Справа №22ц-4217/10 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Категорія: 34 Доповідач в апел.інст.: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Каблака П.І.,

Суддів; ОСОБА_2, ОСОБА_1,

секретаря Качмар М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

1 грудня 2009 року ОСОБА_3звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» про відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасним поверненням банківського вкладу.

В обґрунтуваннях позовних вимог покликався на те, що 15.02.2008 року між ОСОБА_4, від імені якої він діяв згідно з довіреністю, та ВАТ СКБ «Дністер» було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандартний» № 77171 на суму 650,00 євро. Грошові кошти на депозитний рахунок відповідача були ним внесені повністю та після закінчення строку дії вказаного договору, незважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідач внесених коштів та процентів не повернув. Проте, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.12.2009 року з відповідача в користь ОСОБА_4 було стягнуто суму депозитного договору та процентів, а рішенням апеляційного суду Львівської області від 01.04.2010 року також і пеню.

Зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо тривалого неповернення вкладу та процентів йому було завдано моральної шкоди, яка полягала в тому, що він хвилювався, погіршився стан його здоров'я та був позбавлений можливості закінчити курс лікування.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2010 року у задоволені позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі покликається на те, що районним судом дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, районним судом невірно витлумачено норми договору та норми цивільного законодавства, які регламентують підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, а також не взято до уваги положень довіреності довірителя позивача, де зазначено, що на нього покладено не лише обов'язок представляти її права та інтереси, а також право володіти та розпоряджатися всім майном довірителя.

Також, судом не взято до уваги медичні висновки про його стан здоров'я та період у часі, під час якого самопочуття значно погіршилося (тобто час, коли з вини відповідача апелянт зазнав психічних та фізичних страждань) та те, що він є інвалідом війни і хворіє, внаслідок чого в кінці 2008 року проходив лікування у Клініці інституту патології крові та трансфузійної медицини АМН України й наступний курс лікування було призначено через три місяці. Проте, такий він не зміг пройти через невиконання відповідачем умов договору, зокрема своєчасного повернення коштів, що завдало йому моральних страждань.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ СКБ «Дністер», в особі начальника відділу депозитів фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що діяв відповідно до довіреності від 18.08.2005 року від імені ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу (строковий) № 77171 від 15.02.2008 року ОСОБА_4 умови вказаного договору були виконані належно та повністю, однак банк депозитного вкладу по закінченні строку дії договору безпідставно не повернув. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами спору.

Наведені обставини також встановлені судовими рішеннями, зокрема: рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.12.2009р. №2-4742/09 та рішенням апеляційного суду Львівської області від 01.04.2010р. № 22ц-827/10, якими стягнуто із ВАТ СКБ «Дністер» в користь ОСОБА_4 суму вкладу, проценти та пеню.

Предметом позовних вимог є моральна шкода.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з діючим законодавством, особа має право на відшкодування моральної шкоди у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

З огляду на положення статті 611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в зобов'язальних правовідносинах можливе в разі встановлення такого правового наслідку порушення зобов'язання безпосередньо в договорі.

Наслідки порушення договору встановлені статтею 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненням в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", стягнення моральної шкоди можливо при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів", чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Крім зазначеного, судом першої інстанції встановлено, що стороною договору банківського вкладу та власником грошових коштів, які внесені на рахунок банку, є не позивач, а ОСОБА_4, і саме її позбавлено можливості користуватися та розпоряджатися власним майном - грошовими коштами.

Відмовляючи в позові, районний суд, виходячи з того, що спір між сторонами виник із договірних правовідносин, укладений договір не передбачає такого правового наслідку порушення зобов'язань як відшкодування моральної шкоди ні для вкладника, ні для представника за довіреністю, прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача грошових коштів за завдану моральну шкоду.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки доказів, які б спростували встановлені судом обставини, апелянтом не надано.

Апелянтом не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між діями відповідача щодо неповернення вкладу ОСОБА_4 та відповідними наслідками, а також не вказано порушенням якого його права йому завдало моральну шкоду та з чого він виходив, оцінюючи її розмір.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 п. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2010 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно:

Суддя Курій Н.М.