У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2010р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2009 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля.

Визнано недійсним договір купівлі продажу автомобіля Тойота «Прадо» д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 10 вересня 2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що спірний автомобіль був відчужений тоді коли сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, зі згоди позивачки, яка отримала половину суми від проданого автомобіля. Відповідачу нічого не було відомо про ухвалу суду, якою накладено арешт на даний автомобіль. При укладенні договору купівлі продажу з ОСОБА_3, автомобіль був переданий останньому і той володіє та користується ним. Дані обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції.

До апеляційної скарги приєднався ОСОБА_3, який в судове засідання не зявився хоч і був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників на підтримання та заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2000 року. В 2006 році ними було придбано автомобіль Тойота «Прадо» д.н. НОМЕР_1 2006 року випуску, технічний паспорт на який видано на імя ОСОБА_1

На початку вересня 2009 року ОСОБА_2 подала в суд позови про розлучення та поділ майна подружжя, відповідно 4 та 7 вересня. Ухвалою від 07.09.2009 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль Тойота «Прадо».

10 вересня 2009 року ОСОБА_1 уклав біржовий договір купівлі продажу з ОСОБА_3 про відчуження спірного автомобіля. При видачі технічного паспорта на автомобіль на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1 вписаний в даний технічний паспорт як особа, яка має право керувати даним транспортним засобом.

Задовільняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля Тойота «Прадо» д.н. НОМЕР_1 2000 року випуску, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 10 вересня 2009 року, суд першої інстанції вірно виходив з того, що даний договір укладений з порушенням вимог закону.

Спірний автомобіль належав сторонам на праві спільної сумісної власності, а договір купівлі продажу автомобіля укладався без згоди позивачки, яка на час укладення договору з відповідачем не проживала та не вела спільного господарства. Крім того, на цей час між сторонами існував спір про спільно нажите майно і ухвалою від 07.09.2009 року накладено арешт на спірний автомобіль.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що на час укладення договору купівлі продажу сторони жили разом і такий укладався зі згоди позивачки, оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2009 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2010 року в справі про розірвання шлюбу між сторонами, встановлено що сторони з лютого 2009 року не підтримують подружніх відносин, а з серпня цього ж року живуть окремо. Також судом безспірно встановлено, що на момент укладення спірного договору позивачка знаходилась на відпочинку за межами України.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: