АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Дорош А.І., Прядкіна О.В.

при секретарі Киві А.М.

за участю

позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 липня 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи СГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, КП «ЖЕО № 8» Полтавської міської ради про визнання членом сім»Ї наймача та реєстрацію за місцем проживання, -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09 липня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати та справу направити на новий розгляд до того ж суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5

У 1975 р. ОСОБА_3 отримав квартиру АДРЕСА_1 на сім»ю із трьох осіб, в тому числі дружину та сина.

У 2000 році ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, проте продовжували разом проживати в спірній квартирі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08.12.2003 р., залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 22.07.2004 р. ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право на користування АДРЕСА_2, зобов»язано ЖГЕД №8 виписати ОСОБА_3 з вказаної квартири.

Ухвалою колегії з розгляду цивільних справа у касаційному провадженні апеляційного суду Сумської області від 22.06.2007 р. судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд.

Рішенням колегії судді судової палати у цивільних справа апеляційного суду Полтавської області від 19.06.2008 р., залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 02.03.2009 р., визнано за ОСОБА_3 право на користування квартирою та вселено його до спірної квартири. Визнано незаконним та скасовано рішення Полтавського міськвиконкому від 21.11.2006 року № 1622 в частині передачі у спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3 та видане на його підставі свідоцтво про право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ? частини вказаної квартири. Зобов»язано ГЖЕД № 8 зареєструвати ОСОБА_3 у даній квартирі (а.с.210-211).

Згідно свідоцтва про одруження позивач ОСОБА_2 з 11.10.2000 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 8). Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Згідно виписки з домової книги ЖЕО № 8 від 08.04.2009 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживають у спірній квартирі без реєстрації (а.с. 10). Згідно паспортних даних ОСОБА_2 значиться зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24.10.2000 р. (а.с.6).

Згідно виписки з домової книги ЖЕО № 8 від 19.01.2010 р. ОСОБА_3 значиться квартиронаймачем та зареєстрований у спірній квартирі 15.04.2009 р. згідно рішення суду (а.с. 122).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, беручи до уваги вимоги ст.ст. 64, 65 ЖК України, позивач ОСОБА_2 без згоди наймача, тобто ОСОБА_3, вселилася у спірну квартиру, не надала доказів на підтвердження факту проживання з наймачем однією сім»єю та ведення з ним спільного господарства, доказів щодо необхідності здійснення її реєстрації у спірній квартирі, наявність реєстрації позивача за іншою адресою відразу після укладення шлюбу, а тому дійшов висновку про те, що позивач не набула права користування спірною квартирою.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є вірним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Нормами ст.. 64 ЖК України передбачено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Особи, що вселилися у жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім»ї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.. 65 ЖК).

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, у жовтні 2000 р. позивач поселилася у спірну квартиру, з січня 2004 р. наймач ОСОБА_3 в ній не проживав, був вселений та зареєстрований в ній лише 15.04. 2009 р., у червні 2009 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Таким чином, за періоди з жовтня 2000 р. по січень 2004 р. та з квітня 2009 р. по червень 2009 року, тобто за час спільного проживання з наймачем ОСОБА_3 у квартирі, позивач ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів того, що вона зі згоди наймача квартири ОСОБА_3І у жовтні 2000 р. поселилася у спірну квартиру, постійно з ним проживала, вела з ним спільне господарство.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердив колегії суддів, що дозволу на вселення позивача у спірну квартиру не давав, спільно з нею не проживав, господарство з нею не вів, а тому категорично заперечує проти визнання її членом сім»ї та проти її реєстрації у спірній квартирі.

Посилання позивача в тій частині, що місцевий суд не дав правової оцінки спільного проживання та ведення з наймачем спільного господарства з 2000 по 2004 р., не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надала докази в цій частині за вказаний період, тому суд позбавлений можливості їх оцінити.

Посилання позивача на безпідставне дослідження місцевим судом судових рішень, ухвалених за позовами сторін, не заслуговує на увагу, оскільки за цими рішення встановлені фактичні дані та правовідносини сторін, які не підлягають доказуванню.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено колегією суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :