Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5824/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2010 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Остапенко Н.Г. при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19 вересня 2007 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 11 травня 1994 року помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровську, яке належало померлому на праві власності.

28 січня 1994 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №3-416, згідно якого належну йому 1/2частину домоволодіння заповів їй та ОСОБА_4.

Останній в шестимісячний строк звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь відповідача - ОСОБА_2, вона того ж дня написала заяву про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини домоволодіння №38, оскільки бажала її отримати.

Зазначає, що після смерті батька прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, але через матеріальні негаразди та обіцянки її брата, ОСОБА_2, виплатити вартість Уа частини спірного домоволодіння, на яку вона мала право згідно зазначеного заповіту', не отримала свідоцтво про право на спадщин'.

Влітку 200 року вона приїхала з Росії та зажадала від відповідача отримати кошти за її частину в спадщині, проте останній заявив, що домоволодіння №38 належить йому на праві власності, оскільки він отримав належним чином спадщину , і, відповідно, відмовляється від будь-якої виплати їй грошей.

За зазначених обставинах вона звернулась до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровську. Але їй було відмовлено з мотивуванням, що вона вчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Після цього звернулась до КП «ДМБТІ», де їй довідкою від 31 серпня 2007 року було повідомлено, що на даний час право власності на спірне домоволодіння належить ОСОБА_2, на підстав: свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 1996 року.

В звязку з вищевикладеним змушена була звернутися до суду та просить визнати частково недійсним свідоцтво гро право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року, на домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровську, посвідчене 10 серпня 1996 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-3951, видане на імя ОСОБА_2 в % його частині та визнати за нею право власності на Уа частину зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивач за довіреністю ОСОБА_5, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

В судовому7 засіданні відповідач, ОСОБА_2, позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував.

В судовому засіданні представник третьої особи - Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за довіреністю ОСОБА_6, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав

В ХОДІ судового розгляду встановлено, ЩО ДОМОВОЛОДІННЯ л^о .IV,

Дніпропетровську належало на праві приватної власності ОСОБА_3 на^підСтаві договору про право забудови, виданого 21 квітня 1956 року ОСОБА_7 районним житловим управлінням м. Дніпропетровська згідно рішення виконкому ОСОБА_7 районної ради депутатів трудящихся за №398 від 06 березня 1956 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21 квітня 1956року за реєстром №1-2048 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська 19 квітня 1996 року за реєстровим №591-44. (а.с.131, 132).

Вказане домоволодіння складалось з: житловий будинок А1 житловою площею 43,6 кв.м., Б - літня кухня, В - вбиральня, Г - сарай, 1-4 - спорудження деревяні.

11 травня 1994 року ОСОБА_3 помер, про що в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_7 відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 15 травня 1994 року зроблено відповідний актовий запис за №1077 (а.с.9).

Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене домоТюлодіння.

В свою чергу, відповідно до статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Встановлено, що 28 січня 1994 року ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №3-416, згідно якого на випадок своє смерті ним зроблено розпорядження, за яким належну йому /г частину домоволодіння заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках (а.с.8).

Разом з тим, вбачається, що позивач та ОСОБА_4, у відповідності до вимог статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року), прийняли вищезазначену спадщину, так як у встановлений законодавством строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.113).

Проте згодом останній виявив бажання відмовитися від належної йому спадщини на користь відповідача, ОСОБА_2, на підтвердження чого в спадковій справі №496-94 мається відповідна заява (а.с.124).

З аналогічною заявою до нотаріальної контори звернулась і дружина померлого спадкодавця - ОСОБА_8 (а.с.125).

Як встановлено в судовому засіданні, Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року, було відкрито 2 спадкови справи за законом і заповітом (а.с.123-134).

Таким чином, всупереч існуючого вищезазначеного заповіту, заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, на підставі заяв про відмову від спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь їх брата та, відповідно, сина, ОСОБА_2, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора видає свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року, в цілому на домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровську, посвідчене 10 серпня 1996 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-3951, видане на імя ОСОБА_2 (а.с.134).

На підставі вказаного свідоцтва КП «ДМБІ» зареєструвало права власності на спірне домоволодіння за відповідачем (а.с.7).

Таким чином, оцінюючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки волевиявлення померлого спадкодавця, ОСОБА_3, було спрямовано на заповідання позивачу % частини належного йому домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровську, в звязку з чим ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття такої спадщини, проте ОСОБА_2 було отримане свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння в цілому, то вбачається порушення спадкового права позивача, яке підлягає поновленню шляхом визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року та визнання за ОСОБА_1 право власності на % частину зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, померлого 11 травня 1994 року.

Оскільки відкриття спадщини відбулось до 01 січня 2004 року, суд, при вирішенні позовних вимог, керувався цивільним законодавством в редакції 1963 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 10. 15, 57-60, 66, 213-215, 256-259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину домоволодіння спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року, на домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровську, посвідчене 10 серпня 1996 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3951, та видане на імя ОСОБА_2 в % його частині.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на % частину домоволодіння №38 по вул. Весняна в м. Дніпропетровськ в п рядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 11 травня 1994 року, яке складається з: житловий будинок А1 житловою площею 43,6 кв.м., Б - літня :</хня. В - вбиральня, Г - сарай, 1-4 - спорудження дерев'яні

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його

проголошення.

ОСОБА_9