Справа № 2-397/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 року Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ставнійчука В.С.

при секретарі Ярош Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області, Державного казначейства України про зобов»язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області (далі - УПФ), ухвалою суду від 4серпня 2010 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Державне казначейство України, про зобов»язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, посилаючись на те, що на неї поширюється дія Закону України від 18.11.2004 року № 2195-1У «Про соціальний захист дітей війни» ( далі -Закон № 2195-1У від 18.11.2004 р. ) і відповідно до ст. 6 цього Закону, починаючи 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна допомога у вигляді надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

29 червня 2010 року вона звернулася до УПФ з письмовою заявою з проханням нарахувати та виплатити їй доплату, передбачену ст. 6 Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р.

2 липня 2010 року отримала письмову відмову у проведенні перерахунку та виплаті надбавки.

За цих обставин позивачка звернулася в суд з позовом і просить зобов'язати УПФ здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р. , виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком , встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати заборгованості за періоди з 09.07. 2007 р. по 31. 12. 2007 р. ; з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. ; з 01.01.2009р. по 31.12. 2009 р. та з 01.01.2010 р. по день ухвалення судового рішення .

В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю - ОСОБА_2, позовні вимоги підтримала за обставин зазначених у позові, попросила позов задовольнити .

Управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області позов не визнало, надавши суду письмові заперечення з яких убачається, що ст. 6 Закону, згідно якої пенсії підвищують на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком є такою, що діє, але як вбачається зі змісту не передбачає, яким органом, за рахунок яких коштів та джерел, в якому порядку здійснюється призначення та виплата підвищення до пенсії. Крім зазначеного законодавством не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком», як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р., так як мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно реалізація ст. 6 Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р. можлива лише шляхом внесення відповідних змін до нього.

На ці ж заперечення в судовому засіданні послалась представник УПФ за довіреністю ОСОБА_3, попросила відмовити в задоволенні позовних вимог .

Представник Державного казначейства України в судове засідання не з»явився, про час т. місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив, письмових заперечень суду не надав, однак сторони не заперечують у можливості розгляду справи по суті у відсутності представника Державного казначейства України, оскільки останнє помилково залучене до участі в справі в якості співвідповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 1 Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р. «дитина війни» - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни буї; менше 18 років. Тобто ОСОБА_1 є дитиною війни.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевої; самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрап працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набуті правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціально: захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені Законі №2195-1У від 18.11.2004 р.

Згідно ст.6 цього Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи держава соціальна допомога , що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком..

Відповідно до п.12 ст.71 Закону України від 19.12.2006 , № 489-V « Про Державний бюджет України на 2007 рік», з метою проведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195- ІУ від 18.11.2004 р., з урахуванням статті 111 цього Закону. Згідно ст.111 Закону України від 19.12.2006 , № 489-V «Про державний бюджет України на 2007 рік» установлено , що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 р .виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни .Зупинення дії статті 6 на 2007 рік, передбачене пунктом 12 статті 71 Закону України від 19.12.2006р.№ 489-V,визнано таким,що не відповідає Конституції України ( є неконституційним) , згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р.№6-рп/2007.

Відповідно підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 р.№ 107-VІ « Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до яких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону № 2195 ІУ від 18.11.2004 р.викладено в такій редакції : «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни .Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус, ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Ці зміни ,внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 р.№ 107-VІ, визнано такими , що не відповідають Конституції України ( є неконституційними ), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10 рп/2008 .

Також судом встановлено, що у 2006 та 2007 році УПФ підвищення до пенсії позивача не виплачувалось у зв»язку з відсутністю для цього підстав. З 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року позивачці не виплачувалось підвищення до пенсії, згідно п. 2 ст. 42 Закону України» від 28.12.2007 р. N 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» . З 1 січня 2008 року до теперішнього часу позивачці виплачується підвищення до пенсії в розмірі десяти відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 оку № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» .

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно п. 12 ст. 71 Закону України від 19.12.2006, № 489-V "Про Державний бюджет ;раїни на 2007 рік", з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р. Таке зупинення дії статті 6 2007 рік визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007. Тобто враховуючи зміст ч.2 ст. 152 Конституції України, а саме те, що правові акти або їх окремі положення, що визнані конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, відповідно зазначені зміни до ст. 6 Закону, а саме зупинення ї на 2007 рік втрачають чинність з 9 липня 2007 року, а саме з дня ухвалення Конституційним ом України рішення про їх неконституційність.

Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, підпункт 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 а про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Таким чином, саме з 22 травня року зміни внесені до ст. 6 Закону втратили чинність.

Надалі нарахування та виплата дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість ї, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону № 2195-1У від 18.11.2004 р.

Вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, згідно Закону є мінімальна пенсія за віком, розмір якої відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058- ІУ загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеному законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору суд виходить з пріоритетності законів над підзаконними актами, а вважає, що при визначенні розміру підвищення до пенсії дітям війни, необхідно керуватися ст.6 Закону, а не постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», що істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Суд, не погоджується з твердженнями УПФ про те, що визначення розміру мінімальної передбаченого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, передбачених цим л, так як ч. З ст. 28 цього Закону не є перешкодою для застосування зазначеної величини ( мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював розмір не видано.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині заявлених позовних вимог щодо підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно цього має бути враховано, що управлінням Пенсійного фонду України у Томашпільському районі проводилась доплата до позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».Щодо визначення строків виплат суд враховує те, що дія Закону « 2195 ІУ від 18.11.2004 р. на 2009 та 2010 роки не була зупинена і його не скасовано.

В задоволенні позову в частині заявлених вимог до Державного казначейства України має бути відмовлено з тих підстав, що посилання УПФ , а саме за клопотанням якого до участі в справі в якості співвідповідача залучено Державне казначейство і останнє повинно виділити необхідні кошти для проведення виплат , суд уважає безпідставним , оскільки відповідно ч.2 ст.5 ст.58 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування» обов»язки щодо нарахування та виплати пенсійних виплат покладаються на Пенсійний фонд України та його територіальні органи, що свідчить про те, що Державне казначейство України є неналежним співвідповідачем у даній справі .

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.19, ч.1 ст.46 , ч.2 ст.152 Конституції України , статтями 1, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статтями 11,15,30,60,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області, Державного казначейства України про зобов»язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі тридцяти відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме в розмірі тридцяти відсотків мінімальної пенсії за віком , яка встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність з 9 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 17 серпня 2010 року з урахуванням фактично отриманих сум, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

В задоволені позову в частині заявлених вимог до Державного казначейства України , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення .

Суддя.