АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія - «сімейні правовідносини» Доповідач: Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Солодкова А.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського суду м. Харкова від 7 липня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки за прострочення сплати аліментів, -

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2003 року відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів, проте цей обов'язок він належним чином не виконує, станом на 01 травня 2010 року має заборгованість у розмірі 20 041 грн. 00 коп., у зв'язку з чим на підставі ст. 196 СК України з урахуванням уточнень позовних вимог від 14 травня 2010 року, просила стягнути неустойку у розмірі 160 759 грн. та заборгованість зі сплати аліментів у сумі 20 041 грн.

Рішенням Фрунзенського суду м. Харкова від 7 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів за період з 06 лютого 2002 року по 01 травня 2010 року у розмірі 20 041 грн. 09 коп. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення неустойки скасувати, ухвалити нове, яким позов в цій частині задовольнити, стягнути з відповідача неустойку за період з 01 січня 2004 року по 01 травня 2010 року у розмірі 160 759 грн. В обґрунтування скарги зазначила, що оскільки відповідачу було відомо про його обов'язок сплачувати аліментів на утримання дитини та про існуючу заборгованість, висновок суду про відсутність вини ОСОБА_3 є необґрунтованим. Обов'язок державного виконавця повідомляти боржника про наявність заборгованості та її розмір законом не передбачений, а факт погашення заборгованості не звільняє боржника від відповідальності у вигляді сплати неустойки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив із відсутності вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості за аліментами, як обов'язкової підстави для стягнення неустойки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2003 року відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів.

Відповідно, до ст. 195 СК, який набув чинності з 1 січня 2004 р., заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку, (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Як убачається із матеріалів справи, у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, утворилась заборгованості, розмір якої за період з лютого 2002 року по квітень 2010 року відповідно до розрахунку державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції складає 20 041 грн. 09 коп. (а.с. 65-66).

Згідно зі ст. 196 СК при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець також зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

Будь-яких доказів того, що відповідач ОСОБА_2 був повідомлений державним виконавцем про існування та розмір його заборгованості по аліментах та йому встановлювався певний строк для її погашення, позивачкою не надано і матеріали справи не містять.

За відсутності доказів існування зазначених обставин, які є обов'язковими умовами для покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів у вигляді неустойки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та відмовив в цій частині у задоволенні позову.

Оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення на рішення Фрунзенського суду м. Харкова від 7 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді