Справа № 22ц-244/2010 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Категорія: 52 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Глинському О.А.

за участі позивача ОСОБА_1 та директора комунального підприємства «Моршинтеплоенерго» ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою директора КП «Моршинтеплоенерго» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2009 року , -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до комунального підприємства «Моршинтеплоенерго» про поновлення його на роботі на посаді оператора 5-го розряду котельні №1 дільниці №1 даного підприємства та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу з 22.04.2009 р. по день поновлення його на роботі.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2009 року цей позов задоволено та постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді оператора 5-го розряду котельні №1 дільниці №1 комунального підприємства «Моршинтеплоенерго» та стягнути з КП «Моршинтеплоенерго» на користь позивача 8802 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 600 грн. витрат на правову допомогу.

Дане рішення оскаржив директор КП «Моршинтеплоенерго». В апеляційній скарзі зазначає, що при постановлені цього рішення суд допустив неповне зясування обставин справи та невірно застосував норми матеріального і процесуального права. При цьому апелянт вказує на те, що висновки суду про недотримання відповідачем при звільненні ОСОБА_1 положень ст.42 КЗпП України щодо переважного права залишення його на роботі перед працівником ОСОБА_3, є помилковими, оскільки освітній рівень останнього є наближеним до сфери діяльності оператора котельні на відміну від позивача, а стаж роботи на займаній посаді у останнього менший. Окрім того, ОСОБА_3, на відміну від позивача, який є одиноким, має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей, що, на думку апелянта, не було враховано судом. Просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення директора комунального підприємства «Моршинтеплоенерго» ОСОБА_2 на підтвердження доводів апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 в їх заперечення, перевіривши матеріали справи та доводи скарги в межах апеляційного оскарження та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення скасуванню з постановленням нового рішення виходячи з наступного.

Як беззаперечно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 1994 року працював в КП «Моршинтеплоенерго» на посаді слюсаря по ремонту і обслуговуванню котельного обладнання, а з 31.03.2000 року був переведений в цьому ж підприємстві на посаду оператора котельні №1 дільниці №1 пятого розряду.

Наказом №27-К від 22.04.2009 року позивач був звільнений від займаної посади у звязку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1ст.40 КЗпП України за попередньою згодою профспілкової організації.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та його пояснень як в суді першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач, не оспорюючи процедуру його звільнення з інших підстав, покликається на порушення адміністрацією підприємства при вирішенні питання щодо його звільнення принципу переважного права залишення на роботі з підстав, передбачених ст.42 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, та визнаючи звільнення ОСОБА_1 незаконним, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права позивача залишення на роботі з огляду на його більш високу кваліфікацію та продуктивність праці в порівняні з іншими операторами котельні і, зокрема, з ОСОБА_3, які були прийняті на новостворені посади операторів котельні 4 розряду, а також те, що ОСОБА_1 є одиноким.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки вони зроблені без належної оцінки наявних у справі доказів, суперечать фактичним обставинам справи і спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, а саме рішення постановлено з порушенням вимог ст.213 ЦПК України, При цьому суд невірно застосував положення ст.42 КЗпП України.

У відповідності до положень п.1ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом по КП «Моршинтеплоенерго» №14-к від 16 лютого 2009 року, який був виданий у відповідності до статутних повноважень цього підприємства, передбачених п.п.5.1.1. та 6.2 Статуту КП «Моршинтеплоенерго» (а.с.26,88-89), у звязку зі зменшенням обсягів виробництва та кількості обладнання, яке підлягало експлуатації, в штатний розпис цього підприємства приведено у відповідність до нормативних документів та, з метою зменшення витрат на утримання апарату управління та обслуговуючого персоналу проведено скорочення чисельності штату працівників підприємства, в тому числі на дільниці №1 скорочено 9 посад оператора котельні 5 розряду, на якій перебував і ОСОБА_1 та з 23 квітня 2009 року введено лише 5 посад оператора котельні 4 розряду (а.с.17-21).

Судом беззаперечно встановлено, що про наступне звільнення з роботи у звязку із скороченням штатів ОСОБА_1 було повідомлено встановленим порядком 19 лютого 2009 року, тобто за два місяці, та на його звільнення було дано згоду виборчого органу первинної профспілкової організації підприємства (а.с14), що відповідає вимогам ст.43 КЗпП України.

Визнаючи звільнення ОСОБА_1 незаконним з підстав, передбачених ст.42 КЗпП України, суд виходив із того, що останній має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці перед іншими працівниками, операторами котельні. Однак таке твердження не відповідає матеріалам справи.

Зокрема, згідно довідок про стаж роботи та освітнньо-кваліфікаційний рівень працівників КП «Моршинтеплоенерго»: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які були призначені на посади оператора котельні 4 розряду, а також ОСОБА_1, кваліфікаційний рівень останнього на момент звільнення не був вищим за рівень цих працівників, в тому числі і ОСОБА_3, який має середню-технічну освіту за кваліфікацією «радіомонтаж апаратури», однак його освітньо-кваліфікаційний рівень згідно «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2004 N 336 є більш наближений до виконання посади оператора котельні, в порівнянні з освітньо-кваліфікаційним рівнем позивача, який закінчив технікум за спеціальністю «сільськогосподарське і цивільне будівництво» та кваліфікацією «технік-будівельник». До того ж стаж роботи останнього на даному підприємстві як в цілому так і на посаді оператора котельні є найменшим в порівнянні з іншими працівниками (а.с.29-31).

В супереч висновкам у рішенні суду, всі оператори котельні, як і ОСОБА_1, на момент звільнення мали 5 розряд оператора котельні.

Відсутні у ОСОБА_1 і інші переваги для залишення на роботі передбачені ч.2 ст. ст.42 КЗпП України. А та обставина, що він є одиноким, не свідчить про наявність підстав, передбачених п.2ч.2 цієї статті КЗпП України.

Що стосується посади слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування, на яку претендує позивач, то остання на момент звільнення ОСОБА_1 22.04.2009 року була відсутня, та введена лише з 23.04.2009 року. Однак ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо поворотного прийняття на роботу в розумінні ст.421 КЗпП України. Про поновлення свого порушеного права з підстав, передбачених даною правою норму, позивач до суду не звертався, хоча це право за ним зберігається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1М за їх безпідставністю..

Керуючись ст. 303, п.2ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора комунального підприємства «Моршинтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства «Моршинтеплоенерго» про поновлення його на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_8