Справа № 2-4738/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2010 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Гоменюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Відкритого Акціонерного Товариства «Любомирський вапняно-силікатний завод» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

встановив :

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ВАТ «Любомирський вапняно-силікатний завод» заборгованість за договором грошової позики в розмірі 3171,48 грн., з яких: 3000,00 грн. основний борг, 141,00 грн. витрати від знецінення гривні по відношенню до індексу інфляції, 30,48 грн. 3% річних за користування чужими грошовими коштами та судові витрати по справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що у звязку з тяжким матеріальним становищем вона не змогла повернути позику в строк, передбачений договором.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Любомирський вапняно-силікатний завод» та ОСОБА_1 було укладено договір №712 про надання останній безпроцентної грошової позики на суму 3000,00 грн. на строк 18 місяців з моменту видачі коштів.

Свої зобовязання по договору позивач виконав у повному обсязі, а саме позичальнику 18 квітня 2008 року було видано через касу підприємства грошові кошти в сумі 3000,00 грн.

Факт отримання грошових коштів підтверджується видатковим касовим ордером №487914 від 18 квітня 2008 року.

Відповідно до п.4.3. договору безпроцентної грошової позики визначено порядок та терміни повернення позики, зокрема зазначено, що позика повертається позикодавцю шляхом внесення позичальником до 20 числа кожного місяця грошових коштів в сумі 166,67 грн.

В свою чергу позичальник свої зобовязання по поверненню грошової позики не виконав, а після звільнення з роботи взагалі відмовився погасити існуючу заборгованість.

25 серпня 2009 року позивачем направлено позичальнику рекомендованим листом вимогу погасити існуючу заборгованість за отриману позику, однак дана вимога залишена без розгляду.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. А позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними, а тому вони підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено державне мито на користь держави в розмірі 51,00 грн. згідно платіжного доручення №236 від 22 лютого 2010 року, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. згідно платіжного доручення №237 від 22 лютого 2010 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213, 215,294 ЦПК України, ст.ст.526,549,551,590,612,1049,1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відкритого Акціонерного Товариства «Любомирський вапняно-силікатний завод» заборгованість за договором грошової позики від 19 листопада 2007 року №712 в розмірі 3171,48 грн., з яких: 3000,00 грн. основний борг, 141,00 грн. витрати від знецінення гривні по відношенню до індексу інфляції, 30,48 грн. 3% річних за користування чужими грошовими коштами та судові витрати по справі, а саме сплачене державне мито в розмірі 51,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

головуючий: