Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2-318
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та Дніпропетровської міської ради, третя особа комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 18 лютого 2008 року звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та Дніпропетровської міської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, позовні вимоги неодноразово доповнювалися і уточнювалися. Позивачі в своєму позові і в ході судового засідання посилалися на те, що 08 серпня 1989 року позивачки уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку № 1-а (зараз 13) по провул. Пермському м. Дніпропетровська. З метою поліпшення житлових і побутових умов вони робили добудови і прибудови вказаного домоволодіння на цій земельній ділянці за вказаною адресою. За цією адресою вони мешкають з сімєю, прописані та зареєстровані там, отримали технічний паспорт, сплачують податок на землю. Але відповідач ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору і вони не можуть належним чином зареєструвати будинок на себе, а також збудувавши добудови, не оформили належним чином документи і не зареєстрували право власності на ці всі нові будови домоволодіння. Просили позивачі визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння від 08 серпня 1989 року дійсним та визнати за ними право власності на вказані збудовані ним обєкти нерухомості цього домоволодіння без додаткових актів введення в експлуатацію, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надавши лист про згоду з позовом і відсутність заперечень проти позову, прохання слухати справу за наявними матеріалами справи без нього та рішення винести про задоволення позову. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно з ст. 169 ЦПК України.

Представники відповідачів виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровської ради та Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечували проти позову, пояснивши, що відведення землі для будівництва будинку не було, все домоволодіння збудоване самовільно, законом передбачено певний порядок введення таких будівництв в експлуатацію, не визначено позивачами частки домоволодіння, в яких потрібно визнавати право власності, законом передбачено саме нотаріальний порядок оформлення договорів купівлі-продажу будинків, чого зроблено не було, позовні вимоги безпідставні, просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надавши лист про категоричну не згоду з позовом і наявність заперечень проти позову, прохання слухати справу за наявними матеріалами справи без них та рішення винести про відмову в задоволенні позову. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно з ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, заперечував проти заявлених позовних вимог і просив слухати справу за наявними матеріалами справи без них та рішення винести про відмову в задоволенні позову. Суд вважає можливим розгляд справи без участі представника цієї третьої особи згідно зі ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на самовільно зайнятій земельній ділянці по провулку Пермському м. Дніпропетровська збудував будинок № 1 з господарськими будовами і спорудами. Не зареєструвавши в передбаченому законом порядку право власності він 08 серпня 1989 року уклав в простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння з позивачами ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_2 та виїхав на постійне місце мешкання в інше місце, в цьому будинку, адреса якого змінилася на будинок № 13 по провул. Пермському м. Дніпропетровська.

Після цього в позивачів виникла необхідність у підвищенні комфортності житла та його більш ефективній експлуатації і тому ними було здійснено ремонт з переплануванням, переобладнанням існуючого житлового будинку, будівництво нових будівель і споруд вказаного житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, провул. Пермський, 13. 30 квітня 1999 року спеціалістами КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було проведено інвентаризацію обєкта та виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 13 по провул. Пермському у м. Дніпропетровську. Згідно з технічним паспортом на вказане домоволодіння зроблено відмітки-записи про «самовільне будівництво», а саме - все домоволодіння збудовано самовільно, даний обєкт нерухомості підлягає введенню в експлуатацію, узаконенню.

Для дослідження стану будівельних конструкцій домоволодіння № 13 по провул. Пермському у м. Дніпропетровську з метою визначення фактичного стану несучих конструкцій позивачем у НВФ «Укрбудпроект» (Ліцензія АБ № 177838) було замовлено технічне дослідження. В 2008 році позивачі отримали «Технічний висновок про стан будівельних конструкцій житлового будинку № 13 по провул. Пермському у м. Дніпропетровську». В результаті в технічному висновку було зроблено висновки, що житловий будинок, знаходиться в нормальному робочому стані… Всі роботи виконані з урахуванням коефіцієнту надійності по міцності... Умови гідроізоляції і водопостачання суворо дотримані згідно ДБН В.1.1-5-2000 «Будівлі і споруди на підроблюваних територіях і просідаючих ґрунтах»… Благоустрій території з відводом зливових і талих від значно підвищує експлуатацію якості будівлі, оскільки частково виключає замочування просадної товщі і знижує можливість прояву просадних деформацій. Будівлі домоволодіння виконані з дотриманням чинних вимог будівельних, санітарно-гігієнічних, екологічних та протипожежних нормативних документів.

На даний момент позивач зареєстрований та мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, провул. Пермський, 13.

Згідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. ...

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, у звязку з необхідністю узаконити вищевказане позивачі вимушені звернутися з позовом до суду.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» будівництвом слід вважати здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів градобудівництва, розширення та технічного переоснащення.

Судом в судовому засіданні встановлено, що позивачі самовільно без належного дозволу чи належно затвердженого проекту провели реконструкцію та будівництво будинку, будівель і споруд, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, наданий позивачем «Технічний висновок про стан будівельних конструкцій житлового будинку № 13 по провул. Пермському у м. Дніпропетровську» не свідчить про усунення вказаного порушення, цей висновок зроблено ще в 2008 році, в ньому не відображено конкретно відповідність будівельним нормам і правилам всіх будівель і споруд, а лише частково.

В позовних вимогах позивачі ставлять питання про визнання права власності на домоволодіння без додаткових актів введення в експлуатацію, що є суттєвим порушенням вимог закону, отримання ж громадянами свідоцтва стосовно вводу в експлуатацію самовільно збудованих обєктів нерухомості інспекцією ДАБК Дніпропетровської обласної ради має інший встановлений законом порядок. Вказані обставини в судовому засіданні були розяснені позивачу і його представнику, але доповнень, змін чи уточнень позовних вимог не було і позивач наполягав на заявлених вимогах.

Крім того, сама по собі прописка і реєстрація сторони в самовільно збудованому домоволодінні, а також добровільна сплата земельного податку не свідчить про визнання уповноваженими органами держави чи місцевого самоврядування їх права належного користування та самовільного будівництва обєктів нерухомості без належного дозволу чи належно затвердженого проекту будівництва; згідно ст. 376 ЦК України судом може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно про умові, що при будівництві не було порушено прав інших фізичних та юридичних осіб, інших співвласників і власників сусідніх будинків (в даному випадку сусідів), такого підтвердження в матеріалах справи немає; саме будівництво позивачем було проведено без належного дозволу та проекту.

Крім того, порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді справи з позовів та пояснень і доказів сторін не доведено, чому була необхідність укладення саме такого договору (в простій письмовій формі), чому договір не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Сторона позивачів посилається на норми законодавства, що регулюють правовідносини за ЦК України в редакції 2004 року, в той час як спірні правовідносини виникли до цього, ще в 1989 році, тобто за час дії ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження позивача про наявність у нього права на спірне майно та відсутність будь-яких інших зобовязань перед відповідачами є припущенням, таким же припущенням є твердження відповідача ОСОБА_3 про безумовність дійсності договору та відсутність будь-яких інших зобовязань перед позивачем.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивачів на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджені.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Враховуючи вказане, суд вважає можливим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та Дніпропетровської міської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 319, 376 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та Дніпропетровської міської ради, третя особа комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя