УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина A.B.

при секретарі: Панчуку І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено за безпідставністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державної податкової інспекції у м. Львові, третіх осіб Четвертої Львівської нотаріальної контори, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на квартиру, продовження терміну прийняття спадщини та визнання права на спадщину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з»ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що з 2001 року проживала разом однією сім»єю з двоюрідною сестрою ОСОБА_4 у її квартирі АДРЕСА_1. Оскільки вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_4, впродовж 2 років перебувала на її утриманні, спільно проживала з нею однією сім»єю, та є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 Вона вчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини у нотаріальну контору. Зазначає, що заповіт на ім»я ОСОБА_2 складений з порушенням вимог законодавства, а тому його слід визнати недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримання апеляційної скарги,заперечення вимог останньої, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія судців вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частина 1 ст. З ЦПК України передбачає, що кожна особа має право ві порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх 1 порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

У відповідності до п.п. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (редакція 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності І Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим законом.

Згідно ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В вересні 2004 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, від 02 квітня 2003 року | складеного ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 і посвідченого приватним і нотаріусом ОСОБА_3 В подальшому позивач неодноразово збільшувала та змінювала свої позовні вимоги.

В остаточних своїх вимогах просила визнати недійсним заповіт та свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2, видане на підставі оспорюваного заповіту на ім»я ОСОБА_2 Також просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та визнати за нею право і власності на спірну квартиру та грошові вклади ОСОБА_4 При цьому посилалася на норми ЦК України (редакції 2003 року).

В обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 і перед смертю останньої, з 2001 року І проживала разом з нею та перебувала на її утриманні. Оспорюваний заповіт | сфальсифікований приватним нотаріусом ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2, а Тому повинен бути визнаний недійсним. А оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 то і має законне право на спадщину, яка відкрилася після смерті останньої.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно І виходив з того, що оскільки оспорюваний заповіт було складено 02.04.2003 І року, спадщина відкрилася і була прийнята відповідачем до 01 січня 2004 І року, то дані правовідносини регулюються нормами цивільного Кодексу І України (редакція

А у відповідності до ст. ст. 529, 530 цього кодексу, які визначали дві черги спадкоємців за законом, позивачка не входила в коло спадкоємців.

Покликання її на те, що вона більше року проживала з ОСОБА_4 та пербувала на утриманні в останньої, не можуть прийматися до уваги , так як рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2004 року, ОСОБА_1О відмовлено в задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_4 (рішення всупило в законну силу). ^Обставини встановлені рішенням не доказуються при розгляді даної справи. Крім того, судом беззаперечно встановлено, що протягом період)* часу 2001- 2003 p.p. позивачка, яка є громадянкою ОСОБА_6 та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, по місцю свого проживання щомісячно, особисто отримувала пенсію, а також знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Республік, лікарні м. Кишинев, де 08 листопада 2002 року їй була проведена операція. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, з 01 січня 2001 року, ОСОБА_1 вперше прибула в Україну 02 квітня 2003 року ( в час смерті ОСОБА_4Г.) Дані факти в сукупності дають суду підстави вважати, що позивачка пртягом 2001-2003 p.p. не могла проживати разом з ОСОБА_4 не менше одного року до її смерті та перебувати на її утриманні. А отже, і не відноситься до спадкоємців, у відповідності до ст. 531 ЦК України (редакція 1963 року).

Тому оспорюваним заповітом, який, як встановлено судом, укладений з дотриманням вимог закону, а також свідоцтвом про право на спадщину видане на ім»я відповідача, жодні права позивачки не порушуються. А відтак і позов про визнання недійсними цих правовстановлюючих документів задоволенню не підлягає.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи. Правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процесуальний розгляд передбачений ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сиди з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головючий:

Судді: