АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5017/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кузнєцов В.О. В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 року м. Дніпропетровськ 21 червня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Приходченко А.П.

суддів - Кузнецова В.О., Лаченкової О.В.

при секретарі - Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська

на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 червня 2009 року за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення недоотриманої допомоги, -. _ -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська (далі УПФ) про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги дітям війни за період з 2006 року по 2008 рік в сумі 2732,00 грн., визнання відмови відповідача відносно виплати щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірною та зобовязання відповідача здійснити перерахунок щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ет. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 червня 2009 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до УПФ України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська, визнано дії відповідача неправомірними, зобов'язано його нарахувати та виплатити позивачу щомісячну соціальну державну допомогу дітям війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого законом розміру мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року. В іншій частині позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська звернулось до суду із апеляційною скаргою і просить скасувати дану постанову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права .

Перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-1У (далі Закон №2195-1 У) встановлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Зокрема, ст. 1 цього Закону передбачено, що дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст.6 Закону № 2195-1У дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим. пунктом 17 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005року, дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік зупинено.

Підвищення пенсії дітям війни могло бути впроваджене за таких умов: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку визначеному КМ України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», в редакції, викладеній у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року.

Однак, такі умови не настали, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог за 2006 рік, що відповідає діючому на той час законодавству.

Дію вказаної норми було зупинено п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-У, з метою приведення окремих норм законів у відповідність цим законом.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», з урахуванням ст. 111 цього Закону, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. -

Отже в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач був зобов'язаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі, встановленому у ст. 6 Закону №2195-1У в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2006 року.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків - 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум», а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», згідно ст. 1 якого прожитковий мініх використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно п.п.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону №2195-1У на 2008 рік, згідно яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, зміни, внесені п.п.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. №10-рп/2008, тобто відновлена дія ст.6 Закону №2195-1У в редакції від 18 листопада 2004 року.

Вищенаведені положення закону мають законну силу та не були призупинені на період 2009року.

Щодо розміру вищезазначеного підвищення до пенсії, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про необхідність прийняття у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян - є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Ці висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивача до суду, а тому його бездіяльність є протиправною.

Враховуючи викладене судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Розглядаючи виниклий спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив^права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам в їх сукупності. Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення спору і не дають підстав до висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, а зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів, належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч.І п.п.3,4, ст. 313 ЦПК України, колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська задовольнити частково .

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 червня 2009 року скасувати .

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2, згідно

ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці яка була сплачена в цей період.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

Судді: