Тростянецький районний суд Сумської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 р. м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючого судді Линник О.С., при секретарі Лободі Т.С., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Дошкільного навчального закладу «Червона шапочка» ОСОБА_6 сільської ради, ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення незаконно утриманих коштів та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

10.03.2010 р. ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та видачу дублікату трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. В подальшому позивач змінювала свої позовні вимоги та остаточно 18.05.2010 року подала до суду уточнену позовну заяву про поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 123,88 грн., стягнення незаконно утриманих коштів з її заробітної плати за лютий 2010 р. в розмірі 93,53 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. та внесення запису до трудової книжки про скасування запису про її звільнення та повторне прийняття на роботу. Уточнені позовні вимоги позивач мотивувала тим, що наказом № 127 від 12.05.2009 р. вона була прийнята на посаду помічника вихователя ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області на 0,2 ставки. В листопаді 2009 р. на виконання Наказів Міністерства освіти і науки України від 30.10.2009 р. №996, управління освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 30.10.2009 р. №758, відділу освіти Тростянецької районної державної адміністрації від 02.11.2009 р. №456 в Україні було оголошено повномасштабний карантин з метою запобігання поширенню епідемії грипу. Дані накази були доведені їй та решті працівників завідуючою закладу ОСОБА_7 В звязку з чим в період часу з 02.11.2009 р. по 23.11.2009 р. працівники ДНЗ «Червона шапочка», і вона в тому числі, фактично не працювали в дитячому садку не топилося, тому виходили на роботу згідно розробленого ними графіка чергувань, протягом 3 днів різали марлеву тканину, яку потім розносили по дворам жителям села, прибирали у кабінетах та ігрових кімнатах, однак на підставі Постанови КМУ від 30.10.2009 р. №1188 їм була нарахована та виплачена заробітна плата за весь час карантину. Після завершення карантину ОСОБА_7 не вимагала пояснень щодо відсутності на робочому місці у період карантину. Однак через кілька місяців, а саме 23.02.2010 р. на виконання розпорядження ОСОБА_8, який на той час був головою ОСОБА_6 сільської ради, від 23.02.2010 р. №12 завідуюча ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_7 видала наказ від 24.02.2010 р. №6 (177) про звільнення її з роботи з посади помічника вихователя згідно п.4 ст. 40 КЗпП України прогул без поважних причин, а головний бухгалтер утримала із її заробітної плати за лютий 2010 р. кошти, які вона нібито незаконно отримала в листопаді 2009 р., не надавши при цьому жодних пояснень. 18.03.2010 р. наказом №26 її знову було прийнято на посаду помічника вихователя ДНЗ «Червона шапочка». Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки було допущено порушення законодавства, зокрема недотримання процедури звільнення, так як відсутня обовязкова згода профспілки на її звільнення, членом якої вона є. Від позивача не було відібрано пояснень з приводу застосування дисциплінарного стягнення. Саме дисциплінарне стягнення на неї накладено в порушення вимог ст. 148 КЗпП України пізніше, ніж у місячний строк. Такі порушення трудових прав призвели до моральних страждань позивача, розмір яких визначає у сумі 2000 грн. Тому позивач просить задовольнити її вимоги повністю.

У судовому засіданні 18.05.10 р. ОСОБА_5 підтримала свої позовні вимоги та надала пояснення, що вона дійсно працювала помічником вихователя у ДНЗ Червона шапочка на 0,2 ставки, і виходила на роботу за графіком, який був доведений їй усно. У жовтні 2009 року був виданий наказ про прийняття її на роботу сторожем і кочегаром, хоча вона заперечувала проти цього, однак ОСОБА_7 пояснила, що вона фактично не буде працювати на цих посадах, а нараховані кошти буде віддавати завідуючій. У період карантину всім працівникам було оголошено про можливість не зявлятись на роботу і у телефонному режимі вона залучалась до роботи із 02.11.2009 р. по 23.11.09 р. для пошиття марлевих повязок, рознесення їх по домівках мешканцям села, до прибирання у кабінетах та ігрових кімнатах садочку. Позивач вважає, що вона повністю відпрацювала норму свого робочого часу у вказаний період. Після завершення карантину до неї не предявлялись претензії з приводу її роботи під час карантину. Але в подальшому завідуюча повідомила, що звільняє позивачку з роботи за прогули, та було стягнено у лютому із зарплати кошти, нараховані їй у період карантину у листопаді 2009р. Через такі порушення її прав вона була вимушена звертатись за захистом до прокуратури району, у відділ освіти, до суду, через що хвилювалась, морально страждала.

Представник позивачки ОСОБА_1 підтримав вимоги своєї довірительки, вказавши, що дійсно з боку відповідача було допущено цілий ряд порушень, зокрема відповідач не надав жодних доказів того, що позивачка дійсно скоїла дисциплінарний проступок у вигляді прогулу. Хоча в період з 02.11.2009 р. по 23.11.2009 р. було встановлено загальнодержавний карантин у всіх навчальних закладах, під час якого навчальні заклади не відвідували і діти і викладачі. В звязку з чим з боку його довірительки не було допущено прогулу, тобто невиходу на роботу без поважної причини. Було пропущено місячний термін накладення дисциплінарного стягнення, передбачений трудовим законодавством. Порушена процедура звільнення не було отримано згоди профкому на звільнення позивача з роботи. Також незаконно були утримані кошти із заробітної плати, яку вона отримала ще в листопаді. Незаконне розпорядження сільського голови від 23.02.2010 р. було за протестом прокуратури скасоване. Просить поновити позивача на роботі з 25.02.2010 р., стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 123,88 грн., стягнути незаконно утримані кошти в розмірі 93,53 грн., стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. та внести відповідні записи в трудову книжку.

Представник відповідача - завідуюча ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги визнала частково та показала, що вона з 02.03.2010 р. працює на посаді завідуючої ДНЗ «Червона шапочка» тимчасово на період досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_7 Коли вона стала до роботи, то в ДНЗ «Червона шапочка» працював повністю оновлений штат працівників, яких приймав на роботу колишній сільський голова ОСОБА_8 Вона не може точно сказати, чи була на роботі позивачка в період карантину, оскільки в той час не працювала в ДНЗ «Червона шапочка». В звязку з подіями, які відбулися в той час, коли було виявлено факти порушення законодавства, вона знову прийняла позивачку на роботу на посаду помічника вихователя з 18.03.2010 р. на 0,2 окладу. Тому не заперечує, щоб її поновили на роботі з 25.02.2010 р., виплатили середній заробіток та незаконно утримані кошти, внесли запис до трудової книжки, однак розмір моральної шкоди, який просить позивач, вважає завеликим.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково, вважаючи, що поновити на роботі позивачку необхідно з 25.02.2010 р., стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2010 р. по 17.03.2010 р. включно в розмірі 119,94 грн., внести запис до трудової книжки. Щодо стягнення моральної шкоди не визнає. З приводу стягнення утриманих коштів із лютневої заробітної плати, вважає, що вони утримані законно, оскільки позивачка дійсно на роботу в листопаді 2009 р. не ходила, і на виконання розпорядження голови ОСОБА_6 сільської ради від 23.02.2010 р. №12 із заробітної плати звільнених працівників, були утримані збитки, нанесені бюджету ОСОБА_6 сільської ради безпідставним нарахуванням заробітної плати в період з 02.11.09 р. по 23.11.09 р.

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вважає, що позивачкою було допущено порушення трудової дисципліни у вигляді прогулів, оскільки хоча карантин було дійсно оголошено, однак жодного офіційного наказу про те, що працівники ДНЗ «Червона шапочка» звільняються від обовязку виходу на роботу не було, однак вони виходили на роботу на свій розсуд. Визнає, що сама процедура звільнення була порушена, оскільки голова сільської ради ОСОБА_8, при винесенні розпорядження в лютому 2010 р. про звільнення працівників за прогули, допущені ними в листопаді 2009 р., пропустив місячний строк накладення дисциплінарного стягнення. Позивачці було запропоновано дати відповідні пояснення про причини невиходу на роботу, однак вона відмовилася. Всупереч показам позивачки повністю було дотримано процедуру отримання згоди профкому на звільнення. Так на адресу профкому було направлено відповідне подання, на що 09.02.2010 р. голова профкому надіслала відповідь про те, що для розкладу подання необхідні докази, що підтверджують факт прогулу в період з 02.11.09 по 23.11.09 р., а також пояснювальні записки працівників. У відповідь на це 18.02.2010 р. на адресу профкому була направлена вся необхідна інформація, однак жодної відповіді отримано не було. А тому відповідно до ст. 43 КЗпП України, згідно якої орган профспілкової організації розглядає питання у пятнадцятиденний строк подання роботодавця і повідомляє останнього про прийняте рішення в письмовій формі в триденний строк після його прийняття, а у випадку пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Однак вважає, що її необхідно поновити на роботі, оскільки процедура звільнення була порушена. Також не заперечує проти стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі, якому просить позивач та утриманих коштів за лютий 2010 р.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином під розписку, однак про причини неявки в суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка наказом №127 від 08.05.2009 р. була прийнята на роботу на посаду помічника вихователя ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області з 12.05.2009р. (а.с.7). Наказом №6 (177) від 24.02.2010 р. (а.с.39) на підставі розпорядження ОСОБА_6 сільського голови №12 від 23.02.2010 р. (а.с.9) позивачку було звільнено з роботи відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України прогули без поважної причини.

25 січня 2010 року ОСОБА_6 сільський голова ОСОБА_8 звертався до голови профспілки ДНЗ «Червона шапочка» із подання про звільнення працівників дитячого садочку, серед яких значиться і ОСОБА_5 за прогули (а.с.69) та отримав відповідь від 09.02.2010 року про необхідність надання доказів про здійснені прогули та пояснення працівників (а.с.68).

17.02.10 р. ОСОБА_8 повторно звертався із листом до голови профкому ДНЗ з приводу ненадання відповіді на його подання (а.с.67).

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету ДНЗ «Черваона шапочка» ОСОБА_6 сільської ради від 21.02.2010 р. (а.с.25,26) вбачається, що профком не прийняв рішення за поданням ОСОБА_8 про надання згоди на звільнення працівників ДНЗ за прогули у звязку із відсутністю доказів про прогули та пояснень працівників.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України вимагається попередня згода профспілкового органу.

Як було встановлено в судовому засіданні і що не заперечують сторони по справі, в листопаді 2009 р. в звязку з оголошенням загальнодержавного карантину в звязку з епідемією грипу (відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України від 30.10.2009 р. №996, Наказу управління освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 30.10.2009 р. №758 та Наказу відділу освіти Тростянецької районної державної адміністрації від 02.11.2009 р. №456) в ДНЗ «Червона шапочка» також було оголошено карантин і позивачка та решта працівників ДНЗ «Червона шапочка» в період часу з 02.11.2009 р. по 23.11.2009 р. фактично своїх посадових обовязків не виконували, по черзі виходили на роботу. При цьому протягом усього часу карантину та кілька місяців після його зняття жодного разу не виникало питань з цього приводу, від працівників не відбиралися письмові пояснення щодо порушення ними трудової дисципліни.

24.02.2010 р. позивачка була звільнена за прогули, які нібито мали місце в листопаді 2009 р. Однак в судовому засіданні не було добуто жодних доказів, які б підтверджували факт скоєння прогулів позивачкою, та й самі відповідачі по справі не заперечували, що карантин дійсно мав місце. Таким чином, суд вважає, що оголошення загальнодержавного карантину є поважною причиною відсутності на роботі, а тому це не може бути підставою для звільнення, крім того, в судовому засіданні не спростовані покази ОСОБА_5 про її перебування на роботі у період карантину, хоча фактично виховний процес в ДНЗ не відбувався, і вона не могла займатись своїми посадовими обовязками помічника вихователя.

Також, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він працював кочегаром в ДНЗ Червона шапочка, однак не може повідомити про невихід на роботу під час карантину ОСОБА_5, так як його графік виходу на роботу не співпадає із працівниками садочку, та показав, що він не підписував акт про відсутність позивача на роботі, якій містить у матеріалах цивільної справи на аркуші 71.

У звязку із такими показами свідка суд критично ставиться до доказу, наданого третьою особою ОСОБА_8 акту про прогули, здійснені позивачем у період часу із 02.11.09 р. по 09.11.09 р., та із 12.11.09 р. по 18.11.09 р., складеного ОСОБА_7 та підписаного Лободюк і ОСОБА_9.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником чи уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи в звязку з тимчасовою непрацездатністю чи знаходженням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня скоєння проступку. Тобто при винесенні розпорядження сільського голови та наказу про звільнення позивачки було пропущено місячний строк накладення дисциплінарного стягнення.

З огляду на вказане позивача слід поновити на роботі на посаді помічника вихователя з 25.02.2010 р. на 0,2 посадового окладу.

Також суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 235 КЗпП України стягнути на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2010 р. по день повторного прийняття на роботу - 17.03.2010 р. включно. Суд погоджується із розміром середнього заробітку, вирахуваного позивачем у сумі 123,88 грн., так як розрахунок проведений у відповідності із вимогами Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 р. Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати.

Порядок покриття шкоди, заподіяної працівником передбачений ст. 136 КЗпП України, відповідно до якого розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу про відрахування із заробітної плати працівника має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Незважаючи на вимоги вказаної норми, при звільненні 24.02.2010 р. із заробітної плати позивачки на підставі розпорядження ОСОБА_6 сільського голови № 12 від 23.02.2010р. були безпідставно утримані кошти, які позивачці були нараховані за роботу під час карантину в листопаді 2009 р. на підставі Постанови КМУ від 30.10.2009 р. №1188, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути утримані кошти в розмірі 93,53 грн. на користь позивачки.

Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району від 27.04.2010 р. за протестом прокуратури Тростянецького району було скасоване розпорядження ОСОБА_6 сільського голови від 23.02.2010 р. № 12 Про звільнення та утримання збитків нанесених бюджету ОСОБА_6 сільської ради (а.с.88).

Таким чином, суд вважає за необхідне зобовязати ДНЗ Червона шапочка внести до трудової книжки позивача відповідний запис про скасування запису про її звільнення з роботи 24.02.2010 р., і так як позивач була повторно прийнята на роботу 18.03.2010 р. також необхідно зобовязати відповідача скасувати запис про вказане прийняття на роботу.

Суд також погоджується з тим, що незаконним звільненням, через порушення трудових прав позивачці були завдані моральні страждання, було порушено її звичний життєвий устрій, вона була змушена звертатись за захистом своїх прав до прокуратури, суду. Однак суд вважає, що позивач не в повній мірі довела розмір заподіяної їй моральної шкоди, вказаної у позові, тому необхідно частково задовольнити її позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_6 сільської ради на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 200 грн.

При цьому суд вважає, що стягнення присуджених судом коштів на користь позивачки слід провести саме з ОСОБА_6 сільської ради, оскільки було зясовано, що ДНЗ «Червона шапочка» не являється юридичною особою, не має власних рахунків, а нарахування та виплату заробітної плати його працівникам, як і повне фінансування даного закладу, проводить бухгалтерія ОСОБА_6 сільської ради.

Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача ОСОБА_6 сільську раду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 на посаді помічника вихователя на 0,2 посадового окладу в ДНЗ «Червона шапочка» ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області з 25.02.2010 р.

Стягнути з ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області на користь ОСОБА_5 123 грн. 88 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 93 грн. 53 коп. незаконно утриманих із заробітної плати за лютий 2010 р. коштів та 200 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Зобовязати Дошкільний навчальний заклад «Червона шапочка» ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області внести запис до трудової книжки ОСОБА_5 про скасування записів про її звільнення від 24.02.2010 р. та про її повторне прийняття на роботу від 18.03.2010 р.

Стягнути з ОСОБА_6 сільської ради Тростянецького району Сумської області на користь держави 59 грн. 50 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя