Апеляційний суд Чернівецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року м.Чернівщ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Яремка В .В.

суддів Половшкшої Н.Ю., Галичанського А.Д.

секретаря Єфтеньева О.Г.

за участю скаржника ОСОБА_1 Радувича

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 Радувича на постанову державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Радувича на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівщ від 26 лютого 2010 року,

встановила:

ОСОБА_1 у січні 2010 року звернувся до суду з скаргою на постанову державного виконавця.

Зазначав, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_2 від 20 жовтня 2009 року повернуто виконавчий лист, виданий 27 червня 2007 року Шевченківським районним судом ОСОБА_3, щодо зобов»язання ОСОБА_4 повернути йому причіп з номерним знаком 03607 МО.

Посилаючись на те, що державним виконавцем не вжито необхідних заходів до виконання, вважав його рішення про повернення виконавчого документа з підстав не здійснення стягувачем авансування витрат на проведення виконавчих дій незаконним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чершвці від 26 лютого 2010 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Справа №22ц-547 2010 рік Головуючий у 1 інстанції Ярема Л .В.

Категорія: 79 Доповідач Половінкша Н .Ю.

ОСОБА_1 в апеляційного скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність повернення виконавчого документа, стягувачеві за наявності обставин, зазначених у п.4 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на те, що провадження виконавчих дій залежатиме від попереднього авансування стягувачем витрат, пов»язаних з розшуком майна.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно із ч.2 ст.387 ЦПК України в разі встановлення обґрунтованості скарги на бездіяльність чи рішення державного виконавця суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов»язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м ОСОБА_3 від 24 січня 2007 року зобов»язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 причіп з номерним знаком 03607 МО.

11 листопада 2008 року постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішеннь судів.

Пунктом 5.9.1 Інструкції про проведення виконавчих дій передбачено, що у разі присудження стягувачеві предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети в боржника і передає їх стягувачеві, про що складає відповідний акт.

Суд першої інстанції мотивуючи судове рішення тим, що стягувачем не здійснено авансування витрат, пов»язаних з розшуком майна, не звернув уваги на те, що відповідно до положень ч.2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4.13.1 Інструкції про проведення виконавчих дій підставами для оголошення розшуку є відсутність у ході виконавчого провадження відомостей про місце знаходження майна.

Проте у матеріалах виконавчого провадження, оглянутого апеляційним судом, відсутні відомості щодо вчинення державним виконавцем дій з виявлення, вилучення майна, зокрема, акт про відсутність майна.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.28, 33 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець за власною ініціативою має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із завою про роз»яснення рішення, якщо резолютивна частина рішення є незрозумілою, або про встановлення чи зміну способу і порядку виконання, якщо наявні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про наявність підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа суперечать наведеним нормам.

Керуючись п.2 ст.ЗІ2 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Радувича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2010 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 Радувича на постанову державного виконавця задовольниш.

Визнати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_2 від 20 жовтня 2009 року про повернення виконавчого документа неправомірною та зобов»язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис /ОСОБА_5В./

Судді - підписи /ОСОБА_6., ОСОБА_7Д./

З оригіналом згідно: