Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-1121/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 19 грудня 2009 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у виді житлового будинку № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко Петропавлівського району Дніпропетровської області та земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства розміром 0,5846 га.

За життя мати залишила заповіт за яким все належне їй на день смерті майно заповідала позивачу, заповіт посвідчено 01.12.1994 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

При зверненні до Петропавлівської державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому було відмовлено у його видачі у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Відповідно до довідки КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації за даними у КП Павлоградське МБТІ право власності на домоволодіння № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого 01.10.1990 року Петропавлівським райвиконкомом. Весь час мати проживала в цьому будинку, користувалася, володіла ним на правах власника, ніхто її право на будинок не оспорював, отже, була фактичним власником будинку і відповідно будинок є предметом спадкування після її смерті.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради від 04.11.2010 року на день смерті матері позивач проживав разом з нею в будинку № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко Петропавлівського району Дніпропетровської області і надалі залишився проживати в цьому будинку, зареєстрований за даною адресою.

Крім того, на території даного домоволодіння самочинно було збудовано сарай, позначений на плані технічної документації літ «Е» розмірами 2.20х2.60 м. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами у т.ч. сарай знаходяться в межах населеного пункту, відноситься до території індивідуальної присадибної забудови. Всі будівлі знаходяться в межах червоних ліній вулиці, не перетинають інженерні мережі.

Таким чином після смерті матері позивач фактично спадщину прийняв, не відмовився від неї, так як користується будинком, утримує його в належному стані, проводить ремонтні роботи, його право на будинок ніким не оспорюється, але з обставин, що не залежать від його волі, не може володіти та розпоряджатися будинком на правах власника, тому і змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, суду надано заяву в якій ОСОБА_2 с/рада прохає розглянути справу без участі представника сільської ради.

Вивчивши заяви сторін, матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 19 грудня 2009 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у виді житлового будинку № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко Петропавлівського району Дніпропетровської області та земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства розміром 0,5846 га, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 320826, довідкою КП Павлоградського міжміського бюро технічної інвентаризації, Державним актом на право приватної власності на землю.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт за яким все належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 с/ради 01.1994 року.

Після смерті матері позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що підтверджується відмовою нотаріуса.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки ОСОБА_2 с/ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 04.11.2010 року № 488 на день смерті ОСОБА_3 разом з нею в будинку № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко Петропавлівського району Дніпропетровської області проживав ОСОБА_1 з яким вони вели спільне господарство і який надалі залишився проживати у вищевказаному будинку.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, після смерті матері позивач фактично спадщину прийняв, не відмовився від неї, так як користується будинком, утримує його в належному стані, проводить ремонтні роботи, користується земельною ділянкою, його право на спадкове майно ніким не оспорюється,

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, на території даного домоволодіння самочинно було збудовано сарай, позначений на плані технічної документації літ «Е» розмірами 2.20х2.60 м. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами у т.ч. сарай знаходяться в межах населеного пункту, відноситься до території індивідуальної присадибної забудови. Всі будівлі знаходяться в межах червоних ліній вулиці, не перетинають інженерні мережі, що підтверджується висновком відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Вивчивши, дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. ст. 328, 376, 1216, 1217, 1218, 1225, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав ОСОБА_3, яка померла 19.12.2009 року та право власності на самочинно збудований сарай позначений на плані технічної документації літ «Е» розмірами 2.20х2.60 м, що розташований на території вищевказаного домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом, право власності на земельну ділянку розміром 0,5846 га надану для обслуговування житлового будинку № 24 по вул. Пушкіна в с. Шевченко Петропавлівського району Дніпропетровської області та ведення підсобного господарства, що належала ОСОБА_3, яка померла 19.12.2009 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя І.К.Ніколаєва