Миронівський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року Миронівський районний суд Київської області

в складі:головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі- Овчаренко В.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_2І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

встановив:

У липні 2010 року позивачі звернулись до суду з названим позовом, посипаючись на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Крім них у квартирі з березня 2010 року зареєстрована відповідачка, яка з моменту реєстрації у квартирі не жила, а фактично проживала з ними у с.Яхни по вул.Першотравневій 17 Миронівського району. На даний час вони мають намір продати квартиру, але на їх прохання відповідачка знятись з реєстрації добровільно не бажає. Просять визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою з підстав, передбачених ст.ст. 72,107 ЖК України як таку, що вибула на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просять вимоги задовольнити. Пояснили, що відповідачка являється матір ю позивача, їй 89років. У березні 2010 року вона переїхала від дочки жити до них, вони її зареєстрували у квартирі АДРЕСА_2, щоб вона мала змогу отримувати пенсію, проте з моменту реєстрації до липня 2010 року вона жила з ними у с.Яхни їхні стосунки з матірю не склались, мати постійно вмішувалась у їхнє життя, а тому у липні 2010 року відповідачку забрала її дочка у м.Житомир, де вона знаходиться і в даний час.

Представник відповідачки позов не визнала і пояснила, що відповідачка є її та позивача матірю. Деякий час мати жила з нею у м.Житомирі, а потім переїхала до сина. На її прохання вони матір зареєстрували у квартирі, оскільки вона має трикімнатну квартиру, живе у ній одна і не мала змоги оформити субсидію. У липні 2010 року вона поїхала до матері на день народження, позивачі стали вимагати, щоб вона забрала матір до себе, на що вона погодилась, оскільки іншого виходу не було. У зв язку з тим,що вона приїхала до матері не одна, а з дітьми, речей мами брати не було куди. Вони заперечують проти виписки мами з квартири, оскільки позивач хворіє, з позивачкою давно розлучений, дітей не мають, а тому після продажу квартири може залишитись на вулиці, іншого житла він не має.

Заслухавши сторони, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає не задоволенню.

Судом встановленого, що відповідачка з березня 2010 року зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить на праві спільної сумісної власності позивачам.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ст.64 цього Кодексу, у тому числі батьки.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Проте, при вирішення спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності, слід виходити з норм глави 6 розділу 111 Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках(квартирах) приватного житлового фонду.

Норми глави 2 цього розділу Житлового кодексу щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли у главі 6 ЖК України є постання на них(наприклад ст. 116 ЖК) або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту.

Тому посилання на те, що позивачі є власниками жилого приміщення, який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном, не може бути підставою для задоволення позову.

Посилання позивачів у позовній заяві на ст.42 ЗУ України "Про власність є безпідставним, оскільки з 2007року вказаний закон втратив чинність.

Судом було розяснено позивачам право та порядок змінювати підставу або предмет позову, проте останні таким правом не скористались.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів не грунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 64,156 ЖК України

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України,суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення .

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко