Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючої судді Калитки О.М.,

при секретарі судового засідання Карловій А.Б.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, стягнення витрат на оплату комунальних послуг, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на квартиру, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, реєстровий №3675. У даній квартирі ніхто не зареєстрований. З 2003 року у квартирі проживає відповідач, так як вона за усною домовленістю здала йому у найм квартиру з умовою оплати ним комунальних послуг та з наступним викупом ним квартири за наявності коштів. Договір найму у письмовій формі укладено не було. На цей час їй стало відомо, що відповідач не викойує обов'язку щодо оплати комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 6550,96 грн. Суму заборгованості вона вимушена була сплатити власним коштом як власниця квартири. Відповідач ухиляється від зустрічей з нею, перешкоджає своїм проживанням у квартирі укласти договір купівлі-продажу квартири з іншими особами. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, зобов'язавши відповідача виселитися з квартири, стягнути з відповідача комунальні витрати за час користування квартирою у сумі 6550,96 гри., а також судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що за усною домовленістю з позивачкою купив у неї спірну квартиру, за що сплатив 700 доларів США. Позивачка передала йому спірну квартиру та пообіцяла оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Однак, після цього позивачка виїхала на роботу до м. Москва та почала ухилятися від нотаріального посвідчення договору. Договори про надання комунальних послуг з комунальними організаціями оформив на себе. У грудні 2009 року попросив позивачку оформити нотаріально відчуження квартири, але позивачка відмовилась та вимагала мого виселення. 04.02.2010 року між ним та позивачкою відбулася розмова, в результаті якої вони домовились про укладення договору купівлі-продажу квартири, та вході якої позивачка визнала факт отримання нею коштів за квартиру у сумі 700 доларів СІЛА. Просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_3, визнати його власником зазначеної квартири.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, у письмовій заяві просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала.

Представник позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що позивачка здала відповідачу спірну квартиру за усним договором найму з наступним викупом. Умовою домовленості було повна оплата відповідачем комунальних послуг. Однак, з вини відповідача створилася заборгованість з оплати комунальних послуг у сумі 6550,96 грн., що свідчить про невиконання ним своїх зобов'язань. Позивачка сплатила заборгованість за власний рахунок, тому понесені нею витрати слід стягнути з відповідача. Договір найму у письмовій формі укладено між сторонами не було. Позивачка не отримувала від відповідача кошти за продаж квартири. Договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено. Вважає, що відповідач проживає у спірній квартирі без належної правової підстави, а тому підлягає виселенню. Проживання відповідача у належній позивачці квартирі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, а саме: права користування та розпорядження майном.

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_5, яка за її згодою згідно ст. 184 ЦПК України допитана також у якості свідка, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення первісного позову, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, пояснивши, що як мати позивачки впустила відповідача проживати у спірну квартиру з умовою її викупу у подальшому. Про надання квартири для проживання домовлялася з матір'ю відповідача ОСОБА_6, яка сплатила гроші за проживання. Відповідач проживає у квартирі з 2003 року, але комунальні послуги в повному обсязі не сплачує, тому створилася заборгованість. До цього часу договір купівлі-продажу з відповідачем не уклали, бо зі слів його матері у нього не було коштів. Довіреності на продаж квартири вона не має, тому не могла розпоряджатися нею.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, зустрічний позов підтримав, пояснивши, що придбав у позивачки спірну квартиру за 700 доларів США. Попередній договір не укладали. З 2003 року користується спірною квартирою, однак зареєстрований як член сім'ї власника за іншою адресою: м. Привілля вул. Прокудова, 11. Сплачував комунальні послуги від імені позивачки, однак не у повному обсязі, тому виникла заборгованість.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, зустрічний позов підтримав, підтвердив пояснення відповідача, доповнивши, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, так як відповідач передав за квартиру 700 доларів США матері позивачки ОСОБА_5 Відповідач вважав, що ОСОБА_5 має довіреність на відчуження житла. Комунальні послуги дійсно не сплачував, бо позивачка не оформила належним чином договір купівлі-продажу.

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_6, яка за її згодою згідно ст. 184 ЦПК України допитана також у якості свідка, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала, пояснивши, що у 2003 році купувала спірну квартиру у ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу укласти не змогли, бо позивачка перебувала за межами міста. Комунальні послуги дійсно не сплачували, бо було незрозумілим чи залишила позивачка їм квартиру, чи ні. Заборгованість складає 6550,96 грн. У 2004 році віддала ОСОБА_5 за квартиру 700 доларів США.

Судом досліджено наступні докази:

показання свідка ОСОБА_7, яка у судовому засіданні пояснила, що у 2003 році мала намір купити у матері позивачки спірну квартиру, але від наміру відмовилась, бо не задовольнило водопостачання. ОСОБА_5 потім сказала, що є покупець ОСОБА_6. Квартиру вона продавала за 700 доларів США.

письмові докази: квитанції про сплату позивачкою судових витрат, довідка про належність нерухомого майна, довідки про зареєстрованих осіб, копія свідоцтва про народження, довідка про заборгованість по оплаті комунальних послуг, копія договору купівлі-продажу від 23.10.1996 року, копія паспорту позивачки, копії квитанцій про оплату позивачкою заборгованості за комунальні послуги, копії квитанції про сплату відповідачем судових витрат, копія паспорту відповідача.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню частково, зустрічний - таким, що задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 жовтня 1996 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу за реєстровим №3675 (а.с.12).

У 2003 році відповідач ОСОБА_4 вселився у спірну квартиру для проживання з наступним викупом на підставі усної домовленості між ним та матір'ю позивачки - ОСОБА_5, що підтверджується показаннями допитаних у якості свідків третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Договір найму житла між сторонами у письмовій формі укладений не був.

Позивачкою сплачено заборгованість за комунальні послуги у сумі 6550,96 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.16).

Задовольняючи первісний позов частково, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР, що регулює правовідносини між сторонами на час вселення відповідача у спірну квартиру у 2003 році, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується^ передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження домовленості між ним та позивачкою ОСОБА_3 про купівлю-продаж спірної квартири, а також досягнення між ними згоди щодо всіх істотних умов договору.

Свідок ОСОБА_6 показала, що домовленість про продаж квартири була досягнута між нею та ОСОБА_5 Однак, ОСОБА_5 не є власником квартири та не мала належним чином оформлених повноважень щодо продажу спірної квартири, що не заперечується сторонами.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про необґрунтованість зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірну квартиру.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено, договір найму жилого приміщення між сторонами також не укладався та відповідач не є членом сім'ї позивачки, а вселився зі згоди позивачки як тимчасовий мешканець, то законні підстави користування відповідачем жилим приміщенням у спірній квартирі відсутні.

Проживання відповідача у належній позивачці квартирі чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею права власності на квартиру, а саме права користування та розпорядження даною квартирою, тому позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов'язання виселитися відповідача зі спірної квартири підлягають задоволенню.

Разом з тим, є безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату комунальних, послуг у сумі 6550,96 грн., оскільки між сторонами договір найму житла не укладався. Позивачкою не надано доказів на підтвердження зобов'язання відповідача сплачувати комунальні послуги. Отже, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави стягуються судові витрати на сплату судового збору з позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення у сумі 8,50 грн. Понесені позивачкою судові витрати з позовних вимог про стягнення коштів відшкодуванню не підлягають, так у задоволенні даних позовних

вимог відмовлено.

На підставі викладеного, ст. ст. 47, 224, 225, 227 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, стягнення витрат на оплату комунальних послуг задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_3, зобов'язавши ОСОБА_4 виселитися з квартири АДРЕСА_3.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг відмовити за - необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на квартиру відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 8 (вісім) гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк. Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.

Суддя: