Справа №2-1354/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18 » січня 2010 р. Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Махоня Н.Ю.

представників відповідачів - Мелащук О.О., Харитонової М.О.

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" та Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року представник за довіреністю ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" та до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначила, що з 27.05.1957 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 27.12.2006 року ОСОБА_5 було первинно встановлено професійне захворювання, призначена 1 група інвалідності, та встановлена втрата професійної працездатності всього 85%, первинно 70% - по сідеросілікозу, та повторно 15% - по деформованому артрозу, з 27.12.2006 року безстроково.

По факту професійних захворювань було проведене розслідування, про що складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 22.12.2006 року. У вищевказаному акті зазначено, що причиною професійних захворювань є робота впродовж 13 років 3 міс. в умовах підвищених рівнів запиленості робочої зони, що перебільшує ГДК.

Згідно з п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.12.2006 року профзахворювання виникло з вини адміністрації шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» та ВАТ «ПівнГЗК» , оскільки адміністрації вказаних підприємств не виконували вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо створення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За висновком обласного центру медико-соціальної експертизи від 25.05.2007 року встановлено причинний зв'язок його смерті з наслідками раніше отриманого професійного захворювання.

Втрата чоловіка спричинила позивачу глибоку, невиправну психологічну та моральну травму. Розуміння того, що вона, після 49 років подружнього життя, залишилася вдовою і, що на її плечі звалився тягар самій матеріально забезпечувати себе, а також розуміння того, що вона в похилому віці залишається зовсім самотньою додають їй додаткові моральні та психологічні страждання.

Після смерті чоловіка їй довелося змінити звичайний уклад життя, а також доводиться докладати додаткових зусиль для організації її життя.

Просить суд стягти з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. з ВАТ «Суха Балка» та 20 000 грн. з ВАТ «ПівнГЗК».

Представник відповідача ВАТ «Суха Балка» - Харитонова М.О. в судовому засіданні позов не визнала , суду пояснила, що стаття 9 Закону України «Про охорону праці» покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності на Фонд, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Тому, підприємство, сплативши певну суму страхових внесків, надалі не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання ні перед ким, так як ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення.

Позивач не врахувала положення ст.9 Закону та те, що ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Закон України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового контракту на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Норми Закону, яка передбачає обов'язок роботодавця по відшкодування шкоди завданої здоров'ю працівника при виконанні трудових обов'язків, поряд з Фондом (чи окремо від нього) немає, оскільки параграф 2 глави 82 ЦК України про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи - не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими особами. Крім того позивачем та її представником не надано жодних доказів спричинення їй моральної шкоди, а тому в позові просить відмовити.

Представник відповідача ВАТ «ПівнГЗК» - Мелащук О.О. також позов не визнала в повному обсязі, підтримала заперечення представника відповідача ВАТ «Суха Балка» , крім того зазначила, , що професійне захворювання деформуючий артрозліктьових суглобів було встановлено ОСОБА_519.10.1993 року і наказом по руднику «Суха Балка» від 26.11.1993 року йому призначено відшкодування втраченого заробітку. Отже дане професійне захворювання не пов'язане з його роботою на ВАТ «ПівнГЗК». Крім того загальний стаж роботи ОСОБА_5 у шкідливих умовах на ВАТ «ПівнГЗК» складає лише 2 роки 3 місяці, в той час як на ВАТ «Суха Балка» 10 років 8 місяців. Згідно з інформаційних довідок Тернавської районної СЕС та Жовтневої районної СЕС умови праці згідно Гігієнічної класифікації умов праці на ВАТ «ПівнГЗК» відносяться до 3-го класу 2-го ступеню шкідливості, і які здатні викликати стійки порушення захворювання, без втрати професійної працездатності, лише після тривалої, більше 10 років, експозиції. Умови праці на ВАТ «Суха Балка» Гігієнічної класифікації відносяться до 3 класу 3-го ступеню, які приводять до розвитку професійних захворювань в період трудової діяльності. Таким чином ВАТ «ПівнГЗК» вважає, що виникнення професійного захворювання у ОСОБА_5 пов'язане з роботою на ВАТ «ПівнГЗК». Посилення позивача на скрутне матеріальне становище, як на підставу стягнення моральної шкоди, також не відповідає дійочому законодавству, так як відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про підвищення престижу шахтарської праці» позивач має право на державну соціальну допомогу у зв'язку із втратою годувальника в розмірі прожиткового мінімуму. Крім того згідно Постанови Пленума ВС України № 4 від 31.03.1995 року , на правовідносини , які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди , обов'язок її відшкодування не поширюється , в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань. ОСОБА_5 працював на ВАТ «ПівнГЗК» з 12.05.1970 року по 04.10.1971 року та з 13.01.1975 р по 06.04.1976 року і діючим на той час законодавством не передбачалось відшкодування моральної шкоди а ні працівникам, а ні членам їх сім'ї у разі смерті потерпілого. Ст.. 1167 ЦК України, на яку позивач посилається як на правову підставу своїх вимог, набрала чинності з 01.01.2004 року і не розповсюджується на спірні правовідносини, а тому в позові необхідно відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 з 27.05.1957 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 22,24)

ОСОБА_5 знаходився в трудових відносинах з ВАТ Суха Балка» (з 27.05.1977р. по 31.12.1987р.) та з ВАТ «ПівнічГЗК» (з 12.05.1970р. по 04.10.1971р. та з 13.01.1975р. по 06.04.1976р.), що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 13-21).

Під час виконання своїх трудових обов'язків захворів на професійне захворювання - Сидеросилікоз першої-другої ст. (пізній розвиток), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої ст. ЛН другого - третього ступеня.

27.12.2006 року ОСОБА_5 був оглянутий на МСЕК і йому було встановлено 85% (первинно 70% по сидеросилікозу, та повторно 15% по деформуючому артрозу) стійкої втрати працездатності та першу групу інвалідності. (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, підтвердженням є свідоцтво про смерть від 09.01.2007 року., актовий запис №40 (а.с.23).

Довідкою - висновком обласного центру медико-соціальної експертизи від 25.05.2007 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з його професійним захворюванням, отриманим на виробництві і висновок експертизи сторонами не оспорюється.

Оскільки ОСОБА_5 до своєї смерті був застрахованою особою, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», йому були призначені ВВД ФССНВУ передбачені вказаним Законом страхові виплати, але не відшкодовано спричинену йому моральну шкоду, а спадкоємці не мають права на відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому.

Разом з тим смерть близької людини завжди завдає страждань і причиняє моральну шкоду рідним.

Ст.23 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Позивач не перебувала з відповідачами в трудових відносинах, а також не була застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно положення ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні правовідносини.

Тому суд вважає, що оскільки спірні правовідносини не врегульовані спеціальною нормою, до таких правовідносин необхідно застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду.

У відповідність частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Смерть близької людини сама по собі викликає душевні страждання і отже і моральну шкоду, яка повинна відшкодовуватися винними особами.

Внаслідок втрати чоловіка, на утриманні якого позивач фактично знаходилась та з яким була дуже близькою протягом багатьох років, погіршився стан дружини померлого, позивач пережила нервове потрясіння з його смертю, залишилася без його підтримки.

Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу наявний, оскільки вона несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати чоловіка, позивачка змушена самостійно утримувати себе, в похилому віці залишилася без піклування і підтримки чоловіка, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завданням цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1, підпункту «е» ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", яким були виключенні статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/.

Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної /немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної /немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 /справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/.

Свідомо знаючи про значні перевищення рівнів, гранично припустимих норм шкідливості, небезпеки умов праці для організму людини, адміністрації ВАТ «Суха Балка» та ВАТ «ПівнГЗК» протягом тривалого часу не приймали мір до зменшення шкідливих факторів на робочих місцях.

