Апеляційний суд Харківської області
Категорія: поділ спільного майна інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Бурлака І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» жовтня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Крилової Т.Г.,

Суддів: Бурлака І.В., Цвірюка В.О.,

при секретарі: Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Харківської міської ради, третя особа-Ленінська районна в місті Харкові рада, про визнання права власності на прибудову та зміну ідеальних часток права власності, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 1987 року по 2003 року вона з ОСОБА_3 знаходилася в зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу вселилася в будинок № 40 по вулиці Керамічній в м. Харкові, що належав батькам ОСОБА_3, які проживали в ньому разом з ОСОБА_3 Коли батько ОСОБА_3 помер, мати ОСОБА_3-ОСОБА_4, яка на той час була пенсіонеркою та одержувала невелику пенсію, залишилася проживати з ними. На момент ії переїзду будинок мав приміщення І, І-2, І-3, І-4, І-5. В 1996 році вона разом з чоловіком за їх власні кошти прибудували до будинку житлову кімнату, санвузол, кухню, перебудували коридор та тамбур. У 1995-1996 роках збудувала зливну яму № 7, свердловину № 8, металеву огорожу № 9, металеві ворота № 10 та зробили замощення № № І, ІІ, ІІІ. У 2003 році складено технічний паспорт на прибудови а 2, а 5, а 6, проведена їх інвентарізаційна оцінка. У 2005 році ТОВ Модулор складено технічний висновок, з якого вбачається, що прибудови 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 відповідають екологічним, санітарно-гігієнічним та протипожежним вимогам, іншим діючам нормам та правилам та гарантують безпечну для життя та здоровя подальшу експлуатацію. Проте, ці прибудови та надвірні споруди вважаються самочинними. У звязку з чим після доповнень до позову просила продовжити строк для предявлення позову, визнати за нею право власності на ? частини прибудов та переобладнань, що здійснені нею та ії чоловіком, в житловому будинку з надвірними спорудами № 40 по вулиці Керамічній в м. Харкові за період подружнього життя з 1987 року по 2001 рік а саме, приміщення: 1-7 коридор, 1-8 житлова кімната (прибудова а 2), 1-9 кухня, 1-10 санвузол ( прибудова а 5), 1-11 тамбур ( прибудова а 6), надвірні споруди: зливна яма № 7, свердловина № 8, металева огорожа № 9, металеві ворота № 10 та замощення №№ І, ІІ, ІІІ, дах житлового будинку, що складають 51/100 частки, тобто на 51/200 частки, визнавши ці споруди, перебудови та переобладнання спільною частковою власністю подружжя; змінити ідеальні частки права власності співвласників в спірному будинку з надвірними спорудами і вважати, що у ОСОБА_3 замість одиниці на сьогоднішній день буде 149/200 часток, а у неї з визнаними прибудовами 51/200 частки від усього будинку з надвірними спорудами.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20.11.2007 року у звязку зі смертю ОСОБА_4 провадження у справі зупинено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.07.2008 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2008 року у якості третьої особи залучено Харківську міську раду.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позову та пояснив, що приміщення: 1-7- коридор та 1-8 - житлова кімната відносяться до літ.а 2, побудовані ще в 1986 році самовільно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог. При цьому посилалася на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належну оцінку доказам у справі, не звернув увагу на те, що приміщення, а саме, 1-7, 1-8, на які посилається ОСОБА_3, не існують. Замість них вони побудували коридор 1-7 та житлову кімнату 1-8. Зазначила, що суд не звернув увагу на те, що рішенням виконкому Ленінської районної в м. Харкові ради від 11.09.2007 року за № 621 надано згоду на збереження раніше побудованих приміщень А-1: 1-7, 1-8, 1-9, 1-0, 1-1; сараю літ. З і зауважив, що право власності на вказані прибудови буде вказано в судовому порядку, і що сторони не бажають оформлювати самочинно збудовані прибудови та господарські споруди у звязку із зверненням до суду. Підкреслила, що суд проігнорував той факт, що вона неодноразово зверталася до суду про визнання права власності за нею на вказані прибудови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що обєктом права спільної сумісної власності не можуть бути самочинно збудовані прибудови та надвірні будівлі.

Відповідно до ст. 105 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час виникнення спірних відносин, (ст. 376 ЦК в редакції 2003 року) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами, що до 03.02.2009 року ? частина спірного будинку по вулиці Керамічній, 40 в м. Харкові на праві приватної власності належав ОСОБА_3, ? частини його матері ОСОБА_4 Зареєстровані в ньому були ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_4 Після смерті матері згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.02.2009 року ОСОБА_3 став єдиним власником спірного будинку.

Із технічного паспорту на спірний будинок від 04.04.1987 року вбачається, що спірний будинок складався з чотирьох житлових кімнат (літ. 1-2,1-3,1-4,1-5), кухні (літ.1-7), тамбуру (літ.1), надвірних будівель (льох, сараї, вбиральня, душ), мав огорожу та асфальтове замощення. У 1987 році приміщення: кухня (літ.1-7), жила кімната (літ.1-8), тамбур (літ.1-5) збудовані самочинно, (а.с. 31-37).

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що спірні будівлі являються самочинними. Без дозволу відповідних органів у 90-х роках їх було перебудовано відповідно у коридор та житлову кімнату (літ.1-7, літ.1-8), прибудовано: кухня (літ.1-9), санвузол (літ.1-10), металева огорожа (№ 9), замощено двір тротуарною плиткою та асфальтом (ІІ,ІІІ). ОСОБА_3 не заперечував, що його колишня дружина приймала участь у перебудовах та добудовах до спірного домоволодіння. Проте ні він, ні його батьки за їх життя, як власники спірного будинку, до органів місцевого самоврядування з питання узаконення спірних будівель і споруд не зверталися.

Із копії рішення № 621 від 11.09.2007 року, яка надала ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції вбачається, що їй у 2007 році надано дозвіл на збереження раніше прибудованих приміщень: коридору (літ 1-7), житлової кімнати (літ.1-8), кухні (літ.1-9), санвузла (літ. 1-10), тамбура (літ.1-11), сараю (літ.З) та рекомендовано визнати право власності в судовому порядку.

Відповідно до змісту пп.1.п.б ч.1 ст. 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

У звязку з чим судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірні прибудови та зміну ідеальних часток немає, оскільки прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів відноситься до відання органів місцевого самоврядування, а не до компетенції суда. Матеріали справи не містять жодних данних про звернення власника спірного будинку до органів місцевого самоврядування про узаконення спірних будівель і споруд.

Посилання ОСОБА_2 на те, що в технічному висновку ТОВ Модулор містяться узгодження з відповідними органами на самочинне будівництво судовою колегією не приймаються, оскільки цей документ визначив технічний стан прибудов і надав висновки та рекомендації щодо відповідності екологічним, санітарно-гігієнічним, протипожежним та іншим діючим нормам та правилам державних стандартів. Проте, жодного узгодження з ВАТ Харківміськгаз, Ленінською районною СЕС в м. Харкові, ГУ МНС України в Харківській області та іншими органами в матеріалах справи не міститься.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що за час знаходження в шлюбі цінність спірного будинку значно збільшилася, тому необхідно визнати цей будинок та всі надвірні будівлі з урахуванням самочинних, їх спільною сумісною власністю та змінити ідеальні частки, судовою колегією не приймаються, оскільки відповідно до ст. 25 чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС мова йде про майно, яке є власністю. Проте, самочинне будівництво не являється обєктом спільної сумісної власності, тому неможливо вирішити питання про визнання права власності та зміну ідеальних часток.

Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: