РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2010 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.

при секретарі - Курченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними: договору купівлі продажі квартири №502, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №964 та договору купівлі продажі квартири №503, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №968, -

В С Т А Н О В И В :

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними: договору купівлі продажі квартири №502, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №964 та договору купівлі продажі квартири №503, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №968.

Викладення позову.

Свій позов вона обґрунтувала наступним: позивач уклала з відповідачкою ОСОБА_2 23 січня 2009 року договір позики грошей, який посвідчено ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 187. За умовами вказаного договору відповідачка передала позивачу у власність грошову суму у розмірі 3 315 000 гривень, що в еквіваленті за домовленістю сторін становить 390 000 доларів США. Строк виплати суми боргу - до 23 липня 2009 року.

Для забезпечення виконання умов вищевказаного договору між позивачем та відповідачем також було укладено іпотечний договір від 23.01.2009 р. Предметом іпотеки стала квартира загальною площею 164,7 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серії САС № 193402, виданого 31.10.2008 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради, та квартира загальною площею 104,2 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серії САС № 193403, виданого 31.10.2008 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

В подальшому, оскільки позивач частково повернув позичені у відповідачки грошові кошти, сторонами 22 липня 2009 року було укладено договір про внесення змін № 1 до договору позики грошей від 23.01.2009 р., яким встановлено, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 у власність суму у розмірі 2 691 000 гривень, що в еквіваленті за домовленістю сторін становить 345 000 доларів США, та визначено строк виплати суми боргу - до 22.10.2009 р. Відповідні зміни були внесені і в договір іпотеки, які оформлені договором про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23.01.2009 р., від 22.07.2009 р.

Зважаючи на скрутне матеріальне становище позивача 31 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 2 до договору позики грошей від 23.01.2009 р., яким вони визначили, що відповідачка передала ОСОБА_1 у власність суму у розмірі 5 193 500 гривень, що в еквіваленті за домовленістю сторін становить 611 000 доларів США, та встановили, що строк виплати повної суми боргу - 31.01.2010 р. Відповідні зміни були внесені і в договір іпотеки, які оформлені договором про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23.01.2009 р., від 31.07.2009 р.

При укладенні договору про внесення змін № 1 до договору позики грошей від 23.01.2009 р. відповідачка також вимагала від позивача видачі довіреності на продаж квартир № 502 та № 503 по пров. Чайковського, 9 в м. Одесі, які позивач передала в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. Так як позивач знаходилась у скрутній та фактично безвихідній ситуації, вона оформила зазначену довіреність, яка була посвідчена ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22 липня 2009 року. Також хочу звернути увагу суду на те, що оригінали правовстановлюючих документів на належні позивачу квартири вона передала ОСОБА_2 при укладенні іпотечного договору від 23.01.2009 р. на виконання п. 2.10. іпотечного договору.

На початку 2010 року позивач, розуміючи своє скрутне матеріальне становище та неможливість мере; це повиісті. розрахуватися з відповідачкою ОСОБА_2, вирішила продати вказані вище квартири, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Знайшовши покупця, позивач звернулась до відповідачки та дізналась, що ОСОБА_2 здійснила відчуження належних позивачу квартир без її відому.

Згідно договору купівлі-продажу від 28.04.2010 р., посвідченого ОСОБА_4 II.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_5 від імені ОСОБА_6 придбала квартиру загальною площею 164,7 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.04.2010 р., посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_5 від імені ОСОБА_6 придбала квартиру загальною площею 104,2 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вважає вищевказані договори незаконними, укладеними в порушення вимог цивільного законодавства та такими, що грубо порушують її права, у зв'язку з чим такими, що мають бути визнаними недійсними.

Оскільки позивач нічого не знала про продаж належних її квартир, і не збиралась їх продавати відповідачу, тим більш за тою ціною, за якою вони були продані, то очевидно, що дані правочини не біли актом її волевиявлення та не відповідають внутрішній волі позивача.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що довіреність на продаж квартир була її оформлена у того ж нотаріуса та у той самий час і день, коли і договір про внесення змін № 1 до договору позики грошей від 23.01.2009 р., тобто 22 липня 2009 року. Таким чином, підписуючи довіреність на ім'я ОСОБА_2 ОСОБА_1 не передавала їй право на продаж належних її квартир, а лише забезпечила виконання зобов'язань за договором позики грошей. Саме таких дій вимагала від позивача позичальниця за для її впевненості, що ОСОБА_1 виконає умови договору позики грошей від 23.01.2010 р.

Як зазначає позивач, аналізуючи вартість квартир в будинку "Орфей", розташованому по провулку Чайковського, 9 в м. Одесі видно, що вартість 1 кв. м. становить 5-6 тисяч доларів США. Однак за умовами оскаржуваних договорів купівлі-продажу квартири були продані за ціною приблизно 2 400 доларів США за 1 кв. м., що більш ніж в два рази нижче ніж та сума, яку я мала б отримати від продажу мого нерухомого майна. Отже вказані правочини є явно збитковими для позивача та суперечать здоровому глузду, а також моральним засадам суспільства, оскільки зрозуміло, що позивач не могла хотіти здійснити продаж належних мені квартир за цінами, значно нижче ринкових.

Судове засідання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав просив суд визнати недійсними: договору купівлі продажі квартири №502, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №964 та договору купівлі продажі квартири №503, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №968. Вважає, що дії відповідача є неправомірними та порушують його законні права та інтереси.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду письмові заперечення та докази в їх обґрунтування.

Суд, вислухавши доводи та пояснення сторін, ознайомившись та дослідивши наявні матеріали справи і надані сторонами докази, вважає, що в позовних вимогах позивача слід відмовити з наступних підстав.

Мотивувальна частина.

З матеріалів справи вбачається, що заяви позивача, відносно того, що ОСОБА_2 22.07.2009 р. вимагала від неї видачі довіреності на продаж вказаних вище квартир, безпідставні та не підтверджуються матеріалами справ. Крім того, такі ствердження суперечать тому, що вже 31.07.2009 р. позивач, яка, як вказано в позовній заяві, знаходилася у скрутній та фактично безвихідній ситуації, знов звернулася до ОСОБА_2 за грошима та за згодою подовжити строк виконання зобовязань за договором позики грошей і ОСОБА_2 дала на це згоду.

Викликає сумнів той факт, що позивач, якщо в той час вона знаходилася у скрутній та фактично безвихідній ситуації і від неї вимагали здійснити дії, що суперечать її інтересам та інтересам її малолітніх дітей, маючи можливість, не скасувала довіреність або не звернулася до міліції.

Заява позивача відносно того, що ОСОБА_2 здійснила відчуження належних позивачу квартир на початку 2010 р., також не відповідає дійсності, так як ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності, яка була видана позивачом, здійснила продаж квартир 28.04.2010 р., тобто через 3 (три) місяця, як позивачка повинна була виконати свої зобовязання за договором позики грошей, посвідченого 23.01.2009 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №187 та іпотечним договором, посвідченим 23.01.2009 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №188.

Позивач заявляє, що продаж квартир здійснена ОСОБА_2 без її відому. Необхідно відзначити, що довіреність на продаж квартир та іпотечний договір, посвідчений 23.01.2009 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №188, підписувала сама ОСОБА_1, таким чином вона не могла не розуміти, що після того, як 31.01.2010 р. не поверне грошей, ОСОБА_2 буде вимушена продавати квартири, для того щоби повернути себе ті великі гроші, які в неї позичила ОСОБА_1.

Позивачка, згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, не може в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобовязання, крім того згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Позивачка заявляє, що договори купівлі продажі квартир №502 та №503 незаконні, грубо порушують її Позивачки права та укладені в порушення вимог цивільного законодавства.

Необхідно відзначити, що ОСОБА_2, укладаючи договори купівлі продажі квартир №502 та №503, діяла як представник Позивачки на підставі довіреності, в межах наданих повноважень, як і представник, що представляє Позивачку в судових засіданнях.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представник має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Згідно ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

ОСОБА_2 діяла в рамках ч. 1 ст. 13 ЦК України, згідно якої цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором.

Що стосується недодержання вимог частин 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, то:

ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

ОСОБА_2 заявляє, що зміст договорів купівлі продажі квартир №502 та №503, що знаходяться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9 не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, в той час як позивач не може довести докази своїм заявам.

ч. 2 ст. 203 ЦК України встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

ОСОБА_2 заявляє, що Вона - ОСОБА_2, вчиняючи вказані правочини, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а саме усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. ОСОБА_2 своїми діями набувала для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювала, а також мала здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

ОСОБА_1 також мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, коли видавала довіреність на продаж квартир.

Частина 3 ст. 203 ЦК України встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

ОСОБА_2 заявляє, що вчиняючи вказані правочини, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Волевиявлення ОСОБА_1, коли Вона підписувала довіреність на продаж квартир було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Частина 5 ст. 203 ЦК України встановлює, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_2 заявляє, що Вона - ОСОБА_2, вчиняла правочини, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_1, коли видавала довіреність на продаж квартир була спрямована на реальне настання правових наслідків.

Частина 6 ст. 203 ЦК України встановлює, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На час видачі довіреності та на час купівлі продажі квартир у вказаних квартирах діти ОСОБА_1 не проживали та не були зареєстровані (прописані). Таким чином їх права та інтереси не були порушені.

Що до посилання Позивачки на ст. 655 ЦК України, то згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

ОСОБА_2 заявляє, що Вона - ОСОБА_2, передала майно (квартири №502 та №503) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець прийняв майно і сплатив за нього певну грошову суму.

Що до передачі одержаних від продажі грошей, то згідно ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Що стосується ціни квартир. Згідно витягам з реєстру права власності на нерухоме майно, виданим КП «ОМБТІ та РОН», загальна вартість кв. №502 складає 500 000 грн., а загальна вартість кв. №503 складає 310 000 грн. Разом ціна квартир складала 810 000 грн., в той час як на час підписання іпотечного договору сторони договору оцінили предмет іпотеки в 3 315 000 грн.. тобто на 3 005 000 грн. (в 4 рази більше). Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частина 2 ст. 582 ЦК України передбачає, що оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Доказів, що вартість вказаних квартир більше ніж ціни, за якою вони були продані, Позивачкою не надано.

Дії Позивачки відмова від майна, передбачаються ч. 4 ст. 12 ЦК України, а саме Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Це положення свідчить, що відносини і домовленості між ОСОБА_2 та Позивачкою відповідають здоровому глузду, моральним засадам та закону. Необхідно прийняти до уваги, що, забезпечення майбутньої вимоги також передбачено законодавством (ч. 1 ст. 573 ЦК України - Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому).

Тепер Позивачка визнає себе та свої дії не розумною та нерозумними, але згідно ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Позивачка знала, про правові наслідки невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою (ст. 589 ЦК України) і розуміла, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави і за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави та реалізація предмета застави відбулися згідно умов договору у відповідність ст.ст. 589, 590 ЦК України, тобто у встановлений строк (термін) ОСОБА_2 згідно умов договору реалізувала своє право, а приймаючи до уваги, що від продажі одної квартири не можливо було задовольнити вимогу в повному обсязі, ОСОБА_2 продала обидві квартири.

ОСОБА_2 маючи довіреність на продаж квартир була вимушена реалізувати своє право за договором, так як не виконавши умови договору Вона, як кредитор згідно ст. 613 ЦК України вважалась би таким кредитором, що прострочи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 6, 12, 13, 203, 237, 238, 239, 525, 526, 572, 573, 582, 589, 590, 613, 655, ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити позивачу - ОСОБА_1 в позові про визнання недійсними: договору купівлі продажі квартири №502, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №964 та договору купівлі продажі квартири №503, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, пров. Чайковського, 9, посвідченого 28.04.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4Ю та зареєстрованого в реєстрі за №968, в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.С.Турецький

04.11.2010