Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2010 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.

суддів Франовської К.С.

ОСОБА_1

при секретарі судового

засідання ОСОБА_2

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У вересні 2008 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, просив стягнути з нього 3038 грн. 05 коп. матеріальної та 30000 грн. моральної шкоди, покласти судові витрати на відповідача. Посилався на те, що 13 березня 2008 року близько 09 год. 50 хв. в м.Житомирі з вини відповідача, який керував автомобілем ЗІЛ 130, державний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивач отримав черепно-мозкову травму, неодноразово звертався за медичною допомогою, на лікування витратив 483 грн. 86 коп. З моменту ДТП по 21 квітня 2008 р. він не міг користуватися автомобілем, придбаним в кредит, проте сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 2554 грн. 19 коп. Крім того, внаслідок ДТП йому завдано моральної шкоди, так, які тривалий час він не міг користуватись автомобілем, що змусило його змінити звичайний спосіб життя та певним чином планувати свій робочий день.

В процесі розгляду справи в якості співвідповідача притягнуто власника автомобіля ЗІЛ 130, державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_3 (а.с.13).

06 квітня 2009 р. позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 31840 грн. 32 коп. матеріальної та 3000 грн. моральної шкоди. Зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль Suzuki Liana, державний номер НОМЕР_2, дістав механічні пошкодження і потребує відновлюваного ремонту, вартість якого складає 77279 грн. 04 коп., а величина втрати товарної вартості автомобіля - 6838 грн. 47 коп. Від ЗАТ „Страхова компанія „ЕТАЛОН він отримав страхове відшкодування в сумі 55315 грн. 24 коп., проте дана сума не покриває всіх його затрат. А тому, крім витрат на відновлення стану здоровя та моральної шкоди, яка спричинена відсутністю коштів на ремонт автомобіля, постійному емоційному напруженні і хвилюванні, позивач просив стягнути різницю між сумою заподіяного йому матеріального збитку і виплатою на відшкодування в сумі 28802 грн. 27 коп. (а.с.27-28).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 29286 грн. 13 коп. завданої матеріальної шкоди, 3850 грн. на відшкодування моральної шкоди, 59 грн. 50 коп. сплаченого судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В решті позовних вимог та в позові до ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 18 листопада 2009 року виправлено описку в рішенні Корольовського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2009 року та зазначено, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 становить 2850 грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 29 грудня 2009 року додатково стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 241 грн. 86 коп.

Не погоджуючись з рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2009 року, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд з підстав неповного зясування та недоведеності обставин, що мають істотне значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

На думку відповідача відповідальність має нести ОСОБА_5, який правомірно керував автомобілем і є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Після його залучення в якості співвідповідача судом, в порушення вимог ст.130 ЦПК України, не було призначено та проведено попереднє судове засідання. Також відповідач вважає, що висновок спеціаліста № 120 від 25 березня 2008 р. є неналежним доказом, так, як експертиза судом не призначалась.

Крім того, суд не звернув уваги, що чек № 1364 від 10 квітня 2008 р. на суму 78 грн. першої приватної клініки „Медібор, наданий позивачем на підтвердження понесених витрат, містить напис про недійсність. При визначенні розміру моральної шкоди суд не зясував чим підтверджується факт заподіяння моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення коштів на відшкодування завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 керував автомобілем ОСОБА_3 правомірно, під час виконання трудових обовязків, а тому відповідно до ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1192 ЦК України відповідальність має нести власник транспортного засобу ОСОБА_3

Такий висновок суду є правильним.

Як встановив суд, 13 березня 2008 року о 09-50 годин в м.Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення автомобіля ЗІЛ 130

д.н.СА 30-48, належного ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_3, яким керував позивач ОСОБА_4

Постановою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2008 року винним у зіткненні визнано водія ОСОБА_5 (а.с. 6).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №120 від 25.03.2008 року (а.с.57- 76) матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого в результаті ДТП автомобіля НОМЕР_4 складає 84117,51 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини дорожньо-транспортної пригоди та дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріальну відповідальність за пошкоджений автомобіль ОСОБА_4 „Suzuki Liana повинен нести власник автомобіля ЗІЛ 130 д.н. СА 30-48 ОСОБА_3. Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавству.

Судом встановлено, що між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була укладена трудова угода. Цю обставину також було підтверджено в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 ОСОБА_6 - та ОСОБА_5. Останній суду пояснив, що у відповідача ОСОБА_3 він працював водієм по перевезенню різного товару.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль, належний ОСОБА_3, знаходився у законному володінні відповідача ОСОБА_5, який з останнім перебував у трудових відносинах.

Визначаючи розмір матеріального відшкодування за пошкоджений автомобіль, суд першої інстанції правильно врахував, що позивачу, відповідно до договору добровільного страхування №42-10007750 від 14.06.2007року, ЗАТ „Страхова компанія „Еталон було відшкодовано 55315,24 грн. матеріального збитку.

Посилання ОСОБА_3 на те, що судом не було призначено судову авто товарознавчу експертизу для визначення розміру матеріального збитку, а наданий позивачем висновок, який суд поклав в основу рішення є неналежним доказом, безпідставні.

Дійсно, автотоварознавче дослідження було складене на замовлення позивача і надано суду в обґрунтування позовних вимог. Відповідно до вимог ст.ст.57,64 ЦПК України суд правильно визнав його належним письмовим доказом, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків. Відповідачем не подано жодного доказу на спростування висновку.

Згідно зі ст.143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Хоча таке клопотання і було заявлено відповідачем ОСОБА_3 у суді першої інстанції, в суді апеляційної інстанції представник останнього від такого клопотання відмовився.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо необґрунтованості висновку суду в частині визначення відшкодування шкоди, в тому числі і відшкодування коштів на лікування, безпідставні.

За вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 розяснено, що за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди також слід покласти та ОСОБА_3 Розмір морального відшкодування суд правильно визначив, виходячи з дійсних обставин справи, навівши у рішенні відповідні обґрунтування.

Рішення суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, підстав для його зміни, або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2009 року та додаткове рішення цього ж суду від 29 грудня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді:

Справа № 22ц-375/10 Головуючий у 1 інстанції Бондарчук В.В.

Категорія 30 Суддя-доповідач ОСОБА_7