ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-266/10
провадження № Б/н 75
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2010 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Іващенко К.В., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив: стягнути з відповідача 3311000 грн. (з уточненнями а.с.42).

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зокрема зазначив, що в січні 2005 року (тобто навіть без зазначення точної дати) він, за договором, позичив відповідачу суму 430000 доларів США зі строком повернення вказаної суми до 31 березня 2005 року. Відповідач вказану позику не повернув позивачу всупереч вимогам діючого законодавства. Яку позивач просить стягнути в гривнях по курсу НБУ.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та їх обгрунтування. Просила позов задовольнити.

Проаналізувавши наведені дані, розписку копія якої міститься на а.с.6; інші матеріали справи, в тому числі копії: паспорту позивача (а.с.7,8); постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.9,10); довідки від 23.09.2008 року (а.с.11); повідомлень щодо місця реєстрації відповідача (а.с.62,63), суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини:

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з цим позовом до ОСОБА_3, НОМЕР_1, виданий 21.09.1999 року Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; в розписці, дата складання якої відсутня, та на яку позивач посилається, як на договір позики, зазначено, що суму 430000 доларів США в борг у позивача взяв ОСОБА_4 (а підписалася під розпискою особа з зазначенням прізвища, яке читається не повністю), паспорт якому був виданий «Северным ОВД г. Воронеж 29.07.2003г.», який проживає в м. Вороніж.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Проте, факт наявності беззаперечних ознак, які б ідентифікували відповідача як ту особу, яка підписала вищевказану розписку позивачем не доведений. Навпаки, у вказаній розписці зазначено, що гроші взяв в борг ОСОБА_4 а не ОСОБА_3, при цьому, підписалася під розпискою особа з зазначенням прізвища, яке взагалі читається не повністю.

Крім того, суд вважає, що відсутність дати та місця видачі розписки унеможливлює набрання статусу доказу по справі фактом її визнання відповідачем поза судовим процесом. В тому числі, це стосується і огульного визнання відповідачем факту отримання грошей від позивача в процесі спілкування з органами дізнання та досудового слідства, без посилання на дату та місце отримання цих грошей, а також на їх суму.

Відповідно до положень ст.1046 ЦК України - за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до положень ст.1047 ЦК України: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності з положеннями ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

На підставі викладеного суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі належить зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215, 228 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2.

Судові витрати по справі зарахувати в доход держави.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Судя: