Справа №2-2757/10
Провадження №2-2757/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 травня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирича С.В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

представника третьої особи

ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» ОСОБА_3

та третьої особи ОСОБА_4

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, третіх осіб про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 серпня 1999р. між нею та ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_6 передав їй у власність квартиру АДРЕСА_2, а позивач зобовязувалася надавати йому довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. В забезпечення виконання умов цього договору на квартиру в цей же день, нотаріусом було накладено заборону на відчуження квартири. В той же час вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 27.08.1996р., з яким в 1997р. припинила підтримувати фактичні подружні відносини та стали проживати окремо. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.06.2002р., шлюб між ними був розірваний, а 28.10.2003р. вона зареєструвала потворний шлюб із ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_6, 02.04.2008р., вона звернулася до приватного нотаріуса з метою продати квартиру АДРЕСА_2, однак їй було відмовлено в оформленні договору купівлі-продажу через відсутність згоди відповідача на продаж квартири, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі на час укладення договору довічного утримання. Відповідач таку згоду відмовляється надати, оскільки на його думку квартира є спільним майном подружжя. Таку відмову вважає безпідставною, оскільки з моменту укладення договору довічного утримання і до моменту смерті ОСОБА_6, вона самостійно здійснювала догляд за ним, надавала йому допомогу, харчувала його, піклувалася про нього. Крім цього купувала ОСОБА_6 медикаменти та забезпечувала медичний догляд, оскільки він часто хворів та декілька разів на рік міг перебувати на стаціонарному лікуванні. На час укладення договору вони з відповідачем проживали роздільно, спірне майно вона набула окремо, а тому просить позов задоволити та визнати спірну квартиру її особистою приватною власністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вище наведеним, доповнила, що після одруження, вони з відповідачем деякий час проживали у приватному будинку по вул. Колумба, 8 у м. Львові, який винаймали. Там вона і познайомилася із ОСОБА_6, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті постійних сварок, а також зради відповідача, вони припинили підтримувати подружні відносини і в 1997р. розїхалися проживати окремо. Вона стала проживати у ОСОБА_6 та доглядати його, а відповідач винаймав квартиру в мікрорайоні Сихів, де створив сімю з іншою жінкою. З того, часу вони більше з відповідачем не підтримували жодних відносин, проживали роздільно, вели окреме господарство, відповідач жодним чином не допомагав їй утримувати ОСОБА_6 Згодом вона зустріла ОСОБА_4, з яким створила нову сімю, а після розірвання шлюбу в судовому порядку, зареєструвала в органах РАЦС. До 2002р. вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням подати спільну заяву у відділ РАЦС про розірвання шлюбу, однак він їй щоразу відмовляв з незрозумілих причин.

Представник третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що декілька років до одруження підтримував тісні відносини із позивачкою, і йому відомо, що вона на момент укладення договору довічного утримання проживала роздільно з відповідачем та не підтримувала подружніх відносин, самостійно здійснювала догляд за ОСОБА_6 Після одруження він допомагав дружині біля 6-и років доглядати ОСОБА_6 до часу його смерті. Тому просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, причин неявки не повідомив. Про день час і місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, про що стверджується розпискою.

Тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази, суд задовільняє позов з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 425 ЦК України (в редакції 1963 р., який діяв на момент спірних правовідносин), за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 КпШС України (який діяв на момент спірних правовідносин), суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

В судовому засіданні встановлено, що 06.08.1999р. було укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 згідно якого непрацездатний за віком ОСОБА_6 передав ОСОБА_9 у приватну власність належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3.(а.с.11). Відповідно п.8 договору ОСОБА_9 зобовязувалася надавати ОСОБА_6 довічне матеріальне забезпечення в розмірі 100 грн. щомісячно, оплачувати комунальні послуги за вказану квартиру, включаючи абонентську плату за користування телефоном. Даний договір був зареєстрований в органах БТІ, про що було видано реєстраційне посвідчення від 17.08.1999р. (а.с.12). В судовому засіданні позивач ствердила, що до укладення цього договору, вона декілька років доглядала ОСОБА_6,утримувала його, проживала з ним у його квартирі.

З рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26.06.2002р. (а.с.8), яким розірвано шлюб між сторонами вбачається, що однією з підстав розірвання шлюбу, на яку посилається позивачка ОСОБА_9, було тривале не підтримування подружніх відносин через подружню зраду відповідача. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.11.2002р., відділом РАГС Личаківського районного управління юстиції м. Львова зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, якій після розірвання шлюбу присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_2, про що вчинено актовий запис №307 від 07.11.2002р.(а.с.9).

Оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що позивачка із відповідачем розірвали шлюб лише 26.06.2002р., однак на час укладення спірного договору довічного утримання вони не проживали сімєю, не мали спільного бюджету і витрати по догляду ОСОБА_6 несла виключно позивачка, а тому вказане майно після смерті ОСОБА_6 є її особистою власністю.

З довідки ЛКП № 507 від 23.04.2009р. (а.с.17) вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27.08.1999р.

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, вбачається, що з 1997р. позивач ОСОБА_2 з відповідачем спільно не проживають, подружні відносини не підтримують. З цього часу позивач постійно проживала з ОСОБА_6 та здійснювала за ним догляд, забезпечувала матеріально. Відповідача жодного разу за місцем проживання ОСОБА_6 не було, там не проживав, допомогу ОСОБА_6 не надавав, з ним знайомий не був.

Як вбачається з долученого в судовому засіданні договору на користування відомчим телефонним звязком №2641 від 01.08.1998р., позивач зобовязувалася щомісячно до 10-го числа здійснювати оплату за користування номером телефону, що закріплений за АДРЕСА_4. Позивачка таку оплату здійснювала, крім цього оплачувала комунальні послуги, які надавалися у квартиру АДРЕСА_3 що підтверджується долученими квитанціями про оплату послуг телефонного звязку та оплату комунальних послуг.

Згідно свідоцтва про одруження від 28.10.2003р. виданого відділом РАГС Личаківського РУЮ (а.с.10), вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 28.10.2003р., про що вчинено актовий запис №292 від 28.10.2003р.

З свідоцтва про смерть від 02.04.2008р. виданого міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції (а.с.14) вбачається, що ОСОБА_6 помер 02.04.2008р. у м.Львові, про що вчинено актовий запис 2343 від 02.04.2008р. На підставі свідоцтва про смерть ОСОБА_6 було вилучено запис про заборону відчуження кв.№2 по вул. Колумба, 5 в м.Львові з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.15).

А тому позов слід задоволити і визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на спірну квартиру.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 209, 214, 215, 224 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.425 ЦК України (в редакції 1963р.), ст.28 КпШС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст.ст. 294 ч.1, 295 ч.4 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: