АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: земельні спори Доповідач - Солодков А.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді - Солодкова А. А.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі - Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю РОСІЯ, представника Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрна фірма Росія на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю РОСІЯ про визнання договору оренди земельної частки (паю) припиненим та повернення земельної ділянки з неналежного користування, -

встановила:

В грудні 2009 року позивач звернулась до суду із позовом, який згодом уточнила та просила визнати договір оренди земельної ділянки (паю), укладений 20.02.2000 року між нею та ТОВ „Росія, припиненим з 12.01.2005 року та зобовязати відповідача передати позивачу належну їй на праві власності земельну ділянку; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 20.02.2000 року вона уклала з відповідачем договір оренди земельної частки (паю) строком на 20 років. Право на вказану земельну ділянку позивач мала на підставі сертифікату серії ХР № 0233078. Договір зареєстрований Черненською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 12.02.2000 за №397. 12.01.2005 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вважає, що з моменту отримання державного акту змінився предмет оренди та статус сторін договору, але відповідач не бажає припиняти дію договору.

Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 березня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволений частково. Договір оренди земельної ділянки (паю), право на яку підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0233078, укладений 20.02.2000 року між ОСОБА_4 та ТОВ „Росія, який зареєстрований 12.02.2000 року за № 397 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської раді Великобурлуцького району Харківської області, припинено шляхом його розірвання. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 45,50 грн.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 травня 2010 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, при цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ТОВ АФ Росія просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скаргах доводи, вважає, що апеляційна скарга ТОВ Росія підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ АФ Росіязадоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В частині відмови в задоволенні позову про повернення земельної ділянки з неналежного користування судове рішення не оскаржувалось та судовою колегією в апеляційному порядку не переглядалось.

Ухвалюючи рішення про припинення договору оренди шляхом розірвання, суд першої інстанції виходив з неможливості його виконання, оскільки необхідність припинення його дії прямо витікає з розділу IX «Перехідних положень» Закону України № 161-ХІУ від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі».

Судова колегія частково погоджується з таким висновком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась з позовом про припинення договору оренди земельної частки (паю).

Між сторонами був укладений договір оренди земельної частки (паю). У подальшому позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, внаслідок чого змінився предмет зобовязання за договором оренди, а відтак - і суттєві умови виконання зобов'язань у звязку з чим сторони повинні були привести договірні відносини у належний стан відповідно до вимог Закону від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ «Про оренду землі».

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2) При розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. № 5, зареєстрованого у міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Оскільки з моменту виділення належної позивачу земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та видачі їй державного акта на право власності на землю, сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди, втратив чинність, а укладений між сторонами договір оренди земельної частки (паю) є припиненим, відсутня потреба в його додатковому розірванні.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції, у разі порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування і вони стосуються окремих його частин.

З огляду на те, що позивач не заявляла позовних вимог про розірвання договору, то рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини рішення - частини речення «шляхом його розірвання».

Суд правильно дійшов висновку про припинення договору оренди земельної частки (паю).

Договір оренди земельної частки (паю) не визнавався судом недійсним, а тому посилання на це в апеляційній скарзі - безпідставні.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не впливають на вирішення справи по

суті.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ТОВ АФРосія судова колегія виходить з наступного.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 20.02.2000 року між ОСОБА_4 та ТОВ « Росія» був укладений договір оренди земельної частки (паю). Відповідно до договору суборенди землі від 17 серпня 2004 року ТОВ « Росія» передало зазначену земельну ділянку в суборенду ТОВ « АФ «Росія».

12 січня 2005 року позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, внаслідок чого, як зазначалося вище, договір оренди земельної частки (паю) з цього часу припинився.

За загальним правилом встановленим ч. 4 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» № 1211 - IV (надалі Закон №1211 -IV ) у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка відповідачу в порядку встановленому статтями 17, 20 Закону № 1211 - IV, статтями 125,126 ЗК України не передавалася. Доказів фактичної передачі земельної ділянки ТОВ « АФ «Росія» та її використання апелянт суду не надав.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Росія - задовольнити чатково.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна фірма «РОСІЯ» - відхилити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 березня 2010 року - змінити, виключивши з резолютивної частини рішення частину речення «шляхом його розірвання».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: