АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Дорош А.І., Карнаух П.М.

при секретарі : Лимар О.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2009 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця», виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, третя особа виконавчий комітет Полтавської міської ради, Полтавська територіальна профспілкова організація залізничників про стягнення коштів на придбання житла, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2009 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів на придбання житла, посилаючись на те, що з 1971 по 1991 рік працювала в ОРС-НОД-4, підпорядкованому Полтавській дирекції залізничних перевезень та перебувала на квартирному обліку з лютого 1974 року, за місцем роботи. Станом на 1 січня 1995 року вона перебувала на обліку під №2. В 2006 році звернулась до Полтавської дирекції залізничних перевезень з проханням надати інформацію під яким номером в черзі вона перебуває на квартирному обліку та отримала відповідь, що на обліку не перебуває. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 2 червня 2008 року зобовязано СТГО «Південна залізниця» поновити її на квартирному обліку з 03 лютого 1974 року. Вважає, що оскільки всі особи, які перебували на черзі на отримання житла станом на 2009 рік отримали житло, а відповідач власного житла не будує, вона має право на отримання коштів для придбання власного житла.

Просила стягнути із Статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» кошти для придбання житла площею 50 кв.м. в сумі 533500 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6 просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу СТГО Південна залізниця та виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2009 року залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала в ОРС НОД 4 Полтавського відділення Південної залізниці з 1971 по 1991 рік та перебувала на квартирному обліку. У 1995 році значилася за №2 в списку ОРС НОД- 4 та за №11 в контрольному списку працівників підприємств Полтавського залізничного вузла Південної залізниці. Після реорганізації підприємств, списки громадян, які потребують поліпшення житлових умов не були передані до Статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» або до місцевих органів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 2 червня 2008 року зобовязано Статутне територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» поновити ОСОБА_7 в праві перебування на квартирному обліку шляхом внесення в списки громадян, які потребують поліпшення житлових умов, з дати постановки на облік 03 лютого 1974 року. Дане рішення набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що право позивача ОСОБА_5 на отримання житла, встановлене ст.. 1 ЖК України, на яку вона посилається як на підставу позову, відповідачем не заперечується та не порушене. ОСОБА_6 на виконання вищевказаного судового рішення поновлена в списках на отримання житла з дня її постановки, тобто з 03.02.1974 р., що нею не заперечується. Проте, остання без належних підстав вважає, що реалізація її права на отримання житла забезпечується лише за рахунок будівництва житла Південною залізницею. Порушення права ОСОБА_5 на житло з боку відповідача судом не встановлено, отримання житла іншими особами мало місце без порушення права позивача на житло. Вимога позивача про стягнення з відповідача коштів на придбання нею самостійно житла не ґрунтується на законних підстава.

Як встановила колегія суддів, висновки суду першої інстанції є вірними, виходячи з наступного.

Як встановила колегія суддів, ОСОБА_6 08.05.2009 р. звернулася до суду з даним позовом. Як підставу позову вказала ст..1 ЖК України та просила стягнути з статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» на свою користь для придбання житла площею 50 кв.м 533500 грн.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом та ухвалення рішення у справі, ст.. 1 ЖК України діяла в наступній редакції - відповідно до Конституції СРСР і Конституції ОСОБА_8 РСР громадяни ОСОБА_8 РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництв благоустроєних жител, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Дана правова норма не передбачала можливості реалізації громадянами права на житло шляхом стягнення на свою користь грошових коштів для придбання житла, тому місцевий суд вірно дійшов до висновку про відсутність правової норми для задоволення позову.

Крім цього, з 01.01.2010 року дана норма доповнена словами «наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорії громадян, визначених законом»

Згідно ч.1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорії громадян, визначених законом ( в ред. від 01.01.2010р.) або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Позивачем не надано доказів того, що вона відноситься до категорії громадян, визначених законом, які мають право на надання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, тому колегія суддів приходить до висновку, що дана правова норма не може бути застосована до цих правовідносин. Інші підстави для стягнення коштів з СТГО «Південна залізниця» на користь ОСОБА_5 для придбання житла та покладення обов»язку по забезпеченню житлом позивача саме на СТГО «Південна залізниця» у такий спосіб відсутні.

Дослідивши посилання відповідача СТГО «Південна залізниця» в частині пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів встановила наступне.

Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

27.11.2009 р. відповідач СТГО «Південна залізниця» подав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому вважає, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (а.с.48-49 т.2).

Як вбачається із пояснень представника відповідача СТГО «Південна залізниця» ОСОБА_3, строк позовної давності пропущений позивачем з 2006 р., з моменту реорганізації колишнього місця роботи позивача - ОРС НОД-4 Полтавського відділення Південної залізниці, де остання перебувала на квартирному обліку.

Проте, як встановлено колегією суддів і це вбачається із матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.06.2008 р. поновлено позивача в праві перебування на квартирному обліку шляхом внесення в списки громадян, які потребують поліпшення житлових умов з дати постановки на облік з 03.02.1974 р.(а.с. 5 т.1). Даний позов про стягнення грошових коштів для придбання житла нею пред»явлено у травні 2009 р., тому колегія суддів не вбачає спливу строку позовної давності та підстав для застосування ч.4 ст. 267 ЦК України.

Досліджуючи обставини щодо неодноразової відмови ОСОБА_5 від отримання житла, колегія суддів встановила, що дані обставини викладені позивачем лише у листі до Генерального директора Укрзалізниці від 20.02.2006 р. Інших доказів щодо фактичного надання позивачу житла чи відмови від нього (спільних рішень адміністрації та профкому підприємства про надання житла, рішень міськвиконкому, актів про відмову отримати житло тощо) сторонами не надано. Як пояснила представник позивача, даний лист написаний нею власноручно під впливом емоцій, належні та допустимі докази з приводу надання житла позивачу відсутні.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновків місцевого суду, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити, а рішення Ленінського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :