Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 819
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа публічне акціонерне товариство «Родовід банк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом, грошових коштів, моральної шкоди та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 березня 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Український промисловий банк» стягнення заборгованості за депозитним вкладом, грошових коштів, моральної шкоди та витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що 14 липня 2008 року він уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу на загальну суму 14000 євро строком на 183 дні. Цей термін закінчився, строк договору не подовжувався. Позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаним вкладом, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено, завдано значну моральну шкоду. Згодом його кошти були передані в ПАТ «Родовід банк», який і повернув вклад, алое не виплачені відсотки, витрати, моральна шкода. Вважає такі дії відповідача не законними та просив зобовязати відповідача виконати умови укладеного між ними договору та повернути йому кошти, а саме стягнути з відповідача ТОВ «Укрпромбанк» решту суми відсотки, витрат на правову допомогу та інш., моральну шкоду та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн., задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Український промисловий банк» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Раніше в своїх поясненнях вказував на те, що належні кошти позивачу виплачені, все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи без представника відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи «Родовід банк» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без участі представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2008 року між відповідачем ТОВ «Український промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії з однієї сторони та позивачем ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено договір банківського вкладу № 1014/085001 на загальну суму 14000 євро з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 10.0% річних. Відповідно до договору банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 14000 євро строком на 183 дні - з 14 липня 2008 року по 12 січня 2009 року на умовах та в порядку, визначених договором.

Відповідно до умов банківського вкладу № 1014/085001 банк зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок.

Згідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Використовуючи це право, 12 січня 2009 року позивач звернувся з заявою до відділення ТОВ «Укрпромбанк» з вимогою у зв'зку зі спливом строку дії договору банківського вкладу повернути суму вкладу та нараховані на них проценти. Але отримав відповідь з відмовою повернути вклад через введення тимчасовою адміністрації та мораторію на задоволення вимог кредиторів на один рік, введеного постановою Національного банку України від 20 січня 2009 року.

Вклад позивача відповідачем 10 листопада 2009 року було передано до ПАТ «Родовід банк» згідно до договору про передачу активів та зобовязань і третя особа після звернення позивача з відповідною заявою повернула ОСОБА_1 повністю його вклад згідно договору банківського вкладу № 1014/085001.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що введення мораторію та призначення Національним банком України тимчасової адміністрації до ТОВ «Укрпромбанк» з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану комерційного банку ВАТ КБ «Надра» на задоволення вимог кредиторів строком на один рік було обовязковим для виконання відповідачем, окільки згідно ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» - «З метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовим актам Національного банку України вимогам, Національний банк України має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації». Вкладник вирішив повернути свій вклад після спливу строків дії договору банківського вкладу і звернувся із заявою до банку, вклад повернуто.

Щодо валюти виконання зобов'язання та ціни позову, то це обґрунтовується наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533 ЦК України - «Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях». Але з цього правила є винятки і випадок із стягнення суми банківського вкладу до них якраз і відноситься. В підтвердження вищевикладеного, зазначаю, що винятки допускає сам Цивільний кодекс України. Так ч. З ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що «використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом». Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами, затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року «Банк сплачує Вкладнику суму вкладу (депозиту) в нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті». В даному випадку грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в євро, що підтверджується умовами договору та відповідними квитанціями про сплату.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з того, що позивач кошти по вкладу отримав, відсотки по договору йому виплачені, незаконного і неправомірного використанні відповідачем його вкладу не було,

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином діями відповідача, повязаними з виконанням умов договору, позивачу не було завдано майнової шкоди, які знаходяться в безпосередньому причинному звязку зі вказаними діями відповідача.

Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, він не довів вину відповідача, не надав доказів причинно-наслідкового звязку між діями (винними, а не будь-якими) третіх осіб, відповідача та начебто завданою шкодою.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з використанням вказаного вкладу позивачу було зараз завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не заперечує домовленості договору і зобовязання стосовно позивача, довів законність утримання в себе вкладу позивача, твердження позивача про наявність інших причин чи обставин не є зобовязанням і є припущенням щодо можливого не виконанням умов договору з боку цього відповідача.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ТОВ «Український промисловий банк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом, грошових коштів, моральної шкоди та витрат відмовити, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Таким чином, позовні вимоги в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 526, 530, 533, 1058-1061, 1068, 1166, 1167 ЦК України, ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про стягнення заборгованості за депозитним вкладом, грошових коштів, моральної шкоди та витрат відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя