Справа №22-ц-3918/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Попруги С.В.,

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Конотопської міської ради, треті особи: виконавчий комітет Конотопської міської ради, управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м.Конотопі Сумської області, державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», приватний нотаріус Конотопського міського округу ОСОБА_8, про визнання рішень місцевої ради частково недійсними, визнання недійсними актів про право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на частину земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх недоведностю.

Вказане рішення суду представник позивача оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що внаслідок обманних дій з боку відповідача ОСОБА_7, яка не є співвласником будинковолодіння № 97 по вул.. Депутатській в м.Конотоп, він успадкував, а потім і продав відповідачу ОСОБА_4 значно меншу за розміром земельну ділянку, ніж мав на це право, тому він і просив визнати недійсними правовстановлюючі документи стосовно спірної земельної ділянки, а також правочин, на підставі якого він продав цю землю ОСОБА_4

Оскільки місцевий суд на вказані обставини уваги не звернув, тому він просив скасувати рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_11 та представника Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_12 про залишення рішення без змін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, станом на липень 1994 року житловий будинок № 97 по вул.. Депутатській у мюКонотоп було зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за: ОСОБА_6 ? частина, ОСОБА_13 ? частини.

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області №249 від 28 липня 1994 року ОСОБА_13І було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,10 га в м. Конотопі по вул. Депутатській, 97 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а рішенням цього ж органу №280 від 31 серпня 1994 року по вказаній адресі у приватну власність ОСОБА_6Я було передано 0,0380 га для таких же цілей. У рішенні зазначалось про можливе уточнення площ земельних ділянок при видачі громадянам державних актів на право приватної власності на землю (а.с.9-11), але станом на вересень 2004 року правовстановлюючих документів на землю вони не мали.

14 вересня 2004 року ОСОБА_13 і ОСОБА_6 звернулися із заявами до Конотопської міської ради Сумської області про затвердження площі земельної ділянки по вул. Депутатській, 97, виходячи з обставин фактичного користування, а саме: за ОСОБА_13 в розмірі 0.0335 га ,а за ОСОБА_6 0,1006 га (а.с.85 даної справи, та а.с. 165-166 справи № 2-7/2010), що є свідченням того, що вони погодили між собою розміри своїх земельних ділянок, виходячи з того порядку користування земельною ділянкою, що склався.

Рішенням Конотопської міської ради Сумської області від 07 жовтня 2004 року затверджено запропоновані площі фактичного землекористування між співвласниками будинковолодіння (а.с. 14).

Після смерті 03 березня 2006 року ОСОБА_13 (а.с.70), належне їй майно успадкував позивач ОСОБА_1, якому рішенням Конотопської міської ради від 25 жовтня 2006 року був наданий дозвіл на складання Державного акту на право власності на земельну ділянку померлої площею 0,1 га, який остання при житті не отримала (а.с.12).

15 серпня 2006 року позивач погодив в натурі межі земельної ділянки з ОСОБА_6, підписавши акт про встановлення та погодження меж земельної ділянки (а.с.74).

У звязку з виготовленням Державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку рішенням Конотопської міської ради Сумської області від 28 грудня 2006 року були визнані за власниками уточнені площі земельних ділянок по вул.. Депутатській, 97: за ОСОБА_1 0,0652 га, за ОСОБА_6 0,0893 га (а.с.13,15,16-17).

19 листопада 2007 року ОСОБА_1 продав вказану земельну ділянку площею 0,0652 га і спадкове господарство за окремими договорами відповідачу ОСОБА_4 (а.с.7-8).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з недоведеності порушення його прав, тобто з недоведеності позивачем факту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0652 га, розташованої в м.Конотоп Сумської області по вул. Депутатська, 97, під впливом обману, а також відсутності підстав для визнання недійсними правовстановлюючих документів щодо вказаної земельної ділянки, а також тієї, яка належить відповідачці ОСОБА_6, що є вірним.

На думку колегії суддів, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про введення в оману позивача при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу, тобто наявність умислу з боку ОСОБА_7 чи інших осіб на замовчування при укладанні чи до укладення певних істотних умов цього правочину, а також обставини для підтвердження обману при прийнятті правовстановлюючих документів стосовно спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ніякої домовленості між померлою ОСОБА_13 та відповідачкою ОСОБА_6 щодо затвердження площі фактичного землекористування не було, оскільки вказані особи з відповідними заявами до місцевої влади не звертались, а також між ними не було укладено письмової, нотаріально посвідченої угоди, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Зокрема, з письмових заяв померлої ОСОБА_13 та відповідачки ОСОБА_6 від 14 вересня 2004 року убачається, що вони просили узаконити встановлений між ними порядок землекористування (а.с.85,цивільна справа 2-7/10 а.с.165,166), що не зобовязувало їх укладати письмову, нотаріально посвідчену угоду, оскільки на той період за ними було закріплено право користування, а не право власності на земельні ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факти обману з боку відповідачки ОСОБА_7 могли бути встановлені висновком судової почеркознавчої експертизи, у проведенні якої безпідставно відмовив суд, колегія суддів не може взяти до уваги, так як зясування обставин стосовно дійсності підписів ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в письмових заявах не можуть вплинути на підтвердження неправдивих фактів щодо істотних обставин правочину, так як відповідачка ОСОБА_7, на яку посилається позивач, не була стороною правочину про відчуження спірної земельної ділянки.

Що стосується розбіжностей стосовно площі спірних земельних ділянок, то остаточно вони були визначені і уточнені після проведення зйомки на місцевості при отриманні ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Державних актів на право власності на земельні ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: