Справа №22-ц-4693/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого - Попруги С.В.

суддів - Криворотенка В.І., Таран С.А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 07 жовтня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2010 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на її користь майнової шкоди в сумі 15 614,33 грн. та моральної шкоди в сумі 30 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий

розгляд.

ОСОБА_1, зокрема, доводить, що суд не дав належної оцінки поданим нею доказам на підтвердження заподіяних збитків та моральної шкоди, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в позові, не застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, а відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти них, вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1, частки в квартирі складали відповідно 1/3 та 2/3.

У червні 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір про вселення, визначення порядку користування квартирою, спонукання для відкриття окремих рахунків.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 серпня 2009 року, зміненим ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 21 жовтня 2008 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково: вселено ОСОБА_1 у вищезгадану квартиру; визначено порядок користування цією квартирою, виділено ОСОБА_1 в користування житлову кімнату літ. 4, площею 12, 0 кв.м., виділено ОСОБА_2 житлові кімнати площею 16, 8 кв.м. та 10, 4 кв.м., допоміжні приміщення залишено в спільному користуванні співвласників; зобовязано ДП «Комунсервіс», ТОВ «Інвестор - 96» відкрити окремі особові рахунки співвласникам по оплаті наданих комунальних послуг та квартплаті.

03 лютого 2009 року в порядку примусового виконання вищезгаданих рішень судів ОСОБА_1 було вселено у спірну квартиру.

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезгаданим позовом.

Позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що їй у вищезгаданий період часу була завдана майнова шкода в розмірі 15 614, 33 грн., яка відповідно до закону підлягає відшкодуванню, та яка складається з недоотриманих доходів від можливої здачі в оренду належної їй кімнати в квартирі, понесених нею витрат на оплату комунальних послуг за кімнату, в якій вона певний час з вини відповідачки не проживала.

Також нею не доведено заподіяння їй моральної шкоди, оскільки її захворювання, на які вона вже давно страждає, не знаходяться в причинному звязку з вищезгаданими подіями навколо спірної квартири.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення, підтверджені належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України. Висновки суд/ про те, що відповідачка не заподіяла позивачці майнову та моральну шкоду, доказів на підтвердження своїх вимог позивачкою не надано, відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, передбачено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача при відповідному документальному оформленні.

Позивачка доводила, що вона із жовтня 2008 року по вересень 2009 року могла отримати дохід від здачі в оренду своєї кімнати в спірній квартирі в розмірі 15 000 грн.

Проте, ці розрахунки носять абстрактний характер, є не більше чим припущеннями, а не реальними фактами упущеної вигоди.

Ураховуючи обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що сплачені позивачкою кошти за житлово-комунальні послуги (а.с. 5) в розмірі 535 грн. не є майновою шкодою (збитками), яку зобовязана відшкодовувати відповідачка. Крім того, позивачці надано право, за умови документального оформлення своєї відсутності в спірній квартирі, не сплачувати суми, які вона просить стягнути з відповідачки.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як убачається з матеріалів справи, а іншого не доведено позивачкою, ОСОБА_2 не завдавала ОСОБА_1 моральної шкоди, передбаченої диспозицією вищезгаданого закону.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 07 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді