Справа № 22ц-775 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Категорія: 34 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Шандри М.М.

При секретарі: Панчук І.С.,

за участі позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок самовільного знесення його гаражу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення є упередженим, необєктивним, ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вважає, що суд неповно зясував обставини справи, належним чином не оцінив надані ним докази на підтвердження неправомірності дій ОСОБА_2 щодо самовільного знесення і вивезення належного позивачу гаражу та навів в своєму рішенні мотиви, які не випливають з обставин справи, не допитав в суді за його клопотанням свідків на підтвердження позовних вимог. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на обґрунтування апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду з урахуванням доводів скарги та вимог в суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що останній ставить питання про відшкодування йому майнової та моральної шкоди ОСОБА_2, заподіяної останнім внаслідок протиправного самовільного знесення та знищення металевого гаражу позивача. При цьому позивач не зазначив норм матеріального права, на підставі яких підлягає відшкодуванню заподіяна йому шкода.

Виходячи із зазначених позивачем обставин справи, суд першої інстанції обгорунтовано виходив із того, що характер спірних правовідносин відноситься до деліктних, та регулюється ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

За змістом ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.2 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92 зі змінами та доповненнями, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до вимог ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних достосвірних , беззаперечих і перекнонливих доказів як щодо смого факту знищення належного йому маталевого гаражу, так і щодо протиправної винної поведінки ОСОБА_2Є у заподіянні шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного звязку між діями відповідача та заподіяною шкодою.

Відсуті такі докази і в матеріалах справи та не наведені в апеляційній скарзі.

Більш того, позивач зазначає, що безпосередньо гараж зносив не ОСОБА_3 а інші особи за його вказівкою, як голови правління АТ «Плесо» на території якого перебував даний гараж. Однак, такі твердження носять характер припущень та не свідчать про безпосередню вину відповідача, як фізичної особи в заподіянні шкоди.

Позивачем не надано суду і доказів на підтвердження розмірів майнової та моральної шкоди.

В супереч твердженням апелянта суд з достатньою повнотою встановив обставини справи в межах доводів позовних вимог. При цьому, ні в попередньому судовому засіданні ні в ході розгляду справи по суті позивач не заявляв будь-яких клопотань щодо сприяння у витребуванні яких-небудь доказів, в тому числі допиту свідків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявленого позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Шандри М.М.

ОСОБА_4