Справа № 2-2319/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Дзюби М.В.

при секретарі Петрухіной Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про зобовязання стягнути з відповідача на його користь, за рахунок коштів Державного бюджету України, сум щорічної компенсації на оздоровлення за 2003-2005 роки та 2007-2010 року у розмірі 15078,30 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог вказав на те, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має ІІ групу інвалідності. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, який має інвалідність ІІ групи, передбачена щорічна компенсація на оздоровлення, в розмірі пяті мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленою Законами України про Державний бюджет на 2003рік, 2004рік, 2005, 2007рік, 2008 рік, 2009рік та 2010 рік, йому повинно було виплачено в розмірах: за 2003 рік 925 гривень, за 2004 рік 1025 гривень, за 2005 рік 1450 гривень, за 2007 рік - 2000 гривень, за 2008 рік 2575 гривень, за 2009 рік 3025 гривень, за 2010 рік 4345 гривень. Натомість, відповідач за 2003 рік та 2004 рік цю компенсацію йому не виплачував, за 2005 рік виплатив 26,70 гривень, за 2007 2008 рік щорічно виплачував компенсацію по 120 гривень, за 2009 рік та 2010 рік не виплачував. Відповідач відмовився у добровільному порядку здійснити перерахунок, тому він змушений звертатися до суду для захисту своїх конституційних прав. Просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2003-2005 роки та за 2007 2010 роки в сумі 15078,30 гривень.

Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якої просив суд: визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради неправомірними по відмові проведення йому перерахунку та виплаті недоотриманих коштів щорічної компенсації на оздоровлення за 2005 рік та за 2007 -2009 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати та зобовязати відповідача зробити доплату сум щорічної компенсації на оздоровлення за 2005 рік та за 2007 -2009 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, у розмірі 8783,30 гривень та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без представника УТСЗН Приморського району Маріупольської міської ради та заперечення, яким зазначив, що згідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи інваліду ІІ групи, 1 категорії передбачено право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Законом передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Міністерство праці і соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату допомоги на оздоровлення громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені кошториси і які розраховані згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та від 12 липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня управління праці та соціального захисту населення, беруть бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу України.

Позивач отримав кошти на оздоровлення за 2005 рік у березні в розмірі 26,70 грн., за 2007 рік у січні в розмірі 120 грн., за 2008 рік у лютому в розмірі 120 грн. та за 2009 рік у січні в розмірі 120 грн., тобто у розмірах відповідно до постанов Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 836 від 26 липня 1996 року та „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 562 від 12 липня 2005 року, тому у задоволенні позову ОСОБА_2 просила відмовити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має ІІ групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії А № 144113 (а.с.8) та довідкою МСЕК ДОН-02 № 044172 (а.с.6), тому має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до частини першої ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивних територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується особам постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема інвалідам ІІ групи у розмірі пяті мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального Закону розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови № 836 від 26 липня 1996 року встановлені нею розміри щорічної допомоги залишалися незмінними до 2005 року, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Таким чином, оскільки до 01 січня 2006 року правова норма про розмір щорічної допомоги на

оздоровлення, встановлена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад

пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору

підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про Державний бюджет України на 2005 рік, а не Постанови Кабінету Міністрів України.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2005 рік в сумі 26,70 гривен виплачена позивачу в у березні 2005 р. Згідно з Законом України „Про Державний бюджет на 2005 рік розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 262 гривні. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2005 рік повинен складати 1310 гривен (262 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 1283,30 гривні (1310 26,70).

Згідно зі ст. 71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Дійсно, п.30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-7 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

09 липня 2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Конституційний Суд України зазначив, що положеннями Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік в сумі 120 гривен виплачена позивачу в у січні 2007 р. Згідно зі ст. 76 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 400 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2007 рік повинен складати 2000 гривен (400 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 1880 гривень (2000 120).

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були вигнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону Україні: "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих акт; України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року була відновлена дія норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам ІІ групи, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Згідно зі ст. 59 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік" розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 515 гривень. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2008 рік повинен складати 2575 гривень (515 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 2455 гривень (2575 120).

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Суд виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вважає неправомірними посилання відповідача на необхідність застосування у спірних відносинах постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, оскільки, виходячи із приписів пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дія положень наведеного Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Отже, нарахування та виплата позивачу недоотриманих коштів на оздоровлення у 2009 році, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2009 рік в сумі 120 гривен виплачена позивачу у січні 2009 року, згідно особового рахунку. (а.с.29) Згідно Закону України „Про Державний бюджет на 2009 рік розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 605 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2009 рік повинен складати 3025 гривен (605 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 2905 гривень (3025 120).

Таким чином, недоплата за 2005 рік, 2007рік, 2008 рік та 2009 рік складає 8523,30 гривень.

Враховуючи, що фінансування програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за відповідними КПКВ (код програмної класифікації) та КЕКВ (код економічної класифікації), та у відповідності з положеннями п. п. 19, 20 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ, суд вважає, що стягнення коштів на користь позивача необхідно здійснювати за рахунок Державного бюджету України.

Щодо строків звернення до суду, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянам та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною 1 статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

Згідно п.3 ч.1 ст.268 Цивільного Кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме за 2005 рік, 2007 рік, 2008 рік та 2009 рік у розмірі 8523,30 гривень.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у відповідності до статтею 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито звільнити його від сплати судових витрат на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 15, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради по відмові у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 недоотриманих коштів щорічної компенсації на оздоровлення за 2005 рік, 2007 рік, 2008 рік та 2009 рік, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради, виплатити на користь ОСОБА_1, за рахунок коштів Державного бюджету України, недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2005 рік 1283,30 гривні, за 2007 рік - 1880 гривень, за 2008 рік - 2455 гривень та за 2009 рік 2905 гривень, а всього 8523 гривні 30 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Приморській районний суд м. Маріуполя протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Дзюба М.В.