Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/З А О Ч Н Е /

02 грудня 2010 року

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Іващенко С.О.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частину квартири.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 (дівоче прізвище - Ель-Айюби) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому вимагала розірвати шлюб, що був зареєстрований 17 листопада 2007 року у відділі Рагсу по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, а також розділити майно, що є спільною власністю подружжя, виділивши їй у особисту власність 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Заявлені позовні вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що з моменту реєстрації шлюбу з відповідачем, і своїм чоловіком вона проживала спільно й господарювала до кінця грудня 2009 року. Дітей від цього шлюбу у них з відповідачем немає. Їхнє спільне життя з ОСОБА_3 не зложилося через повну несумісність характерів, поглядів на життя й сімейні відносини. Чоловік не вживав зусиль у створенні нормальних сімейних відносин, не піклувався, та й не піклується про матеріальне забезпечення родини, взаємоповаги друг до друга у нього немає. Також відповідач відмовлявся й відмовляється на сьогоднішній день надавати допомогу у фінансовій підтримці родини ОСОБА_3, не бажає влаштуватися на роботу, і піклуватися про їх добробут. Неодноразово в останній рік у подружжя відбувалися при спільному проживанні постійні сварки й скандали. Спільне сімейне життя втратило для позивача усілякий зміст. Останнім часом у відповідача, позивач спостерігала абсолютно неадекватне поводження, що викликає в неї підозри щодо його пристрастей до наркотичних засобів. Спільне господарство ОСОБА_2 з чоловіком із грудня 2009 року не веде. Переконана, що примирення між нею та відповідачем, та подальше спільне з ним проживання й збереження шлюбу неможливо. Відповідач не бажає проживати із позивачем однією родиною, однак і подавати заяву до органу РАГСа про розірвання шлюбу в добровільному порядку також не збирається. Таким чином, чоловік не погоджується розірвати шлюб у порядку, передбаченому ст. 106 Сімейного кодексу України.

Подальше збереження шлюбу з відповідачем позивач ОСОБА_2 вважає неможливим.

За час шлюбу й спільного проживання подружжям була придбана у власність однокімнатна ізольована квартира загальною площею 32,1 кв. метрів, що належить їм на праві загальної спільної власності.

Квартира була придбана за загальні сімейні кошти, (у липні 2007 року ОСОБА_2 продала свою квартиру та додала решту своїх заощаджень)

Даний об'єкт нерухомості був придбаний 1 червня 2008 р., розташований за адресою: АДРЕСА_2. У даній квартирі перебувають також спільно нажиті подружжям речі.

Відповідач заявив, що не бажає ніяким чином ділити придбану ними під час шлюбу квартиру, а також спільно нажиті речі. Виплатити будь яку грошову компенсацію за частину майна, що належить позивачу він також відмовляється.

Таким чином, угоди про добровільний розподіл майна, між подружжям не досягнуто.

Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд ухвалити заочне рішення.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, постійно надсилав до суду клопотання про перенесення слухання зазначеної справи для надання йому часу для ознайомлення з матеріалами зазначеної справи. Однак, відповідач не прибув до суду для ознайомлення з матеріалами даної справи, згідно свого клопотання.

В зв`язку з вищенаведеним, суд, на підставі ст.224 ЦПК України, при згоді Позивача на заочний розгляд справи, розглянув справу у відсутності Відповідача.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 179 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав:

У судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2007 року у відділі Рагсу по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 2083

Як вбачається з матеріалів справи 27.05.2007 року, в м. Харкові, під час шлюбу й спільного проживання сторін по справі, ними була придбана у власність однокімнатна ізольована квартира загальною площею 32,1 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до матеріалів наданої трудової книжки позивач ОСОБА_2 працює у ПАТ «Альба Україна» на посаді провізора та має постійний доход у вигляді заробітної плати.

11 липня 2007 ОСОБА_2 була продана двокімнатна квартира № 137 у м. Харкові по проспекту Героїв Сталінграду буд. № 161, що належала позивачу на праві приватної власності, що також свідчить про отримання певного прибутку.

Відповідно до чинного законодавства загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним: з чоловіка і жінки за час їхнього окремого проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Як вбачається п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вказано, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими СК України та ст, 372 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Прагнення реалізувати це право не завжди є свідченням відсутності злагоди між співвласниками.

Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму обєкта права спільної сумісної власності.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: - визнання права.

Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, дійшов до висновку щодо можливості поділити між позивачем та відповідачем тільки те майно, що відповідно до діючого законодавства України є спільним майном подружжя.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального та сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

По цих підставах суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити частково, оскільки вони є законними, обґрунтованими, підтверджуються відповідними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71, 110, 111, 112 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Ель-Айюби) та ОСОБА_3, зареєстрований Відділом РАГС по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції 17.11.2007 року, актовий запис № 2083, від якого немає спільних дітей.

Виділити із спільної сумісної власності подружжя у особову приватну власність ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 246,85 грн - витрат на розгляд справи у суді (120,00грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 126,85грн державний збір за подання позову до суду.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище „Пятенко

Відповідачам, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Виготовлено у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя