ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-265/10
провадження № Б/н 71
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2010 р. Дарницький районний суд міста ОСОБА_1 в складі

головуючого судді: Шкоріної О.І.

при секретарі: Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 /Савелюк/ ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Житлово- будівельний кооператив «Будівельник-13», ОСОБА_3, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, вселення та визначення конкретного порядку користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-13», муравський ОСОБА_10, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, встановлення порядку володіння і користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Свої вимоги мотивував тим, що за час шлюбу ним придбана квартири АДРЕСА_1, а також автомобіль марки «Мерседес - Бенс» 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_1. У зв'язку з тим, що відповідач не визнає за ним права на спірну квартиру та перешкоджає йому у здійсненні права власності, тому був змушений звернутися до суду з таким позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1 / 2 частину квартири, вселити його до квартири АДРЕСА_2 та визначити конкретний порядок користування квартирою, виділивши йому у користування кімнату площею 13 кв. м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні. Щодо поділу автомобіля, то просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за його частку у спільному майні в сумі 58690 грн.

15 вересня 2010 року позивач зменшив свої позовні вимоги і просив визнати за ним право власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_3, встановити конкретний порядок користування квартирою, виділивши йому у користування кімнату площею 13 кв. м. та усунути перешкоди у користуванні його власністю шляхом вселення до квартири.

В свою чергу відповідач ОСОБА_9 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя - квартири АДРЕСА_4. Свої вимоги мотивувала тим, що дійсно ними за час шлюбу була придбана за рахунок кредитних коштів спірна квартира. Грошові кошти , які використовувалися для придбання квартири та погашення кредиту, були надані братом ОСОБА_3 Оскільки відповідач не дбав про матеріальний стан сім»ї, його дохід за час, коли був погашений кредит складав всього 9646 грн.33 коп., то просила відступити від засад рівності часток та визнати за нею право власності на 9 / 10 частини спірної квартири, а за відповідачем ОСОБА_2 на 1 / 10 частину квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову заперечували, та пояснили, що саме позивачем був отриманий кредит на придбання квартири. Кредит був погашений за рахунок коштів, які він отримував по місцю своєї роботи, а також отриманих від продажу сільськогосподарської продукції. Також пояснив, що на даний час його до квартири не пускають, його особисті речі відповідача і принесла в гараж по місцю його роботи і з того часу він позбавлений можливості користуватися квартирою.

Відповідач ОСОБА_11 та її представник зустрічний позов підтримали і просили його задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_2 просили відмовити, пояснивши, що після переїзду до м. Києва, спочатку вони проживали у її брата ОСОБА_8, який допомагав грошима, фактично утримував дітей. В той же час вони отримали у банку кредит, за рахунок цих коштів була придбана квартира АДРЕСА_5. За три роки за рахунок коштів, які були надані ОСОБА_3 кредит був погашений. Після того, ОСОБА_2 знову взяв кредит на придбання автомобіля, при цьому передавши банку в заставу спірну квартиру. Оскільки кредит не погашався, вона змушена була продати автомобіль і погасити кредит. В цей час вже ОСОБА_2 занишив сім»ю. Вважає, що оскільки відповідач не дбав та не дбає про матеріальний стан сім»ї, дітей та враховуючи дохід останнього за період з 2003 по 2006 роки включно, при поділі майна слід відступити від засад рівності часток. Крім того, пояснили, що будь-яких перешкод відповідачу у користуванні квартирою ніхто не чинив і не чинить, відповідач має можливість користуватися та проживати в квартирі.

Третя особа ОСОБА_5 зустрічні позовні вимоги підтримала, проти основного позову заперечувала і пояснила, що батько сам залишив сім»ю, проживає з іншою жінкою, йому ніхто не перешкоджав у користуванні квартирою, але позивач сам не бажає цього. Погасити кредит допоміг ОСОБА_3, оскільки коштів у сім»ї не було.

ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8, представник ЖБК «Буревісник-3», як треті особаи в судове засідання не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 /Савелюк/ Г.А. перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 1982 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний.

За час шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеного 26.06.2003 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1135 /а.с.7/.

Спірна квартира була придбана за кошти, отримані в кредит у Дніпровському районному відділенні Київської регіональної дирекції «ОСОБА_13 Аваль», що підтверджується листом банку від 04.09.2009 року , з якого вбачається, що ОСОБА_2

18.06.2003року отримав кредит в сумі 18000 доларів СИТА згідно кредитного договору № 014/07-17/508, для придбання квартири за адресою АДРЕСА_7, яка була забезпеченням по вищевказаному кредиту. Кредит погашений повністю 6.10.2006 року/т.1 а.с.90/.

Відповідно до ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/.

Таким чином, квартира АДРЕСА_4 є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до ст..69 дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст..70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання.

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, погашення кредиту , отриманого ОСОБА_2 на придбання квартири відбулося за кошти, які були передані їй ОСОБА_3, оскільки грошей , які отримували по місцю роботи вона та її чоловік було недостатньо навіть для проживання.

Згідно відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПТ України, дохід ОСОБА_2 складав на період придбання квартири і виплати кредиту з

26.06.2003року по 2006 рік включно 9646 грн. ЗЗ коп. /а.с. 140-141 т.1/.

Будь якого іншого джерела отримання коштів позивачем не наведено.

Тому суд вважає, що враховуючи вартість придбаної квартири / 105000 грн./ та доходу ОСОБА_2 за період 2003-2006 років, його частка в придбанні квартири повинна відповідати 1/10 ,а на 9/10 частки квартири слід визнати право власності за ОСОБА_3 /Савелюк / Г.А., оскільки саме їй в інтересах трьох дітей були надані кошти братом останньої.

Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Будучи співвласником, ОСОБА_2 позбавлений права користування квартирою у зв'язку з перешкодами, які чинить відповідач, що підтверджується зверненням позивача до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві . В результаті проведеної перевірки дільничним інспектором Дарницького РУ ГУ МВС України винесена постанова від 28.08.2008 року про відмову в порушення кримінальної справи /а.с. 14/. А ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду.

Таким чином, слід вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_8.

Відповідно до ст..358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Спірна квартира представляє собою двохкімнатну квартиру жилою площею 29,40 кв.м., загальною площею 29,40 кв.м. Квартира складається з двох жилих кімнат площею 13 кв.м. та 16, 4 кв.м. /а.с.8/. В квартирі зареєстровані сторони по справі, їх троє повнолітніх дітей та два онуки.

Оскільки кімнати, яка б відповідала частці позивача / 1/10/ в квартирі немає, то суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про визначення конкретного порядку користування квартирою слід відмовити.

Керуючись ст. ст..10,11,15, 60,208, 209, 213-215 ЦПК України, і на підставі ст..ст.60, 69, 0 СК України, ст..ст.358,383,391 ЦК України,

Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_9.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 /Савелюк/ ОСОБА_4 право власності на ( / 10 частини квартири АДРЕСА_10.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 / 10 частину квартири № З в будинку 7 по вул. Княжий Затон в місті Києві.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з часу його проголошення.

Суддя: