Справа №22ц-4841/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Марчук І.С.
Категорія: 44 Доповідач: Курій Н.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді - Курій Н.М.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Зверхановської Л.Д.

з участю: секретаря Балюк О.С.,

ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представників ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення,

в с т а н о в и л а :

12.06.2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у ній як член сім»ї колишнього власника ? частини квартири ОСОБА_6, матері позивача і відповідача. У звязку з тим, що відповідач більше одного року не проживає в квартирі, позивач просив визнати його таким, що втратив право на користування вказаним житлом у відповідності до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначав, що зареєстрований спочатку тимчасово, а потім і постійно у спірній квартирі з 26 вересня 2006 року й проживає на законних правах як член сім»ї колишнього власника квартири ОСОБА_6 Вважає, що відповідач ОСОБА_3 своїми діями (заміна вхідних дверей) чинить перешкоди в користуванні частиною жилого приміщення вказаної квартири і хоче в судовому порядку позбавити його права на користування житлом в майбутньому, хоча законне право позивача на користування жилим приміщенням після зміни власника квартири відповідач визнав при укладенні договору дарування між ним та його матір»ю ОСОБА_7 26 січня 2008 року. Просив зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням шляхом вселення у нього.

Самбірський міськрайонний суд Львівської області від 14 квітня 2010 року позов ОСОБА_3 задовольнив, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив, визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування квартирою № 11 будинку № 12 по вул. Чорновола в м. Рудки Самбірського району Львівської області.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 Апелянт просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 квітня 2010 року і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Апелянт вважає, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Свої вимоги він обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов висновків, не давши оцінку всім доказам, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема, показанням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які своїми показаннями підтвердили факт проживання апелянта в спірній квартирі до червня 2010 року, а саме: до заміни ОСОБА_3 вхідних дверей із замками. На думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, допустив помилку в тлумаченні пункту шостого договору дарування від 26.01.2008 року щодо житлового права ОСОБА_1 і дійшов неправильного висновку про відсутність визначених цим договором додаткових зобов»язань обдарованого ОСОБА_3 по забезпеченню(гарантуванню) (див.а.с.61-апел.скарга) права ОСОБА_1 на користування об»єктом дарування. Апелянт вважає, що саме відсутність в договорі додаткових зобов»язань обдарованого ОСОБА_3 і засвідчення сторонами договору права ОСОБА_1 на користування жилим приміщенням квартири при зміні її власника без будь-яких застережень є визначальним, і суд при вирішенні справи повинен був виходити саме з цієї визнаної сторонами обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, його представника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу представників ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2: ? частини квартири - на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації при Самбірській міській раді, ? частини квартири на підставі договору дарування, укладеного 26.01.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.10,11). Право власності ОСОБА_3 в суді першої інстанції не оспорювалось.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 більше одного року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей факт суд вважав встановленим на підставі письмових актів обстеження квартири від 24.04.2009 року, 14.05.2009 року, 01.06.2009 року, 10.06.2009 року, показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Однак, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи.

У відповідності до ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Перехід права власності на житловий будинок чи квартиру до іншої особи не може бути підставою для припинення права користування житловим приміщенням членами сім»ї попереднього власника, яке у них існувало. Таке право може припинитись лише у випадках, передбачених законом, зокрема ч.2 ст.405 ЦК України.

Приймаючи у дар ? частини квартири, обдарований ОСОБА_3 фактично визнав право користування належною йому на праві власності квартирою за своїм братом ОСОБА_1 і це право користування квартирою не оспорював.

Своє право користування на житлове приміщення за договором дарування не оспорював і ОСОБА_1

Ці обставини встановлені судом першої інстанції та визнаються сторонами.

Виходячи із змісту позовних вимог, позивач ОСОБА_3 на підставі договору дарування визнавав право відповідача ОСОБА_1 на користування спірним житлом і ставив питання про припинення такого права лише з підстав, визначених ч.2 ст.405 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи докази, досліджені в суді першої інстанції, колегія суддів при встановленні обставин, які мають значення для справи і підтверджують факт непроживання, доходить до висновку, що позивачем ОСОБА_3 не доведено факту відсутності ОСОБА_1 в спірному жилому приміщенні без поважних причин понад один рік, а відтак в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, слід відмовити. При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Так, аналізуючи показання зазначених вище свідків, жоден з них не спростовує пояснення ОСОБА_1, що він користувався житлом до заміни вхідних дверей із замками. Колегія суддів критично відноситься до показань свідка ОСОБА_11, який мешкає в будинку позивача, про те, що після смерті ОСОБА_7 в спірній квартирі ніхто не проживає, оскільки до такого висновку він дійшов, посилаючись на відсутність у квартирі увімкненого світла у вечірній час, коли він повертався з роботи. Відсутність речей та факт не проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі не можна однозначно встановити і з показань свідка ОСОБА_10, оскільки приходила вона в квартиру вдень і саме в цей період доби ОСОБА_1 там не було.

Встановлюючи факт непроживання ОСОБА_1 в спірній квартирі, суд першої інстанції взяв до уваги також письмові акти обстеження квартири. Однак, і ці докази не підтверджують відсутність ОСОБА_1 в спірній квартирі понад один рік, оскільки обстеження проводилось комісією в робочі дні і в робочий час в період з 24.04.2009 року по 10.06.2009 року, а не протягом року, який передував зверненню позивача ОСОБА_3 з позовом до суду. Саме ця обставина підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_12, депутата Рудківської міської ради, за участю якого проводилось обстеження квартири. Вказівка в актах про те, що ОСОБА_1 в квартирі не проживає, не заслуговує на увагу, оскільки джерело такої інформації невідоме і її не можна перевірити. Таким чином, суд першої інстанції дав неналежну оцінку цим документам як доказам по справі у сукупності з іншими.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішенні не дав оцінку показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а відтак не виконав вимог пункту 3 частини 1 ст.215 ЦПК України. Із протоколу судового засідання (а.с.52) від 21.10.2009 року встановлено, що ці свідки були допитані в судовому засіданні і засвідчили факт періодичного проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі до червня 2009 року, до заміни замків та вхідних дверей. Крім того, свідок ОСОБА_11 підтвердив ту обставину, що за життя матері, яка померла 21.03.2009 року, ОСОБА_1 періодично навідувався до неї.

Судом встановлено і визнається сторонами факт заміни позивачем ОСОБА_3 вхідних дверей із замками 10.06.2009 року (поясненнях представника ОСОБА_4 12.06.2009 року а.с.50 на звороті).

У відповідності до 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Виходячи з встановлених обставин справи, суті заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що тимчасове не проживання ОСОБА_1 мало місце з поважних причин, у звязку із заміною дверей у квартирі, відтак таке право слід відновити, усунувши перешкоди в користуванні шляхом вселення його в квартиру.

Таким чином, суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення заявлених сторонами позовних вимог, а відтак колегія суддів доходить висновку, що рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити, зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні квартирою № 11 будинку № 12а по вул.Чорновола в м.Рудки Самбірського району Львівської області шляхом вселення його в цю квартиру.

Керуючись ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п.п. 3,4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 квітня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні квартирою № 11 будинку № 12а по вул.Чорновола в м.Рудки Самбірського району Львівської області шляхом вселення його в цю квартиру.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.