Справа №2-899/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

В складі: головуючого судді Деркача О.Г.,

секретаря Лящинської М.В.,

з участю позивача відповідача, законного представника малолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

відповідача позивача ОСОБА_4,

відповідача позивача ОСОБА_5,

представника відповідачів позивачів ОСОБА_6,

відповідача, законного представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_8,

представника третьої особи на стороні позивача відповідача, відповідача ОСОБА_9 у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради ОСОБА_10,

представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_9 у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Іоноса Іоно, ОСОБА_5, ОСОБА_8, Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_7 Іоноса Іоно, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_8, Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; зобовязання відповідачів не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням за місцем реєстрації. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що проживати за місцем реєстрації вони не мають можливості, оскільки відповідачі чинять перешкоди в користуванні вищевказаним житловим приміщенням. Квартира була отримана дідом ОСОБА_2 відповідачем по справі, на його ж імя було оформлено ордер на дане житлове приміщення. Вказує, що з 5 років у спірній квартирі не проживав і не проживає сьогодні. 05.10.2007 року у нього народився син ОСОБА_1, якого зареєстрував у спірній квартирі. Однак бабуся відповідач по справі відмовляється впускати його та його жінку, з якою він фактично проживає та їх малолітню дитину у квартиру. З цього приводу він звертався до органів внутрішніх справ з заявою. Зазначає, що вони змушені наймати житло для проживання, на даний час ОСОБА_2 ніде не працює, перебуває на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості, утримувати сімю не має можливості, тому хоче вселитися із сином, його матірю ОСОБА_3, в житлове приміщення за місцем своєї реєстрації.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про визнання такими, що втратили право користування АДРЕСА_2. Мотивуючи свої вимоги наступним: ОСОБА_4 є наймачем АДРЕСА_3, ОСОБА_5 дружина наймача. До 1992 року в даній квартирі проживали ще дочка наймача - ОСОБА_8 з онуком ОСОБА_2 В 1992 році ОСОБА_8 вступила в фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_12 і забажала проживати за місцем проживання свого чоловіка, забравши з собою сина ОСОБА_2 З цього часу в спірній квартирі вони не проживали. У ОСОБА_8 народився син - ОСОБА_7, який також мешкає разом зі своїми батьками АДРЕСА_4. Але всі вони зареєстровані у спірному житлі. Щодо реєстрації ОСОБА_1, який ніколи взагалі не проживав в спірній квартирі вони довідались через деякий час після реєстрації. ОСОБА_2 разом зі співмешканкою та сином проживають в будинку їх другої дочки ОСОБА_13 по вул. Галана, 69.

В ході судового розгляду справи до участі в розгляді справи було залучено в якості третьої особи на стороні позивача відповідача, відповідача ОСОБА_9 у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради; в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_9 у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради; в якості співвідповідачів КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за вимогами в ньому викладеними, при викладенні пояснень посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Зазначив, що в квартирі він був зареєстрований з народження, а його дитина з 2008 року. В 1992 році переїхали в інше місце проживання. Дитина взагалі ніколи не проживала в спірній квартирі. Пояснив, що підставами вселення є те що, він з дитиною там зареєстровані та те, що у дитини погані умови проживання. Вказав, що приходив періодично сам ночувати до відповідачів позивачів. Вважає, що не втратив право на користування житловим приміщенням. Зараз проживає з дитиною у рідної тітки. В 2009 році було встановлено батьківство дитини і його записано батьком. При народженні дитини, батько був записаний зі слів матері. Дозволу на реєстрацію дитини у спірному житлі у відповідачів позивачів не питав. По господарству ніколи не допомагав, будь-якої участі в утриманні спірного житла не приймав. В спірній квартирі знаходяться тільки його особисті речі з дитинства. Дружині пропонувалося інше житло, але вони відмовилися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала за вимогами в ньому викладеними, при викладенні пояснень посилалася на обставини зазначені в позовній заяві. Суду пояснила, що у їхньої сімї нема житла, дитині немає де жити. Де вони проживають незадовільні умови. За попереднім місцем реєстрації була знята за проханням позивача. Має право на вселення, як рідна мати дитини, яка зареєстрована у спірному житлі.

