Справа № 22ц-7593 Головуючий у 1 інстанції: Cас С.С.
Категорія: 31 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі: Глинському О.А.,

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди з врахуванням індексу інфляції в розмірі 18488 грн. 02 коп. та моральної шкоди на 7000 грн..Судом постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. - моральної шкоди, а також 150 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, з відповідача стягнуто на користь держави 68 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1. Вважаючи це рішення незаконним, зазначає, що суд, відмовивши у задоволенні позову в частині компенсації понесених ним витрат на придбання ліків, не перевірив належним чином ці обставини та прийшов до хибного висновку, що ліки купляв саме батько. На думку апелянта, суд безпідставно відхилив кошторисний розрахунок вартості ремонту огорожі та не допитав експерта для обєктивного зясування цих обставин. Вважає, що показання свідка ОСОБА_4 є необєктивні та невірно взяті судом до уваги, а грошова компенсація моральної шкоди, яка визначена судом, надмірно мала. Просить оскаржуване рішення скасувати та повністю задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом беззаперечно встановлено, що 15 липня 2008 року близько 16 години в с.Добрівляни Стрийського району ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, а також особливостей вантажу, що перевозив даним транспортним засобом, відволікся від керування автомобілем у дорозі, в результаті чого здійснив дорожньо-транспортну пригоду та наїхав на металево-бетонну огорожу позивача по вул. Довга буд.43 і пошкодив її, чим заподіяв позивачу майнову та моральну шкоди.

Дані обставини, як і підстави для відшкодування майнової і моральної шкоди відповідач визнав, разом з тим заперечив щодо розміру відшкодування майнової шкоди та суми компенсації моральної шкоди, заявлених позивачем.

Вирішуючи даний спір, суд вірно виходив з положень ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також із загальновизнаних засад цивільного законодавства, відповідно до якого у спорах про відшкодування шкоди згідно зі ст.1166 ЦК України, на підставі якої позивач просив відшкодувати йому матеріальну шкоду, діє презумпція заподіювача шкоди. В той же час, розмір заподіяної шкоди, якщо відповідач його оспорює, повинен довести позивач.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні у справі і надані сторонами докази, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу витрат на лікування його батька, ОСОБА_5, оскільки матеріалами справи не доведено причинно-наслідкового звязку між ДТП, яке вчинив ОСОБА_2 та стаціонарним лікуванням батька позивача.

Зокрема, з матеріалів адміністративної справи №1680, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, які були предметом дослідження в ході розгляду даної справи в суді першої та апеляційних інстанцій, вбачається що постановою судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області Сюсайло В.В. визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України. Проте дані матеріали не містять будь-яких обєктивних доказів, які б з очевидністю свідчили про те, що внаслідок ДТП, вчиненого ОСОБА_2, постраждали люди, в тому числі ОСОБА_5. Постанова суду ніким не оскаржена та набула законної сили.

До того ж, сам ОСОБА_5 з даних підстав до суду не звертався. Відсутні в матеріалах справи і будь-які підтвердження повноважень позивача ОСОБА_1 діяти від імені та в інтересах свого батька, ОСОБА_5, з питань відшкодування завданої йому шкоди, повязаної з обставинами даної справи.

Щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженої огорожі ОСОБА_1, відшкодувати який просить позивач з покликанням на кошторисний розрахунок, то суд першої інстанції, виходячи з положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів, обґрунтовано не взяв цей розрахунок до уваги, оскільки такий не містить будь-яких обєктивних доказів щодо попереднього стану даної огорожі на час її пошкодження, характеру та фактичного обсягу цих пошкоджень і ґрунтується на даних дефектного акту, в якому не зазначено ні дати проведення відповідних обстежень та робіт на місцевості, осіб, що виконували ці роботи та їх підписи. Не затверджено цей акт і вбудь-який інший спосіб, а тому викликає сумнів в своїй достовірності. (а.с.24).

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями), при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форми власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції сторони досягли згоди на відшкодування позивачу заподіяної майнової шкоди внаслідок пошкодженням огорожі, шляхом відновлення її попереднього стану в натурі.

При цьому позивач, погодився з пропозицією відповідача на проведення ним ремонту цієї огорожі та фактично допустив його до виконання ремонтних робіт, не перевіривши фаховість виконавців цих робіт.

З достатньою очевидністю встановлено і те, що такі роботи відповідачем були здійснені і це не заперечує сам позивач. Однак кошторисний розрахунок, на який покликається апелянт, не містить жодних розрахунків щодо обсягу, вартості та якості проведеного ремонту.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування майнової шкоди в розмірі, яку визнав сам відповідач, оскільки розмір матеріальної шкоди позивачам фактично не доведено.

При визначенні розміру немайнового відшкодування, суд діяв у відповідності до положення ст.23 ЦК України та розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами, відповідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи характер вчиненого відносно позивача правопорушення, глибину його душевних переживань та моральних страждань, що призвело до зміни звичного йому способу життя, про що у рішенні суду наведені належні мотиви, суд першої інстанції, виходячи з конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості і справедливості, обґрунтовано визнав достатньою сатисфакцією на відшкодування позивачу моральної шкоди грошову суму в розмірі 1000 грн..

В матеріалах справи відсутні достатньо переконливі докази, які б свідчили про наявність підстав для відшкодування позивачу немайнової шкоди в більших розмірах, не наведено таких і в доводах апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення районного суду відповідає дійсним обставинам справи, судом вірно застосовані норми матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6