Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2010 року. Справа № 2-664/10

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, про визначення частки у спадковому майні, що є спільною сумісною власністю подружжя,

У С Т А Н О В И В:

27.04.2010 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона, ОСОБА_3, народилась 05.09.1927 року в місті Благовєщенськ, Амурской області, Росія. 30.12.1948 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4. Від шлюбу мають народились дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

23.01.2003 року нею і її чоловіком ОСОБА_4 була приватизована квартира АДРЕСА_1. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло дана квартира стала належати позивачці та її чоловіку ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Цей факт спільної сумісної власності був підтверджений Вільногірським міським бюро технічної інвентаризації, про що є запис в реєстраційній книзі № 27 під № 2932. Іншими словами, вказана квартира, придбана у шлюбі в порядку приватизації, є її та її чоловіка спільною сумісною власністю. Цей факт, що має юридичне значення, підтверджений законом, тобто ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України і ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, в відповідності з якими майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Частиною 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює, що приватизована квартира може належати подружжю на праві спільної часткової власності, якщо між ними укладається письмова угода про визначення частин в спільній сумісній власності. Такої угоди між ними укладено не було і бажання укласти таку угоду про визначення часток по даній квартирі у них не виникало до самої смерті її чоловіка.

Також, під час їхнього шлюбу ними був збудований гараж, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Ленінського Комсомолу, гаражний кооператив № 3, гараж № 75.

На момент смерті її чоловіка ОСОБА_4 у нього було ощадна книжка з рахунком № 91551-465С, на якій мались грошові кошти (вклади). 04.01.2009 року її чоловік ОСОБА_4 помер. До своєї смерті, тобто до 04.01.2009 року її чоловік ОСОБА_4 ніякого заповіту не залишав. Тому на момент смерті її чоловіка, тобто на момент відкриття спадщини, квартира, як і все інше майно, придбане під час шлюбу, належало їм на праві приватної спільної сумісної власності (в тому числі гараж № 75, розташований в гаражному кооперативі № 3 по вул. Ленінського Комсомолу в м. Вільногірську Дніпропетровської області, а також грошові вклади в Державному ощадному банку України).

У відповідності до положення ст.370 ЦК України частини кожного із власників являються рівними, якщо інше не передбачено договором між ними, законом чи рішенням суду.

На момент смерті її чоловіка, тобто на момент відкриття спадщині, вона постійно проживала спільно з спадкодавцем, і в силу положень ст. 1268, вважається такою, що прийняла спадщину, так як на протязі строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від спадщини. Однак її право на визнання такого її права повинно бути встановлено судом.

Їх спільні з спадкодавцем ОСОБА_4 діти проживають за межами України і на момент смерті її чоловіка (їх батька) проживали окремо. В силу положення ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Їхні ж повнолітні діти (спадкоємці за законом першої черги) ніякого інтересу до спадкового майна після смерті їх батька не проявили, в нотаріальну контору з заявою про бажання прийняти спадщину не звернулись у встановлені законом строки, так як вважали і в даний час вважають, що спадкове майно повинно бути прийнято виключно нею і в повному обсязі. Документи, що підтверджують відмову дочок від спадщини, яка належить їм в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_4, маються.

Її звернення до державного нотаріуса Вільногірської міської нотаріальної контори 23.04.2010 року з проханням видати їй відповідні документи, нотаріально підтверджуючі її право власності на майно, раніше, до смерті спадкодавця ОСОБА_4, яке їхньою з ним спільною сумісною власністю, не дало результатів, так як державний нотаріус ОСОБА_7 усно вказала їй, що їй необхідно отримати на руки рішення суду про визначення частин в квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому державний нотаріус ОСОБА_7, в порушення вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», безпідставно відмовила їй в здійсненні нотаріальних дій (ч.3 ст.49) і не розяснила їй, що вона має право вимагати від нотаріуса викласти причини такої відмови в письмовому виді і розяснити порядок оскарження такої відмови (ч.4 ст.49). Тому на сьогоднішній день вона не може надати суду документ, який підтверджує обґрунтування відмови державного нотаріуса в вчиненні нотаріальних дій, повязаних з видачею їй свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 372, 1227, 1241 ЦК України, ст.3 ЦПК України, позивачка просить:

1. Визначити, що їй та ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року, за його життя, належало право приватної власності, кожному, по ? частці у їх праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2;

2. Визнати за нею право приватної власності на грошові кошти на банківському вкладі на рахунку № 91551 - 465С в Вільногірському міському відділенні Державного ощадного банку України, Дніпропетровської області, в порядку успадкування за законом спадщини, яка відкрилася 04.01.2009 року в звязку зі смертю 04.01.2009 року вкладника - ОСОБА_4 (російською мовою ОСОБА_8), якому належали грошові кошти у розмірі 33107,30 грн. станом на 09.12.2008 року;

3. Визначити, що їй та ОСОБА_4, що помер 04.01.2009 року, за його життя, належало право приватної власності, кожному, по ? частці у їх праві спільної сумісної власності на гараж № 75 в гаражному кооперативі № 3 по вул. Лен. Комсомолу, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, та визнати право за позивачем на успадкування по закону всього гаража.

Позивач в судове засідання не зявилася, але надала нотаріально посвідчену довіреність своєму представнику без обмеження його повноважень в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив додатково, що стосовно гаража, то відсутні документи про реєстрацію права власності на гараж в установленому законом порядку. Тому питання щодо визначення часток у праві власності на гараж, залишає на розгляд суду. Прохає судові витрати у справі покласти на позивача у випадку задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала, за виключенням вимоги про визначення часток у праві власності на гараж, оскільки право власності на гараж не зареєстроване відповідним чином, тобто не здійснено державної реєстрації прав власності на дане нерухоме майно, свідоцтво про право власності на гараж відсутнє.

Згідно копії паспорта серії АМ 711215, виданого Вільногірським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Благовєщенська, Амурської області, значиться зареєстрованою за місцем проживання з 09.08.1976 р. по вул. Лен. КомсомолуАДРЕСА_3, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії ЕЧ № 077443, виданого 30.12.1948 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, уклали шлюб 30.12.1948 року, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану зроблено відповідний запис № 951, після реєстрації шлюбу чоловіку та жінці присвоєно прізвище ОСОБА_4.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 2003 року, та копії технічного паспорту, квартира АДРЕСА_4. Комсомолу в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, належить на правах приватної, спільно-сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 249566, виданого 05.01.2009 року ВРАЦС Вільногірського міського управління юстиції, Дніпропетровської області, ОСОБА_4 помер 04.01.2009 року, у віці 86 років, у м. Вільногірську Дніпропетровської області, актовий запис в книзі реєстрації смертей № 5.

Згідно копії технічного паспорту на гараж № 75 в кооперативі № 3, складеного 03.08.2009 року начальником БТІ ПО ЖКГ, власник гаража ОСОБА_4, документ, що підтверджує право власності рішення виконкому Вільногірської міської ради народних депутатів від 27.11.2002 року за № 528 про узаконення гаражного кооперативу № 3 по вул. Лен. Комсомолу.

Згідно копії виписки з рішення № 184 від 5.11.1979 року виконкому міської Ради народних депутатів вирішив: виділити земельну ділянку № 4 розміром 3х6 м для будівлі гаражу з додатковою привязкою до кооперативу № 1 і 3 ОСОБА_4, який проживає по вул. Лен. КомсомолуАДРЕСА_3.

Згідно копії ощадної книжки на імя ОСОБА_4 відкрито рахунок № 91551-465С в Вільногірському міському відділенні Державного ощадного банку України, Дніпропетровської області на якому знаходяться кошти у розмірі 33107,30 гривень станом на 09.12.2008 року.

Згідно копії посвідчення серії Г № 560707, виданого 10.01.2009 року, управлінням праці та соціального захисту населення Вільногірської міської ради депутатів, ОСОБА_3 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.06.2009 року, наданої Вільногірською державною нотаріальною конторою, зареєстровано спадкову справу № 47198617, спадкодавець ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року.

Згідно копії листа за вих. № 904 від 02.07.2009 року начальника КП «БТІ м. Вільногірська» на імя ОСОБА_3, останній розяснено, що якщо один із співвласників є померлим міськвиконком немає законних підстав самостійно вносити зміни до правоустановчих документів на квартиру АДРЕСА_5. так, як поділ часток у праві спільної сумісної власності це виключна компетенція нотаріусів та судів України.

Згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.2010 року, яке набрало законної сили 20.04.2010 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, визначено додатковий строк для подання нею до Вільногірської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року в м. Вільногірську Дніпропетровської області один місяць після набрання рішенням законної сили.

Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної від 20.05.2010 року виданої завідуючою Вільногірською державною нотаріальною конторою ОСОБА_7, ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 04.01.2010 року гр. ОСОБА_4 відмовлено, у звязку з тим, що закон не передбачає визначення часток нотаріусом, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не може бути видано, так як неможливо визначити обсяг спадкового майна.

З заяви від 15.01.2010 року, засвідченої нотаріусом міста Нижнього Новгорода ОСОБА_10, витікає, що ОСОБА_6 відомо, що нею пропущений строк на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4. Спадщину після його смерті вона не приймала, на нього не претендує і оформляти свої спадкові права не бажає.

З заяви від 15.01.2010 року, засвідченої нотаріусом міста Нижнього Новгорода, ОСОБА_11, витікає, що ОСОБА_5 відомо про оформлення спадщини за законом по майну її батька ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року, його дружиною, ОСОБА_12. Спадщину вона не приймала і на неї не претендує і оформляти свої спадкові права не бажає. В суд для поділу спадкового майна звертатись не бажає.

Згідно матеріалів цивільної справи № 2 -359/10 за позовом ОСОБА_3 до виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, до цієї справи долучено аналогічні документі.

Згідно квитанцій від 05.08.2010 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 51.00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30.00 грн.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникають із факту набуття сторонами права спільної сумісної власності на нерухоме майно і невизначеності розміру часток співвласників у зазначеному праві спільної сумісної власності на нерухоме майно на момент настання смерті одного із них, та із факту відкриття спадщини та успадкування її за законом

Відповідно до цих правовідносин, пояснень представника позивача та представника відповідача, та внаслідок дослідження у справі всіх представлених доказів і оцінки їх в сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, та про покладення судових витрат на позивача згідно заяви представника позивача, який не обмежений в своїх повноваженнях, за наступних підстав.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 331 ЦК України, 1. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. 2. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 345 ЦК України, фізична особа може набути права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Згідно ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Суд приходить до висновків, що: квартира АДРЕСА_4. Комсомолу в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року, за його життя, на праві приватної спільної сумісної власності з рівними частками у праві цієї спільної сумісної власності, тобто кожному з них належало по 1/2 частці; право приватної спільної сумісної власності було належним чином зареєстроване в БТІ КП ВО ЖКГ м. Вільногірська, Дніпропетровської області у реєстровій книзі за № 27-2932; спору щодо права власності та розміру часток немає; відсутність правоустановчого документу, який би, відповідно до діючого законодавства, посвідчував для співвласників розмір їх часток в праві приватної спільної власності на квартиру, являється фактом, який перешкоджає заявнику отримати в порядку успадкування спадщину, що відкрилася 04.01.2009 року після смерті ОСОБА_4; в цій частині позов слід задовольнити в повному обсязі.

Суд приходить до висновків, що гараж № 75 в гаражному кооперативі № 3 в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, був належним чином збудований, але не прийнятий до експлуатації в установленому порядку, стосовно гаража складено технічний паспорт від 03.08.2009 року БТІ ПО ЖКГ м. Вільногірська, в якому власником зазначено ОСОБА_4, до дня смерті якого - 04.01.2009 року також не було здійснено державної реєстрації права власності на це нерухоме майно, свідоцтво про право власності на гараж стороною позивача не представлено; в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Суд приходить до висновків, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року, за його життя, перебували у шлюбі, постійно проживали разом, в тому числі на час відкриття спадщини, тобто станом на 04.01.2009 року, за адресою: вул. Лен. КомсомолуАДРЕСА_3, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області; позивач, як дружина, являється спадкоємцем першої черги за законом і прийняла спадщину, що відкрилася 04.01.2009 року після смерті ОСОБА_4; інші спадкоємці за законом: діти померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно їх заяв, посвідчених нотаріально, від прийняття спадщини відмовилися; будь-якого спору щодо прийняття вищезазначеної спадщини позивачем немає.; тому в частині задоволення позову про визнання за позивачем права приватної власності на грошові кошти на банківському вкладі на рахунку № 91551 - 465С в Вільногірському міському відділенні Державного ощадного банку України, Дніпропетровської області, в порядку успадкування за законом спадщини, яка відкрилася 04.01.2009 року в звязку зі смертю 04.01.2009 року вкладника - ОСОБА_4 , - слід задовольнити в повному обсязі.

Суд приходить до висновку, що судові витрати у справі слід покласти на позивача згідно заяви про це представника позивача, який не обмежений в своїх повноваженнях, стягнувши додатково з позивача в дохід держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі - 90 грн., щоб загальна сума склала 120 грн., в звязку з тим, що в позові зазначена майнова вимога.

На підставі викладеного, а також ст.ст. 1216-1223, 1226,1228,1261, 1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215,218, 222,223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_6, і/к № НОМЕР_1, яка мешкає по вул. Лен. КомсомолуАДРЕСА_3, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, та ОСОБА_4, який помер 04.01.2009 року, за його життя, належало право приватної власності, кожному, по ? частці у їх праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, що потрібно позивачу ОСОБА_3 для оформлення права на спадщину.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_6, яка мешкає по вул. Лен. КомсомолуАДРЕСА_3, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, і/к № 8, право приватної власності на грошові кошти на банківському вкладі на рахунку № 91551 - 465С в Вільногірському міському відділенні Державного ощадного банку України, Дніпропетровської області, в порядку успадкування за законом спадщини, яка відкрилася 04.01.2009 року в звязку зі смертю 04.01.2009 року вкладника - ОСОБА_4 (російською мовою ОСОБА_8), якому належали грошові кошти у розмірі 33107,30 грн. станом на 09.12.2008 року.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги про визначення розміру часток позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що помер 04.01.2009 року, за його життя, у праві їх спільної сумісної власності на гараж № 75 в гаражному кооперативі № 3 по вул. Лен. Комсомолу, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, та у визнанні права за позивачем на успадкування по закону всього гаража.

Судові витрати у справі в виді судового збору 51 грн. та оплати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., всього на суму 171 грн., покласти на позивача ОСОБА_3, згідно заяви її представника, який необмежений в своїх повноваженнях.

Додатково стягнути з позивача - ОСОБА_3 в дохід держави України судові витрати в виді оплати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі - 90.00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним рішенням суду учасники справи можуть ознайомитись 12.08.2010 року після 14.00 годин.

Головуючий суддя Г.І. Шаповал