Справа № 2-4433/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2010 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Гоменюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства «Завод залізобетонних виробів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,-

встановив :

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги уточнили. Остаточно просять суд стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Завод залізобетонних виробів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 липня 2009 року по 19 лютого 2010 року включно у сумі 12272,69 грн. та за період з 15 лютого 2010 року по 14 квітня 2010 року включно у сумі 3439,48 грн., що разом складає 15313,72 грн.; та заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Свої позовні вимоги аргументують тим, то на день звільнення позивача з роботи 10 липня 2009 року, відповідач не провів з ним повного розрахунку по заробітній платі, у порушення вимог ст.ст.47, 116 та 117 КЗпП України, згідно яких у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача, на момент розгляду справи в суді за період з 13 липня 2009 року по 14 квітня 2010 року становить 15313,72 грн., які позивач та представник позивача просять суд стягнути з відповідача.

Крім того, у звязку з неправомірними діями відповідача, позивачу була заподіяна і моральна шкода, яка виразилась у незручностях, які позивач зазнав у звязку з затримкою заробітної плати. Зокрема, несвоєчасність виплати заробітної плати вимагала від позивача зусиль для організації свого життя та життя його родини, виникла заборгованість за комунальні послуги, у звязку з чим КТП «Комун енергія» звернулось до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, вимушене позичання коштів у знайомих, що завдало втрату душевного спокою та неочікуваних збитків.

У звязку з чим, просять суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, в розмірі 2000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача не визнав. Суду пояснив, що у звязку з тяжким матеріальним становищем ВАТ «Завод залізобетонних виробів» не змогло вчасно та в повній мірі виплатити позивачу заробітну плату та належні при звільненні платежі. Крім того, на рахунки підприємства було накладено арешт, що унеможливлювало проведення будь-яких виплат працівникам.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, вважає, що дані позовні вимоги є безпідставними та не доведеними.

На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 25 грудня 2007 року був прийнятий на роботу у Відкрите Акціонерне Товариство «Завод залізобетонних виробів» на посаду машиніста крану 5-го розряду.

10 липня 2009 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.З6 КЗпП України за згодою сторін.

Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою позивача, виданої на імя ОСОБА_1 01 квітня 2005 року серії АА №973843, з якої вбачається, що згідно наказу №155-ВК від 24 грудня 2007 року позивач був прийнятий на роботи машиністом баштового крану 5 розряду ВАТ «Завод залізобетонних виробів». Згідно наказу №105-ВК від 09 липня 2009 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін (п.1 ст.З6 КЗпП України).

Як було встановлено в судовому засіданні, при звільненні позивача з роботи, підприємством з ним не було проведено повного розрахунку.

З дослідженого в судовому засіданні судового наказу по справі №2н-467/09 виданого Рівненським міським судом ЗО вересня 2009 року по справі за заявою заступника прокурора м.Рівне в інтересах ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі з ВАТ «Завод залізобетонних виробів» вбачається; що із ВАТ «Завод залізобетонних виробів» стягнутого на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 6165 грн.

Даний судовий наказ набрав законної сили, у відповідності до ст.233 ЦПК України та виданий стягувачу.

У звязку з тим, що на виконання в примусовому порядку даного судового наказу на рахунки підприємства відповідача по справі було накладено арешт, будь-які кошти всім звільненим працівникам не виплачувались.

В ході розгляду цивільної справи по суті, судовий наказ Рівненського міського суду виконаний.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні знайшло свого підтвердження посилання позивача та його представника про те, що невиплата позивачу заробітної плати та належних сум при звільненні відбулась з вини відповідача, однак, з цього приводу Рівненським міським судом було прийняте рішення, а саме виданий судовий наказ, згідно якого з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 6165 грн., на стадії виконання рішення суду на рахунки відповідача було накладено арешт у звязку з цим, відповідач був позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатися коштами підприємства, про що було достовірно відомо позивачу. Тому, з цих підстав у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що неправомірними діями відповідача, порушенням законних прав позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих звязків, потребі додаткових зусиль для організації свого життя, не можливості отримання та використання заробленої позивачем заробітної плати. Однак розмір моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача, на думку суду є завищений, і тому з врахуванням вимог розумності та справедливості до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» та ч.3 ст.81 ЦПК України, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.23 ЦК України, с-т.ст_117, 237-1 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства «Завод залізобетонних виробів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Завод залізобетонних виробів» на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. (одну тисячу гривень нуль копійок) в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Завод залізобетонних виробів» судові витрати по справі, а саме державне мито в розмірі 51,00 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн. в прибуток держави.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: