Справа № 22ц-2903/10р. Головуюча у І-й інстанції Береза В.І.
Категорія справи 53 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Юхименка А.Г. і ОСОБА_1,

при секретарі Гуняк О.Я.

та за участю сторін і їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 березня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її позову до виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки поновлення її на роботі за період з 24 березня по 24 липня 2006 року, а також компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати на загальну суму 4 444 грн. 75 коп.

Дане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що період з 24 березня по 24 липня 2006 року вона знаходилась у вимушеному прогулі, оскільки рішення місцевого суду від 24.03.2006 року про поновлення її на роботі всупереч нормі ст. 367 ЦПК України відповідачем не було виконано негайно, а лише 24.07.2006 року з часу винесення рішення по справі Апеляційним судом Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмова суду у задоволенні позовних вимог позивачки обґрунтовується тим, що рішення місцевого суду від 24.03.2006 року (а.с. 13-14) в частині поновлення позивачки на роботі з 14.06.2005 року не було допущено до негайного виконання і воно набрало законної сили лише 24.07.2006 року з моменту проголошення рішення по справі судом апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для стягнення на користь позивачки її середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 березня по 24 липня 2006 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України „Про виконавче провадження та ст. 367 ч. 1 п. 4 ЦПК України, негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі та фактично допустити його до виконання попередніх обовязків.

Оскільки поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади); здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням; поновлення неприривного стажу роботи тощо.

Достовірно знаючи про судове рішення про поновлення позивачки на роботі з 14.06.2005 року, яке було проголошено 24.03.2006 року, відповідач в порушення вище наведених норм законодавства розпорядження про поновлення її на роботі видав лише 24.07.2006 року (а.с. 6), а відтак період з 24 березня по 24 липня 2006 року позивачка продовжувала знаходитись у вимушеному прогулі і, відповідно, має право на стягнення свого середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за згаданий період.

Судовим рішенням від 24.03.2006 року встановлено, що середній заробіток позивачки за 1 (один) робочий день за останні 2 календарні місяці роботи, що передували її звільненню з роботи, становив 19 грн. 10 коп., а відтак ця обставина, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Тому з відповідача підлягає до стягнення в користь позивачки її середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня по 24 липня 2006 року (80 робочих днів) в сумі 1 528 грн. з розрахунку:

19 грн. 10 коп. / за 1 робочий день х 80 робочих днів = 1 528 грн. 00 коп.

За структурою заробітної плати, визначеною ст. 2 Закону України „Про оплату праці, вона складається з основної і додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а тому позивачка має право і на стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати, яка є складовою заробітної плати, а відтак всього до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає 2 717 грн. 49 коп. з розрахунку:

1 528 грн. х 1,7785 (а.с. 63) = 2 717 грн. 49 коп.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і 4, 314 ч.2, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 березня 2010 року скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 частково задовольнити.

Стягнути з виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області:

-на користь ОСОБА_2 2 717 грн. 49 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 березня по 24 липня 2006 року та компенсації втрати частини цієї заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати;

-в дохід держави 25 грн. 50 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом апеляційної інстанції.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: