Справа № 2-880/10
Провадження № ______-
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2010 року м. Синельникове

25 червня 2010 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кухар Д.О. при секретарі - Яніній О.В. розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: відділ Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, в якій зазначив, що 30 серпня 1999 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Ця квартира належала відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого Першою Синельниківською держнотконторою Дніпропетровської області 07 вересня 1994 року за реєстром № 1666.

Договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 серія ABB № 594075 від 30 серпня 1999 року посвідчено Державним нотаріусом Першої Синельниківської держнотконтори Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 833, відсутність заборони та будь-яких обмежень щодо вчинення даного правочину нотаріусом перевірено. Відповідно договору, квартира, яку придбав позивач у ОСОБА_2 до часу укладання договору нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, у спорі та під забороною не перебувала.

Таким чином позивач абсолютно на законних підставах 30 серпня 1999 року набув право власності на вказану квартиру.

Згідно технічного паспорту на зазначену спірну квартиру станом на 15.12.1993 року загальна площа квартири становить 32,4 кв.м., жила площа - 16,8 кв.м.

Відповідно до довідки, наданої Синельниківським МЕТІ від 09 грудня 2009 року за № 406, квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2, вона одержала в МЕТІ довідку-характеристику за № 1074 від 30.08.1999 року для відчуження квартири. Після нотаріальної контори документи на реєстрацію не надходили. Згідно постанови Синельниківського ВДВС від 11.07.2002 року та від 23.09.2003 року на дану квартиру накладено арешт. Дійсна вартість квартири станом на 19.09.2005 року складала 12419 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 902897 від 11.07.2002 року по виконанню виконавчого листа № 2-43, виданого 27.02.2002 року Синельниківським міськрайонним судом про стягнення 3152 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 963084 від 23.09.2003 року по зведеному виконавчому провадженні по виконанню виконавчих листів, виданих 14.03.2003 року та 28.03.2003 року Синельниківським міськрайонним судом про стягнення 1371 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 та 1091 грн. на користь ОСОБА_8

З.В. накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Після укладення договору купівлі-продажу квартири, в зв'язку з терміновою необхідністю позивач мав виїхати до м. Москва в російську Федерацію де він працює. Відтак, одразу після укладення договору купівлі-продажу квартири позивач не мав змоги в 1999 році зареєструвати право власності на зазначену квартиру на своє ім'я.

Про те, що на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було накладено арешт позивач дізнався лише наприкінці 2005 року. Дізнавшись про це він одразу ж звернувся до ВДВС Синельниківського МРУЮ з заявою про зняття арешту на квартиру.

Повідомленням за вих. № 02/10365 від 16.11.2005 року ВДВС Синельниківського МРУЮ було запропоновано звернутись з позовом про звільнення майна з-під арешту до суду.

Проте позивач не мав часу для складання та подання до суду позовної заяви, оскільки знову був вимушений на декілька років виїжджати за межі України в зв'язку з трудовою необхідністю.

Лише в середині квітня 2010 року позивач, приїхавши на два дні у м. Синельникове з Росії зміг передати своєму представнику документи для складання і подання до суду позовної заяви.

На даний час позивач знаходиться в м. Москва та не має можливості особисто брати участь у розгляді судом справи, а тому діє через свого представника за довіреністю ОСОБА_9

Позивач вважає зазначену причину пропуску процесуального строку для звернення до суду значимою і достатньою для задоволення вимоги про поновлення пропущеного строку. На підставі вищезазначеного позивач просить суд Звільнити з-під арешту та скасувати заборону на відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_9 у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у попереднє судове засідання не з'явилася, але до його початку надала письмову заву, відповідно до якої з позовними вимогами згодна, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи у попереднє судове засідання не з'явився, але до його початку надав письмову заву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні були досліджені наступні матеріали справи: копія паспорта ОСОБА_1, копія довіреності, копія довідки з Синельниківського МБТІ від 09.12.2009 року за № 406, копія договору купівлі-продажу від 30 серпня 1999 року, копія технічного паспорту, копія довідки № 02/10365 від 16.11.2005 року ВДВС Синельниківського МРУЮ, копія Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 902897 від 11.07.2002 року, копія супровідного листа від 11.07.2002 року, копія Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 993084 від 23.09.2003 року, копія супровідного листа від 23.09.2003 року, оригінал квитанції про сплату державного мита, оригінал квитанції про сплату послуг ІТЗ.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 серпня 1999 року, посвідченого Державним нотаріусом Першої Синельниківської держнотконтори Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 833, між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії постанови державного виконавця ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 902897 від 11.07.2002 року по виконанню виконавчого листа № 2-43, виданого 27.02.2002 року Синельниківським міським судом про стягнення 3152 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5, було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії постанови державного виконавця ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 963084 від 23.09.2003 року по зведеному виконавчому

провадженні по виконанню виконавчих листів, виданих 14.03.2003 року та 28.03.2003 року Синельниківським міським судом про стягнення 1371 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 та 1091 грн. на користь ОСОБА_8 накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.І ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п)3 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

В даному випадку відбувається порушення здійснення права власності позивача належним йому майном, а саме: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що передбачено ст.. 319 ЦК України.

Згідно ст.. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом заборони на його відчуження.

Згідно ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Таким чином в попередньому судовому засіданні було встановлено, що винесення ВДВС Синельниківського МРУЮ постанов від 23.09.2003 року та 11.07.2002 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, не мало правового підґрунтя, оскільки власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на момент їх винесення був позивач по справі ОСОБА_1, який не являється стороною виконавчого провадження, що було відкрите на підставі виконавчих листів, виданих Синельниківським міським судом 27.02.2002, 14.03.2003 та 28.03.2003 роках.

Зважаючи на вищезазначене, суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як законно обгрунтовані та підтверджені документально.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 319 ЦК України, ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту та скасувати заборону на відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд може бути подана заява про апеляційне оскарження, а протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження -апеляційна скарга.

Суддя: ОСОБА_10