РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Панчук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2009 року ,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ "Проект Україна", третя особа ОСОБА_2 про зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що судом не взято до уваги те, що нею було подано заяву про звільнення за угодою сторін і така була задоволена та видано наказ про її звільнення з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП з 28.04.2006 року. Однак в силу упередженого ставлення до неї з боку керівника підприємства в подальшому було видано новий наказ від 03.05.2006 року про звільнення її з роботи по п. 2 ст. 41 КЗпП (за втратою довіри). Трудова книжка їй не видавалась і після численних звернень до керівника підприємства та через органи прокуратури їй видали трудову книжку із перекресленим попереднім записом та зробленим записом про те, що її звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання апеляційної скарги, заперечення вимог останньої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ОСОБА_1 працювала в ТзОВ "Проект Україна" на посаді бухгалтера касира.

Наказом №10 від 28 квітня 2006 року її звільнили з роботи по п. 1 ст. 36 КЗпП України.

03 травня 2006 року в ТзОВ "Проект Україна" прийнято наказ №15 про звільнення ОСОБА_1 з роботи по п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Позивачка звернулась в суд з позовом про визнання незаконним наказу про її звільнення від 03.05.2006 року, зміну формулювання причин звільнення на п. 1 ст. 36 КЗпП України з 28 квітня 2006 року, зміну запису в трудовій книжці, та видачу дублікату такої без запису про її звільнення за ст. 41 п. 2 КЗпП України, стягнення з відповідача середнього заробітку з часу звільнення до часу ухвалення рішення по справі та стягнення моральної шкоди в розмірі 135 тис. грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, будучи матеріально відповідальною особою, внаслідок винних дій заподіяла товариству під час виконання трудових обов'язків матеріальну шкоду в розмірі 2498 грн. 81 коп. внаслідок заниження цін на товари, що давало товариству підстави для звільнення позивачки з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Однак з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Так, судом встановлено, чого не заперечив і представник відповідача, третя особа ОСОБА_2, 28 квітня 2006 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з роботи по п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) на підставі якої в цей же день і було видано наказ про її звільнення, та проведено повний розрахунок, прийнято касу (як в матеріально відповідальної особи), зроблено запис в трудовій книжці.

Отже у відповідача не було жодних правових підстав для видання наступного наказу, №15 від 03 травня 2006 року про чергове звільнення позивача з роботи по п. 2 ст. 41 КЗпП України, оскільки така уже була звільнена з роботи.

Факт заподіяння відповідачу позивачем матеріальної шкоди, останнім не заперечується, встановлений судовим рішенням, згідно якого і підлягає стягненню з ОСОБА_1 Однак даний факт не може бути правовою підставою для видачі наказу про звільнення з роботи особи, яка уже на той час була звільненою.

А відтак підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання незаконним наказу від 03 травня 2006 року про її звільнення з роботи по п. 2 ст. 41 КЗпП України та зміну формулювання і дати звільнення на п. 1 ст. 36 КЗпП України від 28.04.2006 року.

Судом беззаперечно встановлено, що трудова книжка позивачці видана 29 серпня 2006 року.

А тому у відповідності до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в користь позивача стягнено середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Розрахунок

З 28.04 2006 р. по 29.08.2006 р. = 83 дні

Заробітна плата за квітень 2006 року 625, 12 грн.

Середньоденний заробіток 31,25 грн.

83 дні х 31,25 = 2592, 75 грн.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення в її користь середнього заробітку до дня ухвалення рішення (через неправомірний запис в трудовій книжці) та видачу дубліката трудової книжки, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки задоволення позовних вимог про зміну формулювання звільнення позивача з роботи та стягнення в її користь середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є сатисфакцією такої.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим в повній мірі, а тому таке підлягає частковому скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1-4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2009 року -скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №15 від 03.05.2006 року про звільнення ОСОБА_1 по п.2 ст. 41 КЗпП України.

Змінити підставу та дату звільнення ОСОБА_1, визнавши її звільненою з роботи з 28 квітня 2006 року по п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зобов'язати ТзОВ "Проект Україна" внести даний запис про звільнення в трудову книжку ОСОБА_1.

Стягнути з ТзОВ "Проект Україна" в користь ОСОБА_1 2592 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: