податку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 5 вищезазначеного рішення встановлено десятиденний термін для укладення договорів оренди на землю. Однак, до цього часу правовстановлюючі документи щодо користування земельними ділянками по вул. Київська в міську раду відповідачем не надано. На письмові та усні звернення міської ради щодо укладання договорів оренди, з боку відповідача не було жодного реагування. При цьому, на протязі 2-х років і 5 місяців від дати прийняття рішення гр. ОСОБА_2 фактично користується вказаними земельними ділянками, які належать Рахівській міській раді. Крім того, в результаті несплати відповідачем за користування вищевказаними земельними ділянками до місцевого бюджету не надійшло коштів в сумі 92394,08 грн., що також являється порушенням охоронюваних законом інтересів держави. Під час ревізії в міській раді контрольно-ревізійним відділом в Рахівському районі проведено обстеження законності використання земельних ділянок, в результаті чого було встановлено, що відповідач фактично використовує земельні ділянки без укладеного договору оренди та відповідної сплати до бюджету орендної плати. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку, заборгованість відповідача за фактичне користування земельною ділянками станом на 01.07.2009 року становила 92394,08 грн. Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1, просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) борг за фактичне використання земельних ділянок в розмірі 92394,08 грн., вилучити земельні ділянки з незаконного користування та зобов'язати ОСОБА_2 звільнити незаконно займані земельні ділянки, а також сплату судових витрат покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, про що подали до суду письмове заперечення. Невизнання позову мотивують тим, що позивачем, Рахівською міською радою, у позові заначено, що відповідно до сесії Рахівської міської ради №178 від 02 березня 2007 року ОСОБА_2, мешканцю с. Завидово,вул. Горького,7 Мукачівського району, затверджено проект відведення земельної ділянки для обслуговування токарного цеху по вул. Київській площею 0,2750 га та надано в оренду строком на 50 років, проект відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі гаража по вул. Київській площею 0,4560 га та надано в оренду строком на 50 років. Договір оренди не укладений. При цьому, на протязі 2-х років і 5 місяців від дати прийняття рішення ОСОБА_2 фактично користується вказаними земельними ділянками, які належать Рахівській міській раді. Врезультаті не сплати за користування до місцевого бюджету не надійшло коштів в сумі 92 394,08 грн. Як на підставу задоволення своїх вимог, Рахівська міська рада посилається на відповідні норми законів, а саме: ст.ст.96,141,206, 211,212 Земельного кодексу України; ст. ст.2,15 Закону України «Про плату за землю»; ст.ст.24,35,36 Закону України «Про оренду землі»; ст.ст.526,629,762 Цивільного кодексі України. Матеріально-правова вимога позивача по справі - Рахівської міської ради, є незаконною, необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню виходячи із слідуючого.

Відсутні підстави для пред'явлення позову, так як цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Так, основними нормативними актами України, що регулюють правовідносини землі в Україні, є Цивільний кодекс України, Земельний кодекс України, Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV (з послідуючими змінами і доповненнями).

Необґрунтованість позовних вимог позивача - Рахівської міської ради полягає в обгрунтуванні позовних вимог при неправильному застосуванні норм законів, а саме: ст.ст. 96,141,206, 211,212 Земельного кодексу України, ст.ст.2,15 Закону України «Про плату за землю», ст.ст. 24,35,36 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.526,629,762 Цивільного кодексу України, на які посилається Рахівська міська рада, так як вони є загальними і до спірних правовідносин, які виникли між Рахівською міською радою і громадянином ОСОБА_2, застосовуватись не можуть, зокрема, ст. 96 Земельного кодексу України визначає обов'язки землекористувачів, ст. 141 - підстави припинення права користування земельною ділянкою, ст. 206 - плата за землю, ст.211 - відповідальність запорушення земельного законодавства і ст. 212 - повернення самовільно зайнятих земельних ділянок. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачені - загальні умови виконання зобов'язання, ст.629 - обов'язковість договору, а ст.762 - плата за користування майном, отже вказані норми Законів ніякої відповідальності не встановлюють.

Так, ОСОБА_2, відповідно до біржової угоди від 29 вересня 2004 року, реєстраційний номер 68 купівлі-продажу майна підприємства- банкрута ЗАТ «Рахівський лісокомбінат» на біржових торгах, проведених Закарпатським представництвом Прикарпатської універсальної торгової біржі, придбав (купив) у власність належне ЗАТ «Рахівський лісокомбінат» майно, а саме: будівлю для стоянки автомобілів загальною площею1560,38 м2, будівлю токарного цеху загальною площею 376,46 м2, які знаходяться по вул. Київській,228 в м. Рахів, Закарпатської області. Вказане майно, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Рахівським районним бюро технічної інвентаризації зареєстроване за ОСОБА_2 на праві приватної власності і його частка складає 1/1.

Враховуючи те, що основними нормативними актами України, що регулюють правовідносини з оренди землі в Україні, є Цивільний кодекс України, Земельний кодекс України, Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року№161-ХІV (з послідуючими змінами і доповненнями) необхідно до даних правовідносин застосовувати саме норми цих нормативно-правових актів з урахуванням обставин наведених вище. Отже, відповідно до Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року, під орендою землі розуміється, засноване на договорі, строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Таким чином, для виникнення орендних правовідносин, за загальним правилом, необхідне укладення договору оренди. Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Чинне законодавство передбачає, що договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. При цьому такий договір повинен укладатися відповідно до типової форми, яка затверджується Кабінетом України, а відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» від 06.101998 року договір набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі» вона проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Однак прийнятим 01.07.2004 року Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» здійснення державної реєстрації правочинів щодо нерухомого майна покладено на органи державної реєстрації прав на нерухоме майно при Держкомземі України. Таким чином, відповідальність за несплату орендної плати могла наступити при наявності відповідного договору оренди, який би відповідав вимогам Закону, так як відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю» №2535-ХІІ від 03.07.1992 року (з послідуючими змінами і доповненнями) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку може також набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (в даному випадку Біржової угоди від 29 вересня 2004 року, реєстраційний №68, купівлі-продажу майна підприємства - банкрута ЗАТ «Рахівський лісокомбінат» на біржових торгах, проведених Закарпатським представництвом Прикарпатської універсальної торгової біржі) до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року передбачено, що передача об'єкта оренди здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання - передачі, а відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю» №2535-ХІІ від 03.07.1992 року (з послідуючими змінами і доповненнями) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди.

Рішення сесії органу місцевого самоврядування, якими затверджуються проекти відведення земельних ділянок, не є тими нормативно-правовими актами, що дають підстави для нарахування орендної плати за використання земельної ділянки, так як основними нормативними актами України, що регулюють правовідносини з оренди землі в Україні, є Цивільний кодекс України, Земельний кодекс України, Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року, якими врегульовані питання оренди земельної ділянки, правові підстави орендної плати, тощо. Зазначають, що відповідачем по даній справі, земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти і самі об'єкти, придбані ним, ОСОБА_2, відповідно до Біржової угоди від 29 вересня 2004 року, реєстраційний номер 68 купівлі-продажу майна підприємства-банкрута ЗАТ «Рахівський лісокомбінат» на біржових торгах, проведених Закарпатським представництвом Прикарпатської універсальної торгової біржі прибдав (купив) у власність належне ЗАТ «Рахівський лісокомбінат» майно, а саме: будівлю для стоянки автомобілів, загальною площею 1560,38 м.кв.; будівлю токарного цеху, загальною площею 376,46 м.кв., які знаходяться по вул. Київській, 228 в м. Рахів, Закарпатської області з моменту їх придбання до теперішнього часу не використовувались, про що може свідчити фото таблиця, яка додається.

При наявності цивільно-правової угоди про набуття права власності на земельну ділянку, будівлю або споруду, які на ній розміщені (ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України) не можуть бути кваліфіковані як самовільне зайняття земельної ділянки». Вчинення таких дій є «використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа», відповідальність за що не передбачена, а розповсюдження положень договору оренди (у частині сплати орендних платежів) на періоди «фактичного» користування до укладення договору оренди земельної ділянки з огляду цивільного законодавства є неможливим, тому, що сторони у даній справі, відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України не встановили, що умови договору (а він фактично не укладений) застосовуються і до відносин, які виникли до укладення такого договору. Відсутність укладеного письмового договору оренди, виключає можливість стягнення орендної плати.

Отже, вимоги позивача - Рахівської міської ради є, на їхню думку, незаконними та необгрунтованими, а тому з урахуванням наведеного, просять у задоволенні позову Рахівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення боргу за фактичне використання земельних ділянок в сумі 92394,08 гривень та вилучення земельних ділянок з незаконного користування, оскільки такі йому й не надавалися - відмовити.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог, заявлених Рахівською міською радою, слід відмовити, з наступних підстав.

Основними нормативними актами України, що регулюють правовідносини з оренди землі в Україні, є Цивільний кодекс України, Земельний кодекс України, Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року за №161-ХІУ (з послідуючими змінами і доповненнями), а тому необхідно до даних правовідносин слід застосовувати саме норми цих нормативно-правових актів з урахуванням обставин наведених вище.

Рішення сесії органу місцевого самоврядування, якими затверджуються проекти відведення земельних ділянок, не є тими нормативно-правовими актами, що дають підстави для нарахування орендної плати за використання земельної ділянки, так як основними нормативними актами України, що регулюють правовідносини з оренди землі в Україні, є Цивільний кодекс України, Земельний кодекс України, Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року, якими врегульовані питання оренди земельної ділянки, правові підстави орендної плати, тощо.

Чинне законодавство передбачає, що договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. При цьому такий договір повинен укладатися відповідно до типової форми, яка затверджується Кабінетом України, а відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» від 06.101998 року договір набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі» вона проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Однак прийнятим 01.07.2004 року Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» здійснення державної реєстрації право чинів щодо нерухомого майна покладено на органи державної реєстрації прав на нерухоме майно при Держкомземі України. Таким чином, відповідальність за несплату орендної плати могла наступити при наявності відповідного договору оренди, який би відповідав вимогам Закону, так як відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю» №2535-ХІІ від 03.07.1992 року (з послідуючими змінами і доповненнями) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку може також набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, а в даному випадку, Біржової угоди від 29 вересня 2004 року, реєстраційний №68, купівлі-продажу майна підприємства - банкрута ЗАТ «Рахівський лісокомбінат» на біржових торгах, проведених Закарпатським представництвом Прикарпатської універсальної торгової біржі, до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року передбачено, що передача об'єкта оренди здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання - передачі, а відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю» №2535-ХІІ від 03.07.1992 року (з послідуючими змінами і доповненнями) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги Рахівської міської ради є незаконними та необгрунтованими, а тому з урахуванням наведеного у задоволенні позову Рахівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за фактичне використання земельних ділянок, в сумі 92394 гривень 08 коп. та вилучення земельних ділянок з незаконного користування, слід відмовити в цілому.

Судові витрати, по сплаті судового збору, віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 81, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, ст. ст. 16, 377, 631 ЦК України, ст.120 Земельного Кодексу України, ст.ст.2, 5, 13, ЗУ «Про плату за землю», ст.ст. 13,17,18 ЗУ «Про оренду землі», суд -

ВИРІШИВ :

У позові Рахівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування земельною ділянкою - відмовити в цілому.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Бліщ О.Б.