Факт провини підприємств підтверджується:

-Актом розслідування хронічного професійного захворювання №72 від 22.12.2006р., у якому чітко зазначено, що настання шкідливих наслідків - наявність у потерпілого професійних захворювань, є наслідком порушенням законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів адміністрацією ВАТ «Суха Балка» та ВАТ «ПівнГЗК» - порушення вимог ст. 13 закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України;

-Інформаційною довідкою про умови праці Жовтневої районної СЕС від 17.08.2006р., Інформаційною довідкою про умови праці Тернівської районної СЕС від 05.03.2006р. в яких установлено, що на робочих місцях був перевищений рівень допустимої норми умов праці, підпадав під дію на організм природного мінерального пилу (переважно фіброгенної дії),

-Висновком МСЕК від 27.12.2006 року про встановлення 85% втрати працездатності та І групи інвалідності.

-Висновком обласного центру МСЕ від 25.05.2007 року про встановлення причинного зв'язку смерті з профзахворюванням.

Перераховані вище документи свідчать про наявність на робочих місцях, де потерпілий працював, шкідливих факторів, значно перевищуючі встановлені припустимі норми, про неприйняття адміністраціями підприємств заходів для усунення або зменшення впливу шкідливих факторів і порушенні норм охорони праці, тобто свідчать про наявність провини в діях (бездіяльності) адміністрацій, і про прямий причинний зв'язок між цими порушеннями з боку адміністрації і наслідками, що наступили, а саме смертю ОСОБА_5 від професійного захворювання, що призвело до важких фізичних, душевних, психічних страждань позивача.

Посилання представника відповідача ВАТ «ПівнГЗК» про те, що вини ВАТ «ПівнГЗК» в професійному захворюванні ОСОБА_5 не має, не відповідає матеріалам справи, так як згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання є робота ОСОБА_5 на протязі 13 років 3 місяців в умовах підвишених рівнів, в тому числі і з урахуванням періоду роботи на ВАТ «ПівнГЗК». (а.с..4-5).

Так само безпідставні посилання представника ВАТ «ПівнГЗК» , що на час роботи ОСОБА_5 на ВАТ «ПівнГЗК» не було передбачено відшкодування моральної шкоди, оскільки моральні страждання позивачу завдані саме смертю чоловіка, яка наступила 06.01.2007 року, а право на відшкодування моральної шкоди виникло після встановлення причинного зв'язку між смертю чоловіка і його професійним захворюванням, яке він отримав з вини відповідачів під час роботи у шкідливих умовах. (а.с.11).

Відшкодування моральної шкоди позивачу, як і її розмір не залежить від інших соціальних виплат (одноразової допомоги, щомісячних виплат відшкодування шкоди, інших) і є самостійним видом захисту немайнових прав громодян. Крім того моральні страждання та моральна шкода , як і її розмір не залежить від матеріального стану позивача.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від смерті чоловіка, пов'язаної з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, втрату можливості її повної соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін їх життєвих зв'язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд врахував ступень вини кожного з підприємств, стаж роботи потерпілого на цих підприємствах. Тому суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 потрібно стягнути в межах заявлених нею позовних вимог з ВАТ «Суха Балка» 58000,00грн., з ВАТ «ПівнічГЗК» - 7000,00грн.

Оскільки встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з отриманим ним за життя при виконанні трудових обов'язків на виробництві професійним захворюванням, згідно акту № 72 від 22.12.2006 року, висновку МСЕК від 27.12.2006 року про стійку втрату профпрацездатності 85% та першу групу інвалідності, Висновку МСЕК від 25.05.2007 року про встановлений причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, з урахуванням вказаних позивачкою та встановленими судом обставинами характеру спричиненої моральної шкоди позивачці та вини підприємств, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь ВАТ «Суха Балка» 58000,00грн., з ВАТ «ПівнічГЗК» - 7000,00грн.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинні відшкодувати позивачу відповідачі, як власники підприємств, які не створив працівнику безпечні та нешкідливі умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я на виробництві її чоловіку і, як наслідок, його смерті, моральних страждань позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 23,1167, ст.1168 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" та до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 58000,00 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства " Північний гірничо-збагачувальний комбінат " на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.

СУДДЯ: