Автозаводський районний суд м.Кременчука
Виготовлено 24.06.2010 року
Справа № 2 - 1336 /2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2010 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Нестеренка С.Г.

при секретарі Матюшиній Ю.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно: набір меблів, електропобутових товарів, а також просив визнати за ним право власності на депозитний валютний вклад та автомобіль НОМЕР_1, посилаючись на те, що всі речі, кошти та автомобіль є його власністю в результаті продажу ним, належної йому та його дочці квартири.

Рішення Автозаводського районного суду від 14 липня 2009 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на набір меблів, електропобутові товари та поділено це майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 У решті позовних вимог щодо визнання права власності на автомобіль та грошові кошти було відновлено у задоволенні позову, але в цій частині вказане рішення місцевого суду було скасовано ухвалою апеляційного суду Полтавської області 17 листопада 2009 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що квартира м. Алмати, Республіка Казахстан, належала йому та його дочці і була ним продана за 18 000 доларів США, з яких 13 000 доларів США були переведені до України. Автомобіль «ЗАЗ ДЕУ» та валютні кошти, внесені відповідачем до банку, фактично були придбано та внесено за рахунок тільки його грошей і не входять до складу спільного майна подружжя. Н заперечував, що доказів на підтвердження передачі ним грошових коштів відповідачеві на придбання автомобіля та покладення валюти до банку він не має. Крім того, пояснив, що після розірвання шлюбу придбав у м. Кременчуці квартиру, відмовившись при цьому надати докази на підтвердження джерела походження коштів на придбання нової квартири.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позо підтримала, посилаючись на те, що вона повинна підтримує позицію позивача.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 з позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що автомобіль та валютні кошти не тільки не належать виключно позивачеві, але і навіть не відносяться до спільного майна подружжя, оскільки спільне майно безпосередньо належать відповідачеві, було придбано за її кошти.

Третя особа ОСОБА_5 позов підтримала. Пояснила, що квартира була продана батьком коли вона була неповнолітньою і їй належала половина від спадщини матері в квартирі. Коштами від продажу квартири розпорядився батько, який не пояснював їй куди витрачалися кошти. Відмовилася подавати позов до відповідача або до батька щодо повернення належної їй частини грошових коштів від продажу квартири.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками

будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно

до закону не можуть їм належати.

Згідно ст. 355 ЦК України та ст. 112 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року ) майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності.

У ст. 392 цього Кодексу передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в повторному між собою шлюбі з 12 липня 2003 року по 03 жовтня 2005 року ( т. 1 а.с. а.с. 13, 19).

18 липня 2003 року ОСОБА_1 продав, належну йому та його на той час неповнолітньої дочці третьої особі ОСОБА_5 квартиру в м. Алмати, Республіка Казахстан ( т. 1 а.с. 8). Як вбачається з пояснень позивача та третьої особи ОСОБА_5, частка позивача у квартирі становила ѕ ідеальної частини, а третьої особи ј ідеальної частини.

28 липня 2003 року ОСОБА_1 перевів до м. Кременчука з м. Алмати на своє ім»я 10 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням (т. 1 а.с. 18). Одночасно на ім»я позивача було також переведено кошти від імені позивача на суму 3 000 доларів США (т. 2 а.с. 49). Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про залишок 13 000 доларів США, які були переведені до України, є достовірними і не заперечувалися відповідачем, третьою особою та свідком ОСОБА_6

Гроші, виручені від продажу квартири, є спільним майном позивача ОСОБА_1 та його дочки третьої особи ОСОБА_5

По приїзду до м. Кременчука, позивач ОСОБА_1 особисто одержав переведені кошти в розмірі 13 000 доларів США і розпорядився ними на власний розсуд, що він підтвердив особисто у судовому засіданні.

Належних і допустимих, безспірних і достовірних доказів про придбання за спільні позивача та третьої особи ОСОБА_5 кошти 09 серпня 2003 року автомобіля НОМЕР_1, зареєстрованого на відповідача ОСОБА_3, а також коштів, які відповідач ОСОБА_3 поклала на депозитний рахунок банку на своє ім»я на суму 7 128, 48 доларів США (6423 долари США з відсотками), позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 - не подали. Крім того, позивач, його представник та третя особа не подали належних і допустимих доказів і на підтвердження факту передачі таких коштів безпосередньо відповідачеві.

Суд також враховує, що позивач, його представник, третя особа, не подали належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з приводу того, що відповідач мала достатнє матеріальне становище і мала можливість придбати автомобіль та покласти кошти на депозитний рахунок банку за рахунок власних коштів та коштів, наданих їй батьками.

З пояснень позивача, показань свідка ОСОБА_6 постає, що у жовтні 2006 року кошти з депозитного рахунку були зняті на суму у звязку з проплатою 31 562, 50 грн. вартості виконання учбових польотів на вертольоті свідка ОСОБА_6, який навчався у Кременчуцькому льотному коледжу. Такий факт підтверджується і довідкою КБ «Приватбанк» від 03 лютого 2009 року (т. 1 а.с. 1039), з якої постає, що кошти на суму 7034, 85 доларів США були зняті 18 вересня 2006 року та рахунком Кременчуцького льотного коледжу і квитанцією про сплату коштів за виконання учбових польотів (т. 1 а.с. а.с. 173, 174). Позивач ОСОБА_1 підтвердив факт надання ним згоди на зняття таких коштів і оплати вартості учбових польотів сина.

З пояснень позивача, третьої особи постає, що позивач придбав у м. Кременчуці після розірвання шлюбу з відповідачем квартиру, але доказів про джерела походження коштів для придбання квартири не подав, як не подав і договір купівлі-продажу такої квартири, незважаючи на те, що суд надавав час для такого, задовольняючи клопотання представника позивача, заявленого в судовому засіданні 14 червня 2010 року.

Отже, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов є безпідставним, надуманим та недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд розяснював права сторонам, третій особі. З приводу необхідності подання належних і допустимих доказів, заявлення клопотань, у тому числі щодо проведення експертиз, а також третій особі ОСОБА_5 з приводу заявлення відповідного позову до позивача та/або відповідача з приводу стягнення коштів, одержаних позивачем від продажу квартири у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 325, 355 ЦК України, ст. 57 СК України, ст. ст. 14, 57-59, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, стягнення коштів.

Повідомити сторони, третю особу, що повне рішення буде виготовлено 25 червня 2010 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти діб з дня проголошення та апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти діб з дня подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження, апеляційної скарги у випадку їх спільного чи окремого неподання або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: