Справа №22ц-4452/10 Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Категорія: 2 Доповідач в апеляційні інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Курій Н.М.,

суддів Мікуш Ю.Р., Зверхановської Л.Д.,

з участю: секретаря Луньо К.І.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 45000 гривень та пені в сумі 89550 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 грудня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу 45000 гривень до 20 липня 2009 року, проте, у встановлений строк відповідач зобовязання відповідно до умов договору не виконав.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 39608 грн. залишку суми боргу за договором та 89550 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання.

Жидачівський районний суд Львівської області 20 квітня 2010 року ухвалив рішення яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 39608 грн. боргу коштів за договором позики від 20 грудня 2008 року та 89900 грн. пені, а всього -129158 грн. та судові витрати.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 лише в частині стягнення пені в сумі 89550 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що рішення районного суду в оскаржуваній частині щодо стягнення пені ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема судом неповно зясовано та не враховано всіх обставин, що мали значення для справи, а саме: не враховано тієї обставини, що розмір неустойки явно перевищує суму боргу; наявність фінансової кризи, яка перешкодила в отриманні доходів ОСОБА_3

Зазначає, що він згідний заплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за період прострочення по аналогії зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», тому просить змінити рішення районного суду, зменшивши розмір пені відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України до 5097,33 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 1050, 1052 ЦК України встановлено наслідки порушення позичальником умов договору позики. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 20 грудня 2008 року уклали договір позики, згідно з яким позикодавець ОСОБА_2 надав позичальнику ОСОБА_3 у власність 45000 грн. з зобовязанням повернути таку ж саму суму 20 липня 2009 року включно (а.с. 5).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 у встановлений договором строк погашення боргу не було проведено, а лише після спливу цього строку ним було сплачено ОСОБА_2 кошти в сумі 5392 гривень. Решта коштів відповідач не повернув.

Відповідно до п.10 зазначеного договору, за прострочення виконання зобовязань відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, яка відповідно до розрахунків позивача, на момент звернення до суду 04 лютого 2010 року, складала 89 550 грн.

Задовольняючи позов у частині стягнення пені за прострочення грошового зобовязання в сумі 89 550 грн., суд першої інстанції виходив із того, що вказані вимоги є відповідальністю за порушення грошового зобовязання, оскільки порушенням указаного договору позивачу були заподіяні збитки.

З таким висновком колегія суддів повністю погодитися не може, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував положень, що містяться у ст. 551 ЦК України щодо права суду зменшувати розмір неустойки (пені), якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що позичаючи кошти, він не міг передбачити фінансової кризи, внаслідок якої не зміг отримати дохід, на який розраховував при підписанні договору.

Вирішуючи спір по суті, районний суд не врахував, що розмір пені більше ніж у два рази перевищує розмір збитків позивача, що може призвести до невиправданого і недобросовісного збагачення сторони, а саме: збагачення позикодавця за рахунок позичальника.

За наведених обставин, виходячи із визначених ст.129 Конституції України та ст.1 ЦПК України основних засад та завдань судочинства, якими є законність, справедливість та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія суддів доходить висновку про зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 до 10000 грн., відповідно змінивши рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру пені до 5097,33 грн. визначеної у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за період прострочення по аналогії зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не заслуговують на увагу, оскільки зазначений вище Закон регулює відносини між юридичними особами, а факт несвоєчасного виконання апелянтом зобов'язання за договором позики є очевидним.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, п.3, 4 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2010 року змінити, зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 до 10000,00 (десять тисяч) грн.

В решті розглянутих вимог рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: