Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 204
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору про чековий вклад, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 липня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідача ЗАТ КБ ПриватБанк про захист прав споживача, розірвання договору про чековий вклад, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що

21 липня 1997 року між ним та відповідачем було укладено договір про чековий вклад № НОМЕР_1, відповідно до якого він вносив на рахунок за цим договором кошти, строком на 1 рік. Станом на 23 березня 2005 року, за даними позивача, на рахунку було 18.92 грн. 23 березня 2005 року позивач вніс за договором 25 000 грн., згідно прибутковому касовому ордеру № 2 від 23 березня 2005 року, а 25 березня 2005 року внесено 35 000 грн., згідно прибутковому касовому ордеру № 1 від 25 березня 2005 року. Вказані кошти він не отримував, тому залишок на рахунку повинен був складати 60 000 грн. Однак вказані кошти з рахунку були зняті невідомою особою. У наступному за його неодноразовими зверненнями кошти за вкладом йому не повернули. Просив розірвати договір, стягнути з відповідача на його користь, згідно зі ст. ст. 1058, 1060, 526, 530, 610, 611, 625, 651, 23 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» 60 000 грн. вкладу, 4 241.00 грн. проценти за вкладом , у розмірі з урахуванням 6% річних, за період по 01 червня 2006 року, 4 214.00 грн. індексації за період з 05 серпня 2005 року по 01 червня 2006 року, 1 490.54 грн. - 3 % річних, за період з 05 серпня 2005 року по 01 червня 2006 року, всього 69 945.54 грн., 100 000 грн. моральної шкоди. У наступному позивач ОСОБА_1Є уточнював та доповнював позовні вимоги. В остаточній редакції від 24.06.2010 року, просив розірвати договір № НОМЕР_1 від 21 липня 1997 року про чековий вклад, стягнути з відповідача на його користь 60 000 грн. вкладу, 55 663 грн. процентів, по 16 липня 2010 року, з урахуванням 18% річних, відповідно до умов договору, а всього 116 663.00 грн., 250 000 грн. моральної шкоди. Гроші на його вимогу відповідач йому не повертає. Вважає, що тим самим відповідач не виконав умови договору, чим порушив його права. Просив розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача на його користь всю не отриману ним грошову суму по вкладу цього договору і проценти по ньому, моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що між сторонами дійсно був укладений договір про чековий вклад, за яким останніми внесенням було всього 60 000 грн. за прибутковими касовими ордерами відповідно від 23 березня 2005 року та 25 березня 2005 року на суми 25 000 грн. та 35 000 грн., однак вказані суми була отримані після їх внесення 24 березня 2005 року та 28 березня 2005 року. Єдиним доказом, на який посилається позивач в обгрунтування того, що вказані кошти не отримав, є висновок почеркознавчої експертизи. Відповідач вважає, що вказаний висновок не може бути доказом у справі. Оскільки протирічить поясненням позивача щодо обставин у справі. Інші докази позивач не надав. Також відповідач вказав, що має місце спричинення шкоди у результаті злочину, тому обставини можуть бути встановлені лише у кримінальній справі, а не у порядку цивільного судочинства, та після цього вирішено питання про стягнення спричиненої позивачу шкоди, тобто вважають, що мають місце не цивільно-правові відносини, а правовідносини, що витікають зі спричинення шкоди, у звязку з вчиненням злочину. Лише у кримінальній справі може бути встановлено винну особу, на яку суд і може покласти цивільну відповідальність. Якщо суд встановить, що шкода спричинена працівником банку при виконанні трудових обовязків, то на банк може бути покладена відповідальність за спричинену шкоду згідно зі ст. 1172 ЦК України. До визначення судом у кримінальній справі винну у викраденні коштів позивача особу, вважають, вирішити справу неможливо, оскільки зобовязання за договором депозитного вкладу у даному випадку відсутні. Вважає позовні вимоги не доведеними, безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 1997 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 банком «Приватбанк» було укладено договір про чековий вклад № НОМЕР_1, строком на 1 рік, з нарахуванням щомісячних процентів по вкладу у розмірі 18% річних. На підставі вказаного договору відповідачем було відкрито рахунок на ім'я позивача, за яким в період з 22 липня 1997 року по березень 2005 року позивач неодноразово здійснював операції по внесенню та зняттю грошових коштів. Договір неодноразово пролонговувався згідно з п. 2 договору, оскільки жодна з сторін не бажала його розірвати. Вказані обставини не заперечували сторони, це підтверджується також договором про чековий вклад № НОМЕР_1 від 21 липня 1997 року, роздруківкою руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 Позивач звернувся до відповідача влітку 2005 року щодо повернення вкладу, однак відповідач кошти не видав, посилаючись на їх відсутність на рахунку. Внесення 23 березня 2005 року 25000 грн. та 25 березня 2005 року 35 000 грн. за вказаним договором ОСОБА_1 підтверджується прибутковими касовими ордерам № 2 від 23 березня 2005 року та № 1 від 25 березня 2005 року, роздруківкою руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1, поясненнями позивача та не заперечується представником відповідача.

Суд вважає, що неотримання коштів всього на суму 60000 грн., внесених ОСОБА_1 23 березня 2005 року та 25 березня 2005 року відповідно у розмірі 25000 грн. та 35000 грн. на рахунок № НОМЕР_1, позивачем не доведена. На підтвердження неотримання коштів позивач посилається на висновок судово -почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 559 від 26 червня 2007 року, відповідно до п. 2 якого підписи на видаткових касових ордерах № 2 від 24 березня 2005 року та № 1 від 28 березня 2005 року (відповідно про отримання 25000 грн. та 35000 грн.) виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1. Суд не може покласти в основу рішення вказаний висновок судово-почеркознавчої експертизи з наступних підстав. Відповідно до п.п. 1, 2 висновку судово -почеркознавчої експертизи № 559 від 26 червня 2007 року, підписи від імені ОСОБА_1 у всіх прибуткових документах (прибутковому касовому ордері № 2 від 05 листопада 2004 року (на суму 44000 грн.; прибутковому касовому ордері № 2 від 26 листопада 2004 року (на суму 30000 грн.), прибутковому касовому ордері № 2 від 29 листопада 2004 року (на суму 56000 грн.), прибутковому касовому ордері № 1 від 27 грудня 2004 року (на суму 25000 грн.) виконані позивачем, ОСОБА_1, підписи від імені ОСОБА_1 по отриманню вказаних коштів (у видатковому касовому ордері № 2 від 08 листопада 2004 року, видатковому касовому ордері № 2 від 01 грудня 2004 року, видатковому касовому ордері № 2 від 09 грудня 2004 року, видатковому касовому ордері № 1 від 28 грудня 2004 року), виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_1 В той час як ОСОБА_1 не заперечує, що внесені за прибутковими касовими ордерами від 05 листопада 2004 року, 26 листопада 2004 року, 29 листопада 2004 року та 27 грудня 2004 року суми отримані ним повністю

Таким чином, висновок почеркознавчої експертизи в частині видачі цих коштів протирічать поясненням у справі позивача, оскільки останній не заперечував отримання коштів, в той час як за висновком почеркознавчої експертизи підписи про отримання коштів виконані не ОСОБА_1 Тобто та обставина, що підпис на вибуткових документах виконано не ОСОБА_1, не свідчить, за його поясненнями, про невидачу йому коштів. Інших доказів на підтвердження неотримання 25000 грн. та 35000 грн. вкладу, внесених відповідно 23 березня 2005 року та 25 березня 2005 року, позивачем не надано.

З урахуванням цього, судом, з наданих сторонами доказів, встановлено лише факт видачі коштів з рахунку позивача. Останнім не доведено неотримання всього 60000 грн. вкладу з рахунку. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок доведення обставин, на які вони посилаються на підтвердження своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В той же час сторонами не заперечується та обставина, що Службою безпеки України в Дніпропетровській області розслідується кримінальна справа № 131, у тому числі щодо обставин видачі коштів за договором про чековий вклад № НОМЕР_1. Що свідчить про наявність правовідносин, що виникають із спричинення шкоди майну ОСОБА_1 внаслідок злочину, що регулюються, в залежності від встановлення особи, яка вчинила злочин, статтями 1166,1172 або 1177 ЦК України. Оскільки на сьогодні не встановлено винну особу, вирішити питання про стягнення спричиненої позивачу у результаті злочину шкоди, у тому числі моральної, неможливо, згідно положень ст. 62 Конституції України. Це не позбавляє позивача права на відшкодування шкоди, спричиненої злочином.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності маральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору цього позивача) діям відносно нього по вказаному договору чекового вкладу, предмета спору, а позивач цього не довів. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог (не отримання грошей та інш.) - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ПАТ «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору про чековий вклад, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди слід відмовити, судові витрати потрібно віднести за рахунок держави.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, розірвання договору про чековий вклад, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 526, 530, 610, 611, 625, 651, 1058, 1060, 1166, 1167, 1172, 1177 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору про чековий вклад, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -