Справа № 22ц-7913 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Категорія: 48 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Глинському О.А.,

за участі позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2009 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з покликанням на те, що після реєстрації шлюбу відповідач, внаслідок сімейних конфліктів, покинув її та став проживати окремо. З народженням дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2009 року даний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 02 січня 2009 року до досягнення нею повноліття.

Ухвалою того ж суду від 17 травня 2010 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд даного заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 зазначає, що дане судове рішення є необєктивним та незаконним, оскільки, не дивлячись на його клопотання про відкладення розгляду справи за станом здоровя, суд ухвалив рішення у його відсутність без повного і всебічного зясування всіх обставин справи, чим порушив його процесуальні права на особисту участь в суді та можливість захищати свої права і інтереси безпосередньо в судовому засіданні. Вказує на те, що суд, виявляючи упередженість, безпідставно відхилив його клопотання про зупинення провадження у даній справі у звязку з розглядом іншої справи за його позовом про оспорювання батьківства. Просить заочне рішення скасувати а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_1 (яка змінила своє прізвище на Лозу), дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року, в якому у них 28 лютого 2008 року народилась дочка, ОСОБА_4, яка проживає з позивачкою (а.с.2,3).

Не заперечуючи даних обставин та визнаючи свій обовязок утримувати малолітню дочку ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду справи пояснив, що тривалий період проживає окремо від позивачки та дочки ОСОБА_3 разом з батьками, які є пенсіонерами та потребують його допомоги. Крім того, зазначив, що лише з липня 2010 року має постійний заробіток, фактично проживає однією сімєю з іншою жінкою, у якої в травні 2010 року народився син. Просить апеляційний суд зменшити суму аліментів до 200 грн. При цьому апелянт не надав суду жодних доказів, які б свідчили про утримання ним дочки ОСОБА_3 у будь-який спосіб.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 частково визнав в суді апеляційної інстанції позовні вимоги щодо підстав сплачувати аліменти на утримання своєї дочки ОСОБА_3, не погодившись лише із сумою аліментів, визначеною судом.

Однак, судова колегія, оцінюючи наведені апелянтом доводи та надані на їх підтвердження докази, не знаходить їх такими, які б з достатньою очевидністю і переконливістю свідчили про неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному судом розмірі чи про надмірність цієї суми.

Так, із наданих апелянтом копій пенсійних посвідчень його батьків вбачається, що вони є пенсіонерами за віком та отримують пенсійне забезпечення. А копія свідоцтва про народження ОСОБА_5, 02.05.2010 року, не підтверджує того, що останній є сином відповідача та перебуває на його утриманні.

До того ж, остання обставина, як і факт працевлаштування ОСОБА_2В на постійне місце праці і отримання ним регулярного заробітку з липня 2010 року, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки ці обставини виникли після прийняття оскаржуваного рішення та жодним чином не впливали на правильність встановлення судом обставин справи, спірних правовідносин та висновків суду.

З огляду на майновий стан позивачки, яка тимчасово не працює у звязку з доглядом за дитиною, матеріальне становище дитини і відповідача, який на час розгляду судом першої інстанції справи не мав регулярного доходу, а також беручи до уваги передбачений законодавством на час прийняття судом рішення розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, який становив 557 грн.( з 1 жовтня 2010 р.-787 грн.), колегія суддів приходить до висновку, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі та їх розмір на час прийняття судом рішення були визначені у відповідності до положень ст.ст.182, 184 СК України.

Колегія суддів не погоджується також і з доводами апеляційної скарги щодо незаконності проведення судом заочного розгляду справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд неодноразово відкладав її розгляд за клопотанням відповідача ОСОБА_2, зокрема 30 березня, 24 і 30 квітня та 12 травня 2009 року, який в кожному випадку покликався на захворювання. (а.с.24, 26,29,34).

Однак, аналіз заявлених ним клопотань та медичних документів, на підтвердження стану свого здоровя свідчить про те, що в більшості випадків, в тому числі 29 травня 2009 ОСОБА_2, звертався за медичною допомогою в день або напередодні дня судового засідання. При цьому беззаперечних підтверджень неможливості його участі в судовому засіданні за станом свого здоровя не надано. Беручи до уваги дані обставини, суд першої інстанції, при вирішенні 29 травня 2009 року питання щодо можливості розгляду справи у відсутність відповідача, належно повідомленого про її розгляд, що ствердив в ході апеляційного розгляду справи сам ОСОБА_2, обґрунтовано не знайшов поважною причину його неявки в суд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що проведення судом за згодою позивача заочного розгляду даної справи як за умовами так і за процедурою відповідало положенням ст. ст.224, 225 ЦПК України.

До того ж право відповідача на безпосередню участь в суді була реалізована ним в ході апеляційного розгляду справи. При цьому аналіз сукупності наведених відповідачем доводів та наданих доказів в суді апеляційної інстанції свідчать про те, що відсутність відповідача в суді першої інстанції не вплинула на обєктивність прийнятого судом рішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повно і всебічно зясованих обставинах справи про дійсні права і обовязки сторін та ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6