Справа №22-ц-2029/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_1, ОСОБА_3,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 квітня 2010 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення боргу по договорам позики, стягнення відсотків та моральної школи,-

встановила:

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість по договорам позики із врахуванням курсу долара США на момент розрахунку в сумі 56 160 грн., моральну шкоду в сумі і 700 грн., відсотки за користування позикою в сумі 32 540 грн., кошти за порушення умов боргових розписок згідно ст. ст. 625, 1050 ЦК України в сумі 4 983 грн., а також 1 048 грн. витрат, пов'язаних з зверненням з даним позовом до суду, а всього 96 431 грн.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 38 193,88 грн. основного боргу, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 419, 20 грн. в рахунок повернення судових витрат а всього 39 113 грн. 08 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм

матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_5 суми заборгованості по розпискам та моральну шкоду в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм

матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Вказує, що ОСОБА_4 купував товар в його магазині в рахунок погашення боргу, про що складалися розписки. Також вказує, що розписки він підписував під впливом тяжких сімейних обставин.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 1 травня 2008 року ОСОБА_4 надав у борг ОСОБА_5 35 000 грн. на період з 1 травня 2008 року до 1 січня 2009 року, на підтвердження чого останній дав розписку, відповідно до якої він зобов'язався повернути протягом пяти місяців з дня вимоги позикодавця. Згідно розписки, період позики може бути продовжений за погодженням сторін (а. с. 4).

1 січня 2009 року ОСОБА_4 надав у борг ОСОБА_5 10 000 грн. на період з 1 січня 2009 року до 1 вересня 2009 року, які останній зобов'язався повернути протягом двох місяців з дня закінчення строку дії розписки. Період позики може бути продовжений за погодженням сторін. Одночасно ОСОБА_5М, взяв на себе зобов'язання повернути 10 000 грн. по курсу 6 грн. 00 коп. за 1 долар США, але не більше 7 грн. ЗО коп. за 1 долар США. З розписки також вбачається, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 гроші в присутності свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а. с. 111).

1 січня 2009 року ОСОБА_4 надав у борг ОСОБА_5 8 000 грн. на період з 1 січня 2009 року до 1 вересня 2009 року, які останній зобов'язався повернути протягом двох місяців з дня закінчення строку дії розписки. З розписки також вбачається, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 вищезазначену суму по курсу 7 грн. 60 коп. за 1 долар СІЛА в присутності свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Одночасно ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання повернути ОСОБА_4 борг з урахуванням підвищення курсу долара СІЛА (а. с.112).

Таким чином, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення між сторонами у справі правочинів у простій письмовій формі, згідно яких позивач надав у борг відповідачу гроші у сумі 35 000 грн., 10 000 грн., і 8 000 грн,, а всього 53 000 грн.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_4, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_5 та його адвоката, які просили скасувати рішення суду та відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4І, підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та відмовляючи позивачу у стягненні заборгованості з врахуванням індексу інфляції місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_5 частково повернув позичені ОСОБА_4 кошти і право на предявлення вимог про стягнення з відповідача суми боргу з врахуванням індексу інфляції у нього виникло в 2010 році, проте вимог про стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції за 2010 рік ОСОБА_4 не ставив.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно, до ст. 625 ЦК України (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_5 суми позик не повернув, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 53 000 грн. Колегія суддів не може погодитись з висновком суду про повернення відповідачем протягом 2008 2009 років грошових коштів у сумі 14 806 грн. 12 коп., оскільки докази надані відповідачем на підтвердження цього факту - розписки ОСОБА_4, видаткові касові ордери (а.с. 57-99), беззаперечно не підтверджують даних фактів. У видаткових касових ордерах мова йде про отримання ОСОБА_4 пая у вигляді грошових коштів від юридичної особи, а в розписках ОСОБА_4 зазначено про отримання ним від ОСОБА_5 грошових коштів, як відсотків. Проте, як вбачається з договорів позики (а.с. 4, 111, 112) останні укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як фізичними особами і сплата відсотків за даними договорами сторонами не обумовлювалася.

Виходячи з умов договору позики щодо її повернення та дати предявлення вимоги позивачем про повернення суми позики підлягає поверненню заборгованість за договором позики від 1.05.2008 року з врахуванням індексу інфляції за період починаючи з 15 лютого 2010 року і за весь час прострочення відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто по день винесення даного рішення в розмірі виходячи з такого розрахунку: 35 000 х101,9 (інд. інф. За лютий 2010 року) х 100,9 (інд. інф. за березень 2010 року) х 99,7 (інд. інф. за квітень 2010 року) х 99,4 (травень 2010 року) х 99,6 (червень 2010 року) = 35 520, 10 грн. - 35 000 = 520,10 грн.

За договорами позики від 1 січня 2009 року підлягає поверненню заборгованість з врахуванням індексу інфляції за період з 1 листопада 2009 року і по день ухвалення даного рішення, розмір якого складає: 18000 х 101, 1 (інд. інф. за листопад 2009 року) х 100,9 (інд. інф. за грудень 2009 року) х 101,8 (інд. інф. за січень 2010 року) х 101,9 (інд. інф. за лютий 2010 року ) х 100,9 (інд. інф. за березень 2010 року) х 99,7 (інд. інф. за квітень 2010 року) х 99,4 (інд. Інф. за травень 2010 року) х 99,6 (інд. інф. за червень 2010 року) = 18 970 =18 000 = 970 грн.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до діючого законодавства спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках передбачених Законами України чи випливає з договірних відносин, що передбачає відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобовязань.

Спір між сторонами в даній справі виник з договорів позики. Як вбачається зі змісту договорів позики в останніх не передбачено зобовязання ОСОБА_5 відшкодовувати ОСОБА_4 моральну шкоду у разі невиконання зобовязань.

Тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відсутні.

Враховуюче вище викладене колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 53 000 грн., інфляційних в розмірі 1490 грн. та про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу з врахуванням курсу долара США, 4 % щомісячних в сумі 32 500 грн., 1700 грн. моральної шкоди, інфляційних в сумі 3 493 грн. за недоведеністю таких вимог.

У звязку з розглядом справи в суді першої інстанції позивач поніс судові витрати в сумі 1048 грн., за апеляційний розгляд позивач поніс витрати в сумі 570 грн. (а.с. 260-261). У звязку з частковим задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги і відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України застосовуючи принцип відшкодовування понесених витрат пропорційно задоволених вимог підлягають відшкодуванню позивачу понесені судові витрати в розмірі 895 грн. 58 коп, за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 квітня 2010 року в даній справі скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 53 000 грн. основного боргу, 1490 грн. інфляційних та на повернення судових витрат 895 грн. 58 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)