РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-185/10

провадження у справі № 2-185/10

08 вересня 2010 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….……Літвин О.О.

при секретарі……………………....Сарган О.А.

з участю: позивача……………………………ОСОБА_3

відповідачки………………………..ОСОБА_6 .

представника Новоград-Волинської

міжрайонної прокуратури…………Галатюк І.О.

представника органу опіки та піклування

…………………………..Дейнеки В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_6

про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав у відношенні її неповнолітніх синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і стягнути з неї аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно на кожного сина.

В обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що з 2005 року, коли між ним та відповідачкою були припинені шлюбно-сімейні відносини, остання залишила синів на його утриманні, а сама зникла, ухиляючись тим самим від виконання своїх батьківських обов'язків. З моменту розлучення відповідачка жодного разу не цікавилась долею дітей, не спілкується з ними, сама не працевлаштована, характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Діти повністю знаходяться на його утриманні.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Крім цього пояснив, що за 5 років відповідачка лише декілька разів надавала дітям матеріальну допомогу, іноді телефонувала та приходила до школи, щоб їх провідати.

Представники органу опіки та піклування і Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, зазначили, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам хлопчиків.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітніх синів, пояснила, що після розлучення з позивачем разом з дітьми, які за рішенням суду були залишені на її утриманні, переїхала проживати в с. Раківщина Овруцького району Житомирської області. Однак, оскільки не була забезпечена ні житлом, ні роботою, дітей залишила проживати у позивача, в подальшому планувала їх забрати. Через негативні відносини з позивачем та його родиною дійсно відвідувала синів досить рідко, однак намагалась їм телефонувати, приходила до них до школи, коли дозволяло матеріальне становище, висилала їм подарунки та гроші. Крім того, хворіла онкозахворюванням, що створювало додаткові перешкоди для зустрічі з дітьми. На сьогоднішній день проживає з іншим чоловіком в громадянському шлюбі, забезпечена житлом, має господарство, планує працевлаштуватись і хоче, щоб діти проживали разом з нею.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідка, заслухавши думку дітей, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що проживає по сусідству з позивачем, на утриманні якого знаходяться двоє неповнолітніх дітей, яких відповідачка покинула і на протязі п'яти років жодного разу не навідувала і не цікавилася їхнім життям.

Діти, Олексій та Богдан, з матір'ю проживати не хочуть, пояснили, що не люблять її, оскільки вона їх декілька разів била, коли проживали ще сім'єю, лише один раз провідала їх.

Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3,4), які за рішенням суду після розлучення були залишенні на її вихованні (а.с.12).

Діти проживають разом з позивачем в с. Городище Новоград-Волинського району, де й навчаються (а.с.5-8).

Як слідує з довідок, виданих Пилиповицькою сільською радою, відповідачка за місцем реєстрації не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, останні повністю знаходяться на утриманні батька (а.с.9-11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 21.07.2009 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-18).

Зі змісту наданих суду довідок та характеристики від 17.03.2010 року вбачається, що з 2005 року відповідачка проживає в с. Раківщина Овруцького району Житомирської області, де зарекомендувала себе з позитивної сторони, зі співмешканцем мають окремий двохкімнатний житловий будинок, придатний для проживання, разом ведуть спільне господарство, утримують домашню худобу та птицю (а.с.42-44).

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у Принципі № 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд не може погодитись та не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та недостовірним. Адже в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачка цікавилась життям дітей, виявляла щодо них материнську турботу, по можливості надавала їм матеріальну допомогу, намагалась працевлаштуватись, бажає і хоче піклуватись про своїх синів, створила умови для повернення дітей в сім'ю. Зазначені обставини не заперечувались і самим позивачем.

Покази свідка, яка є рідною сестрою позивача, не відповідають дійсним обставинам справи, суд сприймає їх критично та не бере до уваги. Крім того, негативне ставлення дітей до матері, на думку суду, є навіюванням зі сторони батька та його родини.

Разом з тим доводи відповідачки щодо її онкозахворювання, яке й було в більшості причиною того, що вона рідко відвідувала дітей, безпідставні, оскільки нею не надано жодних доказів на обґрунтування вказаних обставин.

Однак, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що відповідачка злісно ухилялася від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи нехтувала ними. Та обставина, що вона не спілкувалася з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не часто відвідувала їх не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене, підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав у відношенні малолітніх дітей - відсутні, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Водночас суд вважає за необхідне попередити відповідачку змінити своє ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконання нею батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, п.1 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання - відмовити за безпідставністю.

Попередити ОСОБА_6 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженців та жителів с. Городище Новоград-Волинського району.

Покласти на орган опіки та піклування при Новоград-Волинській районній державній адміністрації Житомирської області контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків.

Згідно ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуюча О.О. Літвин