Представник відповідачів позивачів, відповідачі - позивачі в судовому засіданні позовні вимоги позивачів за первісним позовом не визнали. Пояснили, що з 1992 року ОСОБА_2 у спірному житлі не проживав і не намагався, тобто будь-якої участі в утриманні житла не приймав. Малолітній ОСОБА_1 взагалі там ніколи не проживав і не набув права користування цим житлом. Сама по собі реєстрація не дає право на користування житлом. Членом сімї наймача ОСОБА_2 не являється. Просили задовольнити зустрічний позов та визнати ОСОБА_2, ОСОБА_1 такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням.

Співвідповідач, законний представник співвідповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проти вселення позивачів у спірне житло, у звязку з тим, що у позивачів, за первісним позовом, взагалі не має такого права. Зазначила, що у 1992 році виїзджала разом з сином (позивачем-відповідачем) із спірного житла на постійне проживання в іншому місці.

Представник третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_9 у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог первісного позову просила відмовити, зустрічний позов підтримала та суду пояснила, що позивачка самовільно знялася з реєстрації за його попереднім місцем. Позивачам за первісним позовом надавалося житло в Чернігівській області, але вони добровільно відмовилися. Відповідачі за зустрічним позовом втратили право на користування житлом. Більш того, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій щодо вселення позасудовим шляхом.

Представник третьої особи на стороні позивача відповідача, відповідача - ОСОБА_9 у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказав, що ОСОБА_2 зареєстрований в спірному житлі і має право там проживати. Умови проживання у малолітнього ОСОБА_1 незадовільні.

Допитавши в якості свідка ОСОБА_14 сусідку відповідачів позивачів, яка суду пояснила, що є сусідкою біля 10 років. Протягом цього часу, позивач відповідач у спірному житлі ніколи не проживав.

Допитавши в якості свідка ОСОБА_15 сусідку відповідачів позивачів, яка суду пояснила, що є сусідкою з 1977 року. Після 1992 року, позивач відповідач у спірному житлі ніколи не проживав.

Представник співвідповідача - КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.68). Через канцелярію суду від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.69).

Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позовних вимог первісного позову необхідно відмовити, позовні вимоги зустрічного позову задовольнити. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_5, яка відноситься до державного житлового фонду, зареєстровані: ОСОБА_2 Іонос Іоно власник/наймач, ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_7 онук, ОСОБА_2 онук, ОСОБА_16 дочка, ОСОБА_1 правнук, що підтверджується особовим рахунком № 122179-5 (а.с.38).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9) та являється його законним представником; ОСОБА_8 є матірю неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51) та являється його законним представником.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Більш того, згідно п. 15 ПВСУ від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сімї наймача приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Так, судом встановлено, що позивач відповідач ОСОБА_2 з 1992 року постійно не проживає у спірному житлі, спільного господарства з наймачем не вів і будь-якої участі в утриманні вказаного житла не приймав, що підтверджується матеріалами справи (а.с.37), показами свідків і визнається самим позивачем відповідачем. Будь яких доказів на підтвердження поважності причини такої відсутності понад встановлений законом строк, останнім в судове засідання не представлено. Крім того, встановлено, що позивач відповідач ОСОБА_2, разом з позивачкою ОСОБА_3 та малолітнім ОСОБА_1, проживають у рідної тітки ОСОБА_2 за адресою: м.Чернігів, вул. Галана, 69, що визнається останнім.

Пленум Верховного Суду України в ч. 4 п. 10 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 розяснив, що наймачеві або членові його сімї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд має право з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачами позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведено відсутність ОСОБА_2 в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин і у звязку з чим, позовні вимоги зустрічного позову в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків, або одного із них з ким вона проживає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що малолітній ОСОБА_1 жодного дня не проживав у спірному житловому приміщенні за місцем своєї реєстрації, має інше тимчасове місце проживання де проживають його батьки, суд вважає, що вимоги зустрічного позову в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, також підлягають задоволенню.

Відносно доводів позивачів відповідачів, що дитина проживає в незадовільних житлових умовах, то відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» обов»язок по створенню належних умов для проживання дитини покладено на державу та батьків.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивачів за первісним позовом щодо їх вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглянув цивільну справу в межах заявле¬них вимог і на підставі доказів сторін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292 ЦПК України, ст.ст. 64, 65, 71, 72 ЖК України, ст. 29 ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ПВСУ від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Іоноса Іоно, ОСОБА_5, ОСОБА_8, Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовити в повному обсягу.

Зустрічний позов ОСОБА_7 Іоноса Іоно, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_1, ОСОБА_8, Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_1 такими, що втратили право користування квартирою 50 будинку 35 по вулиці Старобілоуська міста Чернігова.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя Новозаводського

районного суду м. Чернігова О.Г. Деркач