Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2010 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Данковській С.В.,за участю адвоката ОСОБА_1,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2010 р.ОСОБА_2звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є власником житлового будинку 12 по провулку Моторному в м.Запоріжжі,який розташований на земельній ділянці площею 317 кв.м.,що була відведена під забудову.

Суміжний землекористувач ОСОБА_3,якому належить житловий будинок 7 по вул.Стальського в м.Запоріжжі заперечує проти погодження існуючих меж землекористування, відмовив у підписанні відповідного акту.

Запорізька міська рада в особі уповноваженого органу Управління земельних ресурсів повідомила про необхідність обов*язкового погодження власниками суміжних земельних ділянок меж землекористування, без підписання акту погодження меж земельної ділянки відповідач відмовив позивачці у приватизації земельної ділянки, чим порушив її право на приватизацію земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила усунути перешкоди в приватизації земельної ділянки шляхом зобов*язання відповідача не чинити перешкод у приватизації земельної ділянки площею 317 кв.м.по пров.Моторному 12 в м.Запоріжжі,зобов*язати відповідача оформити їй приватизацію земельної ділянки площею 317 кв.м.по пров.Моторному 12 в м.Запоріжжі без підписання акту узгодження меж землекористування на підставі кадастрової документації.

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали та просили задовольнити з огляду на викладене вище.

Відповідач надав письмові пояснення по позову, за змістом яких Запорізька міська рада не чинить позивачці перешкод у приватизації земельної ділянки, а узгодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є обов*язковою складовою технічної документації щодо відведення земельної ділянки та передбачено ст. 198 ЗК України.Просив суд розглянути справу без участі його представника, на підставі ст.169 ЦПК України суд розглянув справу без участі представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_3проти задоволення позову заперечував і просив відмовити в його задоволенні з посиланням на те,що між ним як власником житлового будинку 7 по вул.Стальського в м.Запоріжжі та позивачкою ОСОБА_2як власником житлового будинку 12 по пров.Моторному в м.Запоріжжі не погоджені межі землекористування і частину земельної ділянки позивачка ,на його думку, займає безпідставно.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом є власником житлового будинку 12 по пров.Моторному в м.Запоріжжі,житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 310 кв.м.,про що надана копія свідоцтва,право власності позивачки зареєстровано в ОП ЗМБТІ,про що надана копія реєстраційного посвідчення.

За даними технічного паспорту житлового будинку 12 по пров.Моторному в м.Запоріжжі станом на 02.03.1988 р.,фактично в користуванні ОСОБА_2знаходилася земельна ділянка площею 347 кв.м.

Згідно технічного паспорту житлового будинку 12 по пров.Моторному в м.Запоріжжі станом на 13.10.2009 р.,фактично в користуванні ОСОБА_2знаходиться земельна ділянка площею 317 кв.м.

Відповідно до довідки від 13.10.2009 р.рішенням виконкому міськради № 7 від 12.04.1956 р. за житловим будинком 12 по пров.Моторному в м.Запоріжжі закріплена площа землекористування 310 кв.м.,самовільно зайнята земельна ділянка площею 7 кв.м.

На час розгляду справи позивач не довела наявність законних підстав для користування земельною ділянкою площею 7 кв.м.

Відповідно до ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів;суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи чи інтереси фізичних осіб, юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 Цивільного Кодексу України, а права, яке виникає з земельних правовідносин-статею 152 Земельного Кодексу України.

Згідно частини 3 ст.152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а)визнання права

б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав

в)визнання угоди недійсною

г)визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

г/)відшкодування заподіяних збитків

д)застосування інших, передбачених законом, способів.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб*єктивного права та характеру його порушення.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.3,11,31 ЦПК України,разом з тим,перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК України є обов*язком суду.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, на яку посилалася позивачка в обґрунтування позову, підставою набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами,органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Як встановлено в процесі розгляду справи, земельні ділянки у ОСОБА_2та ОСОБА_3знаходяться у користуванні,межі між суміжними ділянками ОСОБА_2та ОСОБА_3як власниками житлових будинків не погоджені.

З наданих суду документів виявлені розходження між розміром земельної ділянки позивачки,яка виділена в користування та розміром земельної ділянки, яка знаходиться в її фактичному користуванні.

При цьому ОСОБА_2, посилаючись на перешкоди у приватизації земельної ділянки через відмову відповідача оформити приватизацію без погодження меж земельної ділянки, у позові просить зобов*язати відповідача оформити приватизацію земельної ділянки площею 317 кв.м.,частина якої площею 7 кв.м.знаходиться в її фактичному користуванні безпідставно.

Таким чином, позивач ставить питання про захист права на приватизацію земельної ділянки площею 317 кв.м., але наявність права на приватизацію земельної ділянки саме в такому розмірі не довела.

Крім того, в обгрунтування своїх вимог позивачка посилалась на безпідставне вимагання відповідачем погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами ,яке, на її думку, нормативними документами не передбачене.

За змістом ст.198 ЗК України, кадастрові зйомки визначаються як комплекс робіт, що мають бути виконані для визначення та відновлення меж земельної ділянки, які включають у тому числі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до ст.116,158 ЗК України Запорізька міська рада повинна вирішити питання щодо впорядкування розміру земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_2та ОСОБА_3В.і узгодження меж з урахуванням процедури, передбаченої ст.158 ЗК України.

Питання погодження меж земельних ділянок,щодо якого ОСОБА_2та ОСОБА_3фактично не можуть дійти згоди, є компетенцією землевпорядної організації, а позов про усунення перешкод в приватизації земельної ділянки, поданий до Запорізької міської ради, не знайшов свого підтвердження.

Чинне законодавство, що регулює земельні правовідносини, не передбачає обов*язок органу місцевого самоврядування оформлювати приватизацію земельної ділянки без погодження меж землекористування в примусовому порядку.

Таким чином,обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає ст.158 ЗК України та суперечить ст.3,4 ЦПК України,що унеможливлює його судовий захист і позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст.116,152,158,198 Земельного Кодексу України,ст.15,16 ЦК України,ст.3,4,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко