Справа № 2-0630-2010 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 59300 грн.70 коп. грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., витрати за надання юридичних послуг - 500 грн., судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 07 листопада 2006 року близько 13.00 год. ОСОБА_6, знаходячись у трудових відносинах з відповідачем, керуючи технічно виправним автомобілем МАН, д/н НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5, рухався по Амурському мосту в м. Дніпропетровську, з сторони вул. Каруни, в напрямку пл. Островського. При цьому, ОСОБА_6, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21061, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8, який є чоловіком позивачки і батьком вищевказаних малолітніх дітей. В наслідок даної ДТП потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням смерті та носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2008 року ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України і визначено покарання у вигляді п'ять років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Автомобіль на якому рухався ОСОБА_7 відновленню не підлягає. Оскільки, автомобіль яким керував ОСОБА_6 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5, з яким ОСОБА_6 знаходився у трудових відносинах, то з відповідача слід стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, а саме: придбання труни, вартістю 1000 грн., витрати на придбання авіаквитків на суму 5868 грн.70 коп., поминки 3,7 днів (за мусульманськими звичаями) на суму 51 932,00 грн., а також витрати, пов'язанні з наданням юридичної допомоги-500 грн., а всього на суму 59300,70 грн. Крім того, у зв'язку із смертю чоловіка, позивачці та її дітям спричинена моральна шкода, яка складається з моральних страждань пов'язанних із втратою годувальника. У в'язку з тим, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати шкоду, позивачка вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2006 року близько 13.00 год. гр. ОСОБА_6, керуючи технічно виправним автомобілем МАН, державний номер НОМЕР_3, який належить відповідачу ОСОБА_5, рухався по Амурському мосту в м. Дніпропетровську, з сторони вул. Каруни, в напрямку пл. Островського. При цьому, ОСОБА_6, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21061, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8. В наслідок даної ДТП потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2632-Е від 13.12.2006 року, знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням смерті та носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2008 року ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у вигляді п'ять років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с. 6). Під час скоєння ДТП ОСОБА_6 керував автомобілем МАН, д/н НОМЕР_3, який належить відповідачу ОСОБА_5 та знаходився з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується наданим у матеріали справи подорожнім листом. Позивачка ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 03 вересня 1998 року (а.с.11), вони мають від шлюбу трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с.8), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 (а.с.9), ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12). Як зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку із смертю її чоловіка внаслідок ДТП, нею були понесені матеріальні збитки, а саме: на придбання труни-1000 грн., витрати на придбання авіаквитків на суму 5868 грн.70 коп., поминки 3,7 днів (за мусульманськими звичаями) на суму 51 932,00 грн., які вона просить стягнути з відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані позивачем докази, щодо підтвердження завдання останній матеріальної шкоди, а саме: довідка про вартість авіаквитків в агентстві «КІЙ АВІА» (а.с.13), довідки про замовлення та виготовлення труни, видана КП «Марія» від 08.11.2006 року (а.с.16,17), довідка щодо організації та проведення процесу поховання гр.ОСОБА_8, видана селищним управлінням Чохранли Курдамирського району Азербайджанської Республіки від 27 січня 2007 року (а.с.22), що підтверджують вищевказані витрати, суд до уваги не приймає, оскільки вони є не належними та не містять інформацію що саме позивачкою ОСОБА_2 понесені ці матеріальні витрати. Крім того, надані суду довідки є недопустимими доказами, оскільки такі матеріальні витрати повинні підтверджуватися лише чеками на придбання даних товарів та послуг.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 58 800,70 грн., задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132 - 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст. 47 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»).

Оскільки, судом встановлено, що внаслідок ДТП загинув чоловік позивача ОСОБА_2 і їй та її дітям завдана моральна шкода, яка виразилася у важких психологічних стражданнях по втраті не тільки чоловіка та батька, а і єдиного годувальника сім'ї. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки і її дітей, та глибину їх душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн.

Згідно п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачкою ОСОБА_2 були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією Асоціації адвокатів Ленінського району м. Дніпропетровська від 10 квітня 2009 року (а.с.23), тому з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_2 також слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути недоплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 79, 81, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., а всього 20 500 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави недоплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. О. Дубіжанська