Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-2184/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2010року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого суді ОСОБА_1

при секретарі Алфімовій І.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення ідеальних часток у праві спільної власності та визнання на них права власності,

встановив:

07.05.2010року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, іншими співвласниками квартири є відповідачі по справі. Оскільки у свідоцтві про право власності при приватизації квартири не було зазначено частки кожного у праві власності на дану квартиру, а відповідачі добровільно не бажають подавати заяву до органу приватизації, тому вони на даний час не мають можливості належним чином розпорядитися своїм майном, а тому змушені звернутися до суду. Враховуючи вищезазначене, позивачі просять виділити ідеальні частки у розмірі !Л частина у праві спільної власності кожного із співвласників на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 та захистити їх право власності, визнавши за ними право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 на % частину та за ОСОБА_3 на % частину.

Відповідач ОСОБА_4, яка відповідно до довіреності від 24.06.2010р. також представляє інтереси відповідача - ОСОБА_5 та її представник, позов визнали частково, а саме з визначенням ідеальних часток по % кожному, вони погоджуються, проте вважають, що судові витрати необхідно розділили порівну між сторонами.

Суд, заслухавши пояснення сторін та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення Бориспільського міськвиконкому Київської області за № 1376 від 21.03.1994 року, (а.с.7). Сторони по справі являються власниками квартири АДРЕСА_2. У вказаному свідоцтві не зазначено частки кожного з співвласників у праві спільної власності.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 364, 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній

частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно ст.150 Житлового кодексу України вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи встановлено, що державну реєстрацію набуто сторонами права власності на вказану квартиру було зареєстровано в Бориспільському МБТ1, що підтверджується відповідним записом на свідоцтві за№ 6953 від 24.03.1994 року.( а.с. 7).

В судовому засіданні встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають позивачі по справі, відповідачі проживають за іншою адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З пояснень сторін вбачається, що відповідачі відмовлялись у добровільному порядку визначити частки у праві спільної сумісної власності кожного із сторін, а тому позивачі змушені були звернутися до суду. Проте в судовому засіданні відповідач не заперечує проти визначення часток на квартиру АДРЕСА_3 по % частині на кожного.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними у разі поділу, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто розмір частки кожного із сторін по справі у зазначеній квартирі відповідно становить по 1/4 частині.

Отже, суд вважає, що оскільки наявні докази, які підтверджують право власності сторін по справі на квартиру АДРЕСА_2, а позивачі просять захистити своє право на частку та враховуючи, що при цьому право відповідачів на дану квартиру не будуть порушені, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Способом захисту може бути визнання права.

Також, суд вважає, що вимога позивачів щодо захисту їх права власності, шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/4 частки у спільній квартирі не підлягає задоволенню, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_2, позивачів та відповідачів, підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого на підставі рішення Бориспільського міськвиконкому Київської області за № 1376 від 21.03.1994 року. Тобто сторони мають на праві власності зазначену квартиру та їх право власності ніким не заперечується та не оспорюється, що підтверджують відповідачі та про що також було зазначено позивачами у тексті позовної заяви поданої до суду.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Проте суд вважає, що оскільки позивачами не доведено, що їх право на квартиру АДРЕСА_2, порушено, або оспорюється, а тому вимога щодо визнання за ними права власності на !Л частину квартири кожному не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 111 грн.

На підстав: наведеного та керуючись ст. ст. 150 ЖК України, ст. ст. 364, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88. 2 2. 213, 215 ЦПК України,

вирішив:

позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4: Володимирівни, ОСОБА_5 про визначення ідеальних часток у праві спільної власності та визнання на них права власності задовольнити частково.

Визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 визнавши, що частки в праві власності співвласників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, кожного складають по 1/4 частини зазначеної квартири.

Стягнута з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 111 грн. попередньо сплачених судових витрат, тобто по 55 грн. 50 коп. на користь кожного з прозивачів.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Завірюха О. В.