Бориспільський міськрайонний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-1857/2010р.

2.2.06.2010 р. Бориспільський міськрайоиний суд Київської області у складі

головуючого судді Завірюхи О.В.

при секретарі Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання незаконним наказу га зобовязання вчинити дії,

встановив:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває у трудових відносинах з ДП МА «Бориспіль» та відповідно до наказу від 28.03.2008р. займає посаду заступника начальника ревізійного відділу. Згідно наказу від 21.08.2008р. займана позивачем посада була скорочена. З цим наказом позивач була ознайомлена у відділі кадрів 22.09.2008р. 18.11.2008р. позивачем було надіслано листи до адміністрації підприємства та профспілкового комітету про те, що вона з 29.10.2008 р. перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності і знаходиться на лікуванні в стаціонарі. 21.05.2009р. у позивача народився син - ОСОБА_2. Оскільки на даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох-років та виховує двох дітей сама - одинока мама, тому вона має на меті вийти на роботу раніше ніж закінчиться відпустка по догляду за дитиною до трьох-років тобто не чекаючи 22.05.2012. Але їй стало відомо, що посада, яку вона займає, штатним розписом не передбачена. Позивач вважає, що відповідач штучно створив ситуацію, при якій вона не має можливості реалізовувати своє право на працю. Крім цього позивач зазначає, що за період її відпустки по вагітності і пологам та відпустки по догляду за дитиною до 3-х років кілька раз збільшувались посадові оклади. Це відбувалось на підставі наказів по підприємству щодо зміни умов оплати праці та зміну мінімальної тарифної ставки, а саме : № 01-07-55 від 04.02.2009, № 01-07-622 від 18.12.2009, № 01-07-122 від 31.03.2010. Позивач вважає, що оскільки її посада відсутня в діючому штатному розписі відділу розпису № 29-10-29 від 14.01.2009, відповідно ж жодних перерахунків посадовий оклад не зазнав, що вважає порушенням норм Конституції і КзПП. Посилаючись на ч. З ст.36 КЗпП та ст. 42 КЗпП, ст. 184 КЗпІІ України, а також враховуючи, що позивач має дві вищі освіти економічну та юридичну, двоє утриманців без самостійного заробітку і працює на підприємстві з 1999 року, та на час скорочення її посади вона була вагітна, а тому вважає, що відповідач не мав законного права скорочувати посаду заступника начальника ревізійного відділу, яку вона займала.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що 22.09.2008р. позивач ознайомилася з наказом про скорочення займаної нею посади, тобто остання була попереджена про вивільнення та одночасно їй були запропоновані вакантні посади, від яких вона відмовилася. На момент ознайомлення з наказом та попередженням про вивільнення позивач не повідомила про свою вагітність. На момент видачі наказу від 21.08.2008р. підприємство не мало інформації щодо вагітності позивача. Враховуючи вищезазначене представник відповідача вважає, що порушень вимог трудового законодавства, з боку відповідача під час видачі наказу не було. Про те, що позивач перебуває на лікуванні, адміністрація підприємства дізналася лише з письмового звернення від 18.11.2008р. № 01-12-106, де нею було зазначено про вагітність і те, що вона перебуває на обліку з 29.10.2008р. Крім того представник відповідача зазначив, що збільшення посадових окладів працівників підприємства, в тому числі і заступника начальника ревізійного відділу, після 22.07.2009 року, як дати видачі наказу про відпустку позивачу, жодним чином не впливає на розрахунки підприємства з даним працівником. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що вона вирішила перервати свою відпустку і приступила до виконання своїх посадових обов'язків, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Позивач перебуває у трудових відносинах з ДП МА «Бориспіль», що підтверджується трудовою книжкою позивача. Відповідно до наказу від 28.03.2008р. ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника ревізійного відділу.

Згідно наказу від 21,08.2008р. займана позивачем посада була скорочена. З цим наказом позивач була ознайомлена у відділі кадрів 22.09.2008р., 18.11.2008р. позивачем було надіслано листи до адміністрації підприємства та профспілкового комітету про те, що вона з 29.10.2008 р. перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності і знаходиться на лікуванні в стаціонарі, вказані факти сторонами ке оспорюються.

21.05.2009р. у позивача народився син - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК№ 127163.

Відповідно до ст. 179 КЗпП і ст. 4 Закону України «Про відпустки» особи, мають право на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Така відпустка надається за бажанням жінки після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами (ст. 18 Закону про відпустки). Відпустка по догляду за дитиною закінчується в день виповнення дитині трьох років. Відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається повністю або частково в межах установленого періоду за заявою жінки чи інших осіб, які мають право на таку відпустку. Відпустка оформляється наказом (розпорядженням) керівника чи уповноваженого ним органу. За бажанням жінки або осіб, які фактично доглядають за дитиною, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. При цьому, за ними зберігається право на одержання допомоги по догляду за дитиною до досягання нею трирічного віку.

Згідно ч. 1, 2 ст. З ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Зазначені норми закону чітко визначені та розширеному тлумаченню не підлягають.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивач не зверталася до відповідача з заявою про те, що вона хоче приступити до роботи, а її наміри щодо виходу на роботу раніше ніж закінчиться відпустка по догляду за дитиною до трьох-років тобто не чекаючи 22.05.2012 не створюють жодних юридичних наслідків.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що прав позивача щодо реалізації її права на працю, не порушено та не могло бути порушено, оскільки позивач на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення останнім трьох років.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Наказом по підприємству від 21.08.2008р. № 01-07-367 було введено в дію нову організаційну структуру та пунктом 9.2 передбачено скорочення в штатному розписі підприємства з 21.11.2008р. посаду заступника начальника відділу підрозділу Ревізійний відділ. Зазначений наказ відповідає вимогам закону.

22.09.2008р позивач відповідно до ч.1 та 2 ст. 49-2 КЗпП України було персонально попереджено та ознайомлено з зазначеним наказом за два місяці та запропоновано іншу посаду, від якої остання відмовилась. Вказані факти підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами по справі.

Відповідно до наданого штатного розпису від 15.02.2008р. № 29-10-20 та від 27.03.2008р. № 29-10- 107 - посада заступника начальника ревізійного відділу була лише одна, яка і була скорочена відповідно до наказу від 21.08.2008р. № 01-07-367 з 21.11.2008р., а тому стаття 42 КЗпП України ,

щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні до позивача не могла

застосовуватися, оскільки на підприємстві не було аналогічних посад.

В подальшому позивачу пропонувалися посади відповідно до переліку від 07.10.2008р., 17.10.2008р.

та 31.10.2008р. однак від переведення на запропоновані посади позивач відмовилася. На момент

ознайомлення з наказом та попередженням про вивільнення, позивач не повідомила про свою

вагітність, що підтверджується матеріалами справи..

Крім того під час розгляду цивільної справи № 2-3165/09 за позовом ОСОБА_1 до ДП МА

«Бориспіль» щодо нарахування та виплату премії, проведення перерахунку заробітної плати та

виплат по листках непрацездатності та відпустках, стягнення моральної шкоди, відповідно до

рішення від 26.11.2009р., яке на даний час чинне, вбачається, що позивач -ОСОБА_1 в

судовому засіданні повідомила, що на момент ознайомлення з наказом про звільнення адміністрації

підприємства не було відомо про її вагітність. Після ознайомлення з наказом про майбутнє

вивільнення вона працювала до 06.11.2008р., після чого весь час знаходилась та на лікарняному, то у

відпустці.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі,

що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі

особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, відповідачу на момент видачі наказу від 21,08.2008р. не було відомо щодо вагітності позивача.

Відповідачу стало відомо про стан позивача лише її з письмового звернення від 18.11.2008р. № 01-

12-106, де нею було зазначено про вагітність і те, що вона перебуває на обліку з 29.10.2008р.

Крім того слід зазначити, що відповідно до акту перевірки № 10-03-011/24 від 18.06.2009р.

Територіальної державної інспекції праці у Київській області державного департаменту нагляду за

додержанням законодавства про працю, за результатами перевірки за зверненням ОСОБА_1

відносно правомірності скорочення посади заступника начальника ревізійного відділу, яку остання

обіймала, встановлено, що порушень трудового права ОСОБА_1 при цьому не виявлено,

оскільки з того часу як адміністрація підприємства стало відомо, що вона вагітна питання її

скорочення не розглядалось.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволення позову ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись: ст. 42, ч.1 та 2 ст. 49-2 КЗпП України, ст.ст.3, 10, 60, 61, 208, 209, 212-215,

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства Міжнародний

аеропорт «Бориспіль» про зобовязання вчинити дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський

міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти

днів з дня його проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом

двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: