Справа №22-ц-447/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Гагіна М.В., Ведмедь Н.І.,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,-

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2010 року

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» 316.537 грн. 01 коп. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання щодо розподілу сплати судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду , відмовити позивачу у задоволенні позову .

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та фактично вийшов за межі позовних вимог , оскільки вимога про розірвання договору позивачем не заявлялась , доказів досягнення згоди між ним та позивачем щодо розірвання договору позивачем не надано , тому не було підстав для стягнення залишку кредитних коштів для яких строк повернення не настав . Судом не враховано, що в порушення умов договору позивач не попередив письмово відповідача про дострокове повернення кредиту.

Також, вважає, що суд безпідставно стягнув усю зазначену Банком у розрахунку суму заборгованості , яка не підтверджена позивачем первинними документами.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта та представник позивача узгодили розмір простроченої заборгованості , пояснили , що позивачем невірно нарахована пеня за порушення зобов»язання : слід було зазначити 13.750 грн. 80 коп. , а не 24.274 грн. 77 коп. та інфляційні збитки, слід було зазначити 6.875 грн. 92 коп. , а не 43.793 грн. 48 коп., та сторони подали суду письмове пояснення з цього приводу , яке підписали представники сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення суду зміні, виходячи з наступних підстав.

ВАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи його тим, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 25 лютого 2008 року, за яким позивач надавав гроші у сумі 250.000 грн. терміном до 24 лютого 2011 року зі сплатою 18,9% річних , та ОСОБА_2 зобов»язався повернути кредит частками згідно з графіком повернення.

ОСОБА_2 своїх зобов»язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за користування кредитом, а саме: по тілу кредиту 213.073 грн. 09 коп., по відсоткам - 35.395 грн. 72 коп., інфляційні збитки 43.793 грн. 48 коп., пеня 24.274 грн. 72 коп. , а всього 316.537 грн. станом на 18 листопада 2009 року .

Задовольняючи позовні вимоги Банку суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору , а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом порушеного права та довів заявлені вимоги.

Колегія суддів вважає, що з судовим рішенням можливо погодитись лише частково, оскільки при вирішенні спору суд не перевірив з достатньою необхідністю заявлені вимоги та не надав належну оцінку зібраним по справі доказам , внаслідок чого судом було неповно з»ясовано обставини справи , висновки рішення не відповідають обставинам справи. Зазначені порушення згідно з п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України тягнуть за собою зміну рішення.

Так, згідно з кредитним договором від 25 лютого 2008 року та графіком повернення кредиту, сплати відсотків ( а.с.19-21, 88) відповідач повинен був з 21.03.2008 року по 21.02.2011 року щомісячно рівними частками повертати суму одержаного кредиту 250.000 грн. та щомісячно сплачувати відсотки . Однак, станом на 18 листопада 2009 року він прострочив по поверненню кредиту 14.848 грн. 65 коп. та прострочив сплату відсотків за користування грішми на суму 35.395 грн. 72 коп.

Ці факти порушень відповідачем зобов»язань за кредитним договором визнають обидві сторони і представник відповідача визнав , що зазначені кошти підлягають стягненню.

За таких обставин рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, умовам договору.

Проте, після перевірки вірності нарахування пені за порушення зобов»язань та інфляційних збитків сторони дійшли згоди , що позивач невірно визначив заборгованість внаслідок допущених помилок , та узгодили шляхом взаємозвірки , що сума пені повинна складати 13.750 грн. 80 коп., а сума інфляційних збитків складає 6.875 грн. 92 коп. замість зазначених в позовній заяві.

Нарахування пені передбачено умовами кредитного договору та відшкодування інфляційних збитків встановлено ст.625 ЦК України.

За таких обставин рішення суду щодо розміру стягнення пені та інфляційних збитків підлягає зміні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом умов договору про дострокове повернення позичальником залишків кредиту , колегія суддів вважає скаргу обґрунтованою.

Так, згідно з п.4.1.4 Кредитного договору у разі виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків Банк має право достроково витребувати наданий позичальнику кредит лише після письмового сповіщення про дострокове витребування кредиту.

По справі встановлено, що Банком ця умова договору не була дотримана, а він одразу розпочав процедуру судового стягнення залишку кредиту, строк повернення якого не настав.

Цей факт встановлений під час розгляду справи, та позивач не надав доказів на спростування доводів апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів вважає, що неможна погодитись з позицією Банку про дотримання зазначених умов договору, шляхом звернення позивача до суду першої інстанції з заявою про видачу судового наказу , оскільки звернення до суду за стягненням боргу не рівнозначно з поняттям письмового сповіщення боржника про дострокове повернення кредиту.

Не врахувавши цього та не взявши до уваги умови кредитного договору з цього питання суд першої інстанції безпідставно стягнув залишок кредиту , по якому не настав строк повернення .

За зазначених підстав рішення суду в цій частині слід змінити та стягнути на користь Банку лише прострочену заборгованість по кредиту в сумі 14.848 грн. 65 коп. відмовивши в стягненні залишку кредиту по якому не настав строк повернення станом на 18.11.2009 року . А всього за позовом банку підлягає стягненню 70.871 грн. 12 коп. включно з заборгованістю по сплаті відсотків 35.395 грн. 75 коп.

На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.1,3 ч.1 ст.309 , ст.ст.314,316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 січня 2010 року в даній справі змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором 70.871 грн. 12 коп., в тому числі за тілом кредиту - 14.848 грн. 65 коп. , за відсотками 35.395 грн. 75 коп. , пеня 13.750 грн. 80 коп., інфляційні збитки 6.875 грн. 92 коп. , відмовивши в інших вимогах.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий -

Судді -