Справа №22ц-1550 Головуючий у 1-й інстанції Шеремета Г.І.
Категорія: 57 Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Мусіної Т.Г., Юхименка А.Г.

при секретарі: Панчуку І.С.,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова на постанову Личаківського районного суду від 23 лютого 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

09 грудня 2009 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив відновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року та з 01.05.2008 року до 31.12.2008 року і зобовязати відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова нарахувати на його користь та виплатити недоплачену йому щомісячну надбавку до пенсії, як дитині війни, за період 2007-2008 роки в сумі 1646 грн. 07 коп.

Постановою Личаківського районного суду від 23 лютого 2010 року ОСОБА_2 поновлено строк звернення до суду, а заявлений позов задоволено частково. Дії Управління пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо невиплати ОСОБА_2 в повному обсязі підвищення до пенсії визнані судом неправомірними та зобовязано відповідача провести нарахування та виплатити позивачу щомісячну доплату до пенсії на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.10.2008 року включно, з урахуванням проведених виплат.

.Не погодившись із постановою суду, її оскаржило Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, яке, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції про часткове задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.21-34).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що нарахування та виплата позивачу доплат до пенсії були здійснені пенсійним органом у відповідності до діючого на той час законодавства. Зазначає, що чинним законодавством не визначено розміру мінімальної пенсії за віком з якого повинно обчислюватися підвищення пенсії за віком дітям війни та не передбачено видаткової частини бюджету для здійснення цих виплат. На думку апелянта, встановлений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може використовуватися для обчислення надбавок або підвищень інших пенсій. Покликається на те, що суд невірно трактує норми матеріального права при вирішенні спірних правовідносин та не врахував при прийнятті рішення заперечень управління на позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, дотримання судом норм КАС України чинних на час розгляду справи, межі та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Перегляд справи за апеляційною скаргою, поданою на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено до набрання чинності Законом України №1691-V1 від 18.02.2010 р «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», здійснюється за правилами ЦПК України. Проте перевірка процесуальних дій суду та осіб, які беруть участь у справі, проводиться з урахуванням дотримання ними норм КАС України, якими вони керувались при вчиненні цих дій.

Позивач звернувся до суду з вимогою про захист права щодо одержання ним надбавки до пенсії як «дитина війни» за період 2007 року лише в грудні 2009 року. Причини пропуску річного строку повязував з тим, що йому не було відомо про наявність у нього права на отримання такої надбавки в більших розмірах, про порушення своїх прав дізнався з преси та з цих підстав просив поновити пропущений строк.

Оскільки частиною 2 статті 99 КАС України передбачений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем річного строку звернення до суду (а.с.13).

Разом з тим, судом не було враховано положень частини 1 ст.100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд не навів в постанові належні обґрунтування щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з поважних причин та необхідності його поновлення, тому правові підстави для задоволення позову за період 2007 р. були відсутні.

У звязку з допущеним порушенням норм процесуального права постанова суду в частині задоволення позовних вимог за період з 9 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії «дітей війни», а тому він має право на встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком .

Відповідно до п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була викладена у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Оскільки Конституційний Суд України своїми рішенням № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнав неконституційними відповідно положення п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат, нездійснені пенсійним органом перерахунки та виплата позивачу пенсії із врахуванням вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008р. по 31.10.2008р. є незаконними і до такого висновку суд першої інстанції дійшов обґрунтовано, виходячи із фактичних обставин справи та вимог матеріального права.

У звязку з тим, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачці здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, а також виходячи з вимог п.15 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р., відповідний обовязок обґрунтовано покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачки у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі за період з 22.05.2008р.-31.10.2008р. включно колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни колегія суддів не бере до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог та не є предметам розгляду суду.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України № 1058-IV, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті.

Решта доводів, викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи, а тому в іншій частині оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись п.п.1, 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1691-V1 від 18.02.2010 р «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова задовольнити частково.

Постанову Личаківського районного суду м.Львова від 23 лютого 2010 року в частині поновлення строку для звернення до суду, визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова та зобовязання управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 надбавки до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 р. по 31.12. 2007 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. за пропущенням річного строку звернення до суду.

В решті цю постанову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3