АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 5289 Головуючий суддя І інстанції Савченко
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Справа №22-ц-5289/2010 рік Головуючий 1 інстанції: Савченко Г.М
Категорія: право власності. Доповідач: Ситнік О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого, судці Овсяннікової А.І.

Суддів Ситнік О.М., Сащенка І.С.

За участі секретаря Москаленко Е.А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, головного управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

За апеляційною скаргою ОСОБА_1

На рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій він вказував, що його батько, ОСОБА_4, як один із спадкоємців після смерті ОСОБА_5, мав право на обовязкову частку у спадщині. Однак, вказана частка ним не була отримана, оскільки відповідно до свідоцтва про спадщину, виданого на імя ОСОБА_2, вона була визнана єдиною спадкоємицею усього майна, яке знаходилося і складалося із домоволодіння №60/70 по вулиці Дачній та вулиці Червоній у с. Покотилівка Харківського району Харківської області. Просив визнати вказане свідоцтво недійсним, бо вважав, що воно видане з порушенням вимог ЦК України, а також просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на 2/3 частини спадкового майна, яке відкрилося після смерті його бабусі, матері його батька та відповідно до 4.2 ст. 57 ЦК повернути йому все майно, яке повинно було дістатися у спадок ОСОБА_4 Поновити строк на звернення до суду з позовом.

Відповідачі проти позову заперечували.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2010 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 просить рішення скасувати, а справу повернути на новий розгляд, оскільки судом першої інстанції не зясоване місце проживання його бабусі ОСОБА_5, не враховано, що ОСОБА_2 не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, на час видачі свідоцтва про право на спадщину, крім неї, були живі ще її два брати та сестра. Не враховано, що його батько фактично прийняв спадщину, оскільки обробляв спадкове домоволодіння, підрізав дерева. Не вказано на плані земельної ділянки, що крім житлового будинку були ще надвірні будівлі та споруди, фундамент під будівництво нового будинку. Суд не розглянув усіх його вимог, не витребував спадкову справу для огляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 9 березня 1970 року померла ОСОБА_5І.(а.с. 71)

Із довідки Балаклійського районного управління юстиції від 23 липня 2007 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мав батьків: батька ОСОБА_6 та матір ОСОБА_5, (а.с. 70).

У свідоцтві про народження ОСОБА_1 його батьком вказано ОСОБА_4 (а.с. 73).

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 вбачається, що іі матірю вказано ОСОБА_5 (а.с. 92).

За заповітом від 28 січня 1970 року ОСОБА_5 заповідала усе своє майно дітям ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а с. 170).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від десятого вересня 1970 року єдиною спадкоємицею після померлої ОСОБА_5 є ОСОБА_2, і до складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будовами у с. Покотилівка по вулиці Дачній, 60, що належало ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 19 вересня 1949 року.(а.с. 96-97).

За довідкою Харківського районного бюро технічної інвентаризації домоволодіння №60-73 по вулиці Дачній та вулиці Червоній у с. Покотилівка на 1971 рік зареєстроване за ОСОБА_2 у цілому згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Первомайською держнотконторою 10 вересня 1970 року, (а.с.72).

За договором купівлі-продажу від 26 вересня 2004 року частина будинку у с. Покотилівка по вул. Дачна - вул. Червона, буд. 60-73, що залишилася після саморуйнування, яка складає 74% та фундамент будинку, який складає 8% ОСОБА_2 продала Лук'янчиковій 0.0.(а.с. 135-136).

Земельна ділянка по вулиці дачній, 60 у с. Покотилівка перебуває у приватній власності ОСОБА_3, та посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 6 червня 2005 року.(а.с. 153).

За рішенням Харківського районного суду Харківської області від 9 грудня 2009 року припинено право власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ. „А-1 ( частина якого після саморуйнування складала 74%), що був розташований у с. Покотилівка по вул.. Дачній та вул. Червоній, № 60-73 Харківського району Харківської області, у зв*язку зі знищенням майна. (а.с.217) Рішення набрало чинності.

Судом першої інстанції вірно застосовано ЦК України від 1963 року. Разом з тим, не враховано, що ОСОБА_4, батько позивача, на час смерті ОСОБА_5, своєї матері, досяг віку 62 років, тому, відповідно до ст. 535 ЦК України від 1963 року, як непрацездатний мав право на обовязкову частку в спадщині, тобто не менше 2/3 частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом.

На час смерті ОСОБА_5 були живі дві дочки та два сина померлої. Таким чином, обовязкова частка у спадщині ОСОБА_4 становила 2/12 частини від усієї спадщини.

У 2004 році ОСОБА_2 продала успадковане майно. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 9 грудня 2009 року встановлено, що будинок, придбаний Лук*янчиковою 0.0. у ОСОБА_2 було знесено. Тобто, майно у натурі не існує. Крім того, посилання позивача на те, що у домоволодіння був фундамент не тягне за собою жодних наслідків, оскільки нерухомим майном є лише майно, яке зареєстроване у встановлено порядку у органах технічної інвентаризації. Відповідно до п.1.6. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав приватної власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/15, реєстрації підлягають прав а власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Зі свідоцтва про право на спадщину випливає, що до ОСОБА_2 у спадок перейшов житловий будинок з надвірними побудовами, які не конкретизовано. Разом з тим, із довідки Харківського МБТІ від 1970 року (а.с. 179) вбачається, що за ОСОБА_5 значиться лише житловий будинок деревяний. Інші будівлі чи споруди не зазначено.

У ст. 549 ЦК України від 1963 року вказано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично всту пив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. З пояснень позивача та ОСОБА_2 вбачається, що взаємовідносини між нею та її братом ОСОБА_4, батьком позивача, були напружені і вони не спілкувалися. Про це ідеться і у поясненнях ОСОБА_1 Тому, його пояснення стосовно того, що батько фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у 1970 році шляхом користування її домоволодінням, не знайшло свого підтвердження як у судовому засіданні, так і спростовується поясненнями сторін щодо існування між спадкоємцями неприязних стосунків, що унеможливлювали користування ОСОБА_4 домоволодінням померлої матері. Крім того, у вересні 1970 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину, яке за життя ОСОБА_4 не оскаржив і не оспорив жодним чином. Також він не звертався до суду і з позовом про продовження строку на прийняття спадщини.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права на спадщину лише у 2007 році, тобто за сплином 37 років після смерті ОСОБА_5 і жодним чином не підтвердив, що пропуск строку на прийняття спадщини відбувся за поважних причин.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у позові є законним і обґрунтованим.

Посилання ОСОБА_1 на неправомірне стягнення з нього судових витрат не знайшло свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, оскільки суд першої інстанції правомірно застосував вимоги ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців від дня набрання нею законної сили.

Головуючий, судця

Судді