Справа № 22ц-3299 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Категорія: 53 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г , ОСОБА_1,

при секретарі: Глинському О.А.,

за участі представника відповідача - публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки на момент вирішення справи по суті, а також грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 3000 грн. з покликанням на те, що 24 грудня 2008 року його було звільнено з посади начальника відділення №416 АКІБ«УкрСиббанк у м.Червонограді, однак при звільненні не було видано трудову книжку.

(27 жовтня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ«УкрСиббанк» ) та є його правонаступником).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та постановлено стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книги за період з 24.12.08 р. по 17.1.2009 р. в сумі 62210 грн.25 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ«УкрСиббанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом при вирішенні спору неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, не дана належна оцінка наявним у справі доказам, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а саме рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.124-126).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт покликається на те, позивач пропустив трьохмісячний термін звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, однак позивач з клопотанням щодо поновлення цього строку не звертався і суд причини пропуску цього строку не перевіряв та безпідставно прийняв рішення щодо його поновлення. Апелянт стверджує також, що судом фактично не досліджувалось питання вимушеного прогулу ОСОБА_3, що, на думку автора апеляційної скарги, відповідно до ст.235 КЗпП України є ключовою обставиною для вирішення питання щодо можливості виплати компенсації, а не сам факт затримки видачі трудової книжки. Вказує також на те, що судом не встановлено вини Банку щодо затримки видачі трудової книжки та безпідставно включено в цей період день фактичного звільнення позивача з роботи 24.12.2008 року. В апеляційній скарзі робиться покликання на те, що суд не навів у своєму рішенні відповідних розрахунків, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню та не вирішив питання розподілу судових витрат. Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ«УкрСиббанк» ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4, показання свідка ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що 24 грудня 2008 року, ОСОБА_3, який з 05.06.2008 р. працював начальником відділення №416 АКІБ «УкрСиббанк» в м.Червонограді, було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. При цьому у день його звільнення та розрахунку уповноважений орган АКІБ «УкрСиббанк» не видав йому належно оформлену трудову книжку, яку позивач отримав лише в ході розгляду даної справи 17.11.2009 року. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Вирішуючи даний спір, суд, виходячи із вимог ст.47 ч.1 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що затримка видачі позивачу трудової книжки була здійснена з вини працівників кадрового органу АКІБ «УкрСиббанк» Західного регіонального департаменту, які, при зверненні ОСОБА_3 25 грудня 2008 року за отриманням трудової книжки після звільнення з роботи, таку не видали, зобовязавши останнього в першу чергу підписати обхідний лист.

Колишній працівник відділу кадрового органу Західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_5, яка, як свідок, дала показання в ході апеляційного розгляду даної справи, пояснила, що наступного дня після звільнення ОСОБА_3 прибув в Західний регіональний департамент АКІБ «УкрСиббанк у м.Львові та звернувся до неї за отриманням трудової книжки. Однак, як матеріально відповідальній особі, ОСОБА_3 було запропоновано спочатку підписати обхідний листок, що було передбачено внутрішньою інструкцією Банку. За трудовою книжкою того дня останній більше не звертався. В лютому 2008 року позивачу було направлено повідомлення з проханням прибути у відділ кадрів АКІБ «УкрСиббанк» з підписаним обхідним листком для отримання трудової книжки. Того ж місяця ОСОБА_3 звернувся до неї та на його прохання отримав лише копію трудової книжки. Чому позивачу не було повернуто саму трудову книжку не памятає, однак пояснила, що підстав її не видавати не було. До часу її звільнення в травні 2009 року ОСОБА_3 за отриманням трудової книжки в кадровий орган більше не звертався.

Таким чином, з огляду на викладене, та враховуючи вимоги ст.47 ч.1 КЗпП України, а також положення п.п.4.2, 7.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (затверджених наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), відповідно до яких трудова книжка повинна видаватись працівнику в день звільнення під його розписку в особистій картці і книзі обліку трудових книжок підприємства, слід дійти висновку що відповідач при звільненні ОСОБА_3 з роботи не дотримався цих норм матеріального права та неправомірно затримав видачу йому трудової книжки.

У справах про трудові спори застосовуються строки звернення до суду визначені ст.233 КЗпП України, за якою працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які дані у п.4 його постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів»(з наступними змінами), встановлені цим Кодексом строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом свого права, пропустивши строк звернення до суду на шість місяців.

Суд першої інстанції вирішуючи дане питання прийшов до висновку про можливість поновлення позивачу пропущеного строку, покликаючись в своєму рішенні, як на поважні причини такого пропуску, на те, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача за отриманням трудової книжки, однак останній ставив вимогу про надання підписаного обхідного листа.

Однак, враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду, визначеного ст.233 КЗпП України.

Зокрема, безспірним встановлено те, що ОСОБА_3 було звільнено з роботи 24 грудня 2008 року за згодою сторін, що позивачу було достеменно відомо. Про порушення свого права на отримання трудової книжки він фактично дізнався в день звернення до кадрового органу за отриманням цього документу наприкінці грудня 2008 року. Більш того, в лютому 2009 року, не дивлячись на його звернення, йому повторно було відмовлено у наданні цього документу, однак до суду з відповідним позовом він звернувся лише 30 червня 2009 року.

За ствердженням останнього, до червня 2009 року він неодноразово звертався до відповідача за отриманням трудової книжки, в чому йому систематично відмовляли, хоча обєктивних доказів таким твердженням суду не надав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що не звертався до суду за захистом свого права, оскільки сподівався що трудову книжку йому все ж повернуть. При цьому він не покликався на будь-які обєктивні перешкоди вчасно звернутись до суду.

Таким чином, судова колегія не вбачає будь-яких поважних причин, які б з достатньою очевидністю та переконливістю свідчили про те, що ОСОБА_3 не міг у встановлений законом строк звернутись до суду за захистом його права на отримання трудової книжки. Більш того, відсутність обєктивних доказів звернення його до відповідача за отриманням трудової книжки з лютого 2009 року свідчить про зволікання позивача у вирішенні цього питання.

Таким чином, суд першої інстанції невірно оцінив наявні у справі докази щодо причин пропуску позивачем строку звернення до суду та дійшов помилкового висновку про наявність поважних причин щодо пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду та можливість поновлення такого строку.

Вирішуючи даний спір відповідно до положень ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, судова колегія, з огляду на викладені обставини, дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь з АКІБ «УкрСиббанк» середнього заробітку за час затримки видачі йому трудової книжки за період з 24.12.08 р. по 17.11.2009 р. в сумі 62210 грн.25 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині у звязку з пропуском ним строку звернення до суду.

В іншій части це рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 24.12.08 р. по 17.11.2009 р. в сумі 62210 грн.25 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 щодо стягнення з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки відмовити у звязку з пропуском ним строку звернення до суду.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти дів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6Г