АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2716/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кузнєцов В.О. В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 року м. Дніпропетровськ 05 липня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2010 року за позовом Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію , -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2008 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача-про-стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. В обгрунтування своїх вимог посилались на те, що ОСОБА_6 мешкає у квартирі АДРЕСА_1. До 28.08.2007 року користувався електроенергією без укладання договору. Згідно довідки КП «ЖЕК-10» ОСОБА_6. зареєстрований за цією адресою з 12.09.2000 року. Проживав у квартирі разом з батьком ОСОБА_7, який помер 11.07.2002 року. За період з 04.11.2002 року по 25.04.2008року за цією адресою спожито електроенергії на 2128,44 грн. За цей період сплачено 1088,28 грн. залишок 1040,16 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2009 року позовні вимоги ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»» заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 387,81 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»» судові витрати у розмірі 40грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2009 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»» відмовити, мотивуючи тим, що суд першої інстанції зробив висновки які не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.1995 року (довідка МБТІ а.с.37). Помер ОСОБА_7 10.07.2002 року. До цього часу спадок не оформлений (а.с.42-44). ОСОБА_6 зареєстрований у квартирі з 12.09.2000 року, що підтверджується довідкою КП ЖЕК №10 (а.с.23), чого не заперечував і відповідач.

28 серпня 2007 року сторони уклали договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області ( а.с. 17 - 22 ).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі ст. 714 ЦК України, ст.26 Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357, стягнув заборгованість за спожиту електроенергію за період з 04.11.2002 року по 25.04.2008 року в сумі 387,81 грн. .

З таким висновком суду повністю погодитися не можна з наступних підстав.

Згідно ст.80 ЦК Української PCP в редакції 1963 року , яка діяла до 01.01.2004 року, закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.З ст.267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив застосувати строки позовної давності. А тому суду першої інстанції необхідно було стягнути заборгованість за спожиту електроенергію в межах строку позовної давності, тобто за період з 01 липня 2005 року по 23 липня 2008 року включно, що складає 158,46 грн.

Доводи апелянта в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому не дають підстав для скасування рішення суду в повному обсязі. Між сторонами мали місце правовідносини де позивач надавав послуги по постачанню електроенергії, а відповідач споживав її, в звязку з чим відповідач зобовязаний сплачувати вартість цих послуг.

Колегія критично ставиться до довідки від 01 грудня 2006 року, наданої апелянтом до апеляційної скарги, проте, що він проживав за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1. кв.№ 34, оскільки в ній не зазначено період проживання, підстави. Факт постійного проживання відповідача за адресою : м. Нікополь, вул. Трубніков, буд.№ 27АДРЕСА_2 підтверджується довідкою від 18.07.2008 року ( а.с.23 ).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і зміни рішення суду першої інстанції, зменшивши суму стягнутої заборгованості за спожиту електроенергію.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.І п.п.3,4, ст. 313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2009 року в частині стягнення заборгованості за електроенергію змінити, зменшивши суму заборгованості з 387,81 грн. до 158,46 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців

Судді: