Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-4877/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2010 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Коцубенко Г.І.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири,

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що з 11.10.1996 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 15.04.2008 року розірвано Ленінським відділом РАЦС Запорізького МУЮ згідно рішенням суду від 27.03.2008. В шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4, 30.03.1998р.н.

Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 05.12.2001 була придбана на імя відповідача трикімнатна квартира АДРЕСА_1. В спірній квартирі проживає позивачка разом з неповнолітньою дочкою. Ніхто інший окрім сторін не має право на спірну квартиру, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2007 було відмовлено в позові батькам відповідача ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на житлове приміщення. Також цим рішенням було встановлено, що спірна квартира є сумісним майном позивачки та відповідача. Оскільки квартира була придбана під час шлюбу та інші особи не мають право на спірну квартиру, вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Однак відповідач не бажає добровільно вирішити питання про розділ спірної квартири, що змушує її звертатися з позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали просили визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 та зобовязати ОП ЗМБТІ здійснити реєстрацію її права власності на спірну квартиру.

Також суду пояснили, що протягом двох років позивачка намагалась вирішити це питання в добровільному порядку, однак відповідач ухилявся від цього. Відповідно до вимог СК України є термін позовної давності щодо розподілу майна між подружжям, у звязку з чим позивачка і звернулася до суду, оскільки вирішення питання добровільно позитивного результату не дало.

Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що він ніколи не заперечував проти того, що позивачці належить ? спірної квартири. Позивачка проживає в спірній квартирі і він цьому не перешкоджає. Вважає, що у позивачки не було підстав для звернення із позовом до суду, у звязку з чим не бажає нести судові витрати. На сьогоднішній день кожен має іншу сімю та вважає, що через деякий час можливо придбання однокімнатної квартири та відповідно перереєстрація права власності.

Вислухавши пояснення сторін, а також дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 11 жовтня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2008 року розірвано. Під час перебування у шлюбі за договором купівлі-продажу від 05.12.2001 року була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3, відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст..60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2007 року, яке набрало законної сили 01.01.2008р. встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи у сукупності докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 зобовязавши ОП ЗМБТІ здійснити реєстрацію її права власності.

Відповідно до вимог ст.81, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати, які були понесені нею при зверненні із позовом до суду, а саме державне мито в розмірі 1510,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 81, 88, 212, 213 ЦПК України, ст. 60 СК України, суд,

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Зобовязати ОП ЗМБТІ здійснити реєстрацію права власності ? частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1760,50 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят гривень 50коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було постановлено рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя