Справа №22-ц-4934/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.,

суддів - Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Конотопської міської ради, треті особи: виконавчий комітет Конотопської міської ради, управління Державного комітету України із земельних ресурсів у м.Конотопі Сумської області, державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», приватний нотаріус Конотопського міського округу ОСОБА_5, про визнання рішень місцевої ради частково недійсними, визнання недійсними актів про право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки, -

встановила:

Додатковим рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2010 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 970 грн. 76 коп. понесених нею витрат на правову допомогу в місцевому суді.

Зазначене додаткове рішення ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить додаткове рішення суду скасувати і постановити нове про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Зокрема, вказує, що понесені заявницею витрати на правову допомогу нею належним чином не підтверджені, оскільки в матеріалах справи відсутні докази договірних відносин між адвокатом ОСОБА_6 і відповідачкою ОСОБА_4 з приводу надання юридичної допомоги, не досліджено питання щодо дійсної вартості роботи адвоката по наданню правової допомоги. Вважає, що суд безпідставно оцінив роботу адвоката по максимально допустим розрахункам витрат на правову допомогу, а не по фактично понесеним.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з держанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Місцевим судом вірно встановлено, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 вересня 2010 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Конотопської міської ради Сумської області про визнання рішень Конотопської міської ради частково недійсними, визнання недійсними Державних актів про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки. При постановленні рішення питання розподілу судових витрат, в тому числі і щодо витрат на правову допомогу, судом не вирішувалось.

Відповідачці ОСОБА_4, як особі, яка брала участь у справі в суді першої інстанції, адвокатом ОСОБА_6 надавалась правова допомога, про що свідчить ордер, видании відповідним адвокатським обєднанням (а.с.25).

З наданої ОСОБА_4 довідки про сплату адвокату витрат за надання правової допомоги вбачається, що розмір понесених відповідачкою витрат складає 1400 грн. (а.с.150).

Згідно з даними, викладеними в журналах судових засідань, адвокат ОСОБА_6 який надавав відповідачці ОСОБА_4 правову допомогу, приймав участь в судових засіданнях суду першої інстанції 14 квітня 2010 року з 15.02 год. до 15.49 год., 01 липня 2010 року з 10.15год. до 11.21 год., 09 липня 2010 року з 11.15 год. до 12.08 год., з 13.11. год. до 14.09. год., та 13 липня 2010 року з 08.44 год. до 12.06. год. (а.с.32,56,87-90).

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви відповідачки ОСОБА_4 про стягнення з позивача понесених нею витрат на правову допомогу, місцевий суд правильно ВИХОДИВ з ТОГО, ЩО при постановленні рішення ВІД 13 ЛИПНЯ 2010 року питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішувалось, вважаючи, що воно повинно розглядатись з урахуванням повної відмови позивачу у задоволенні його вимог, понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, законодавчо встановленого граничного розміру компенсації таких витрат та безпосередньої участі адвоката, який надавав правову допомогу відповідачу ОСОБА_4 під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 12,56,79 ч.3 п.2, 84, 88 ч.1, 220 ч.1 п.4 ЦПК України.

На думку колегії суддів, розмір стягнутих витрат на правову допомогу також узгоджується з положеннями ст.53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Граничними розмірами компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590, з огляду на наступне.

Місцевим судом визначені період і кількість судових засідань, обраховано час, протягом якого адвокат ОСОБА_6 надавав правову допомогу відповідачці ОСОБА_4 в судових засіданнях.

З урахуванням встановлених обставин та розмірів мінімальної заробітної плати, які діяли з квітня по кінець липня 2010 року, суд першої інстанції обґрунтовано визначив ці витрати в розмірі, який не перевищує 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката.

Посилання апелянта на відсутність укладеного між адвокатом ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_4 договору про надання послуг щодо правової допомоги, а також про стягнення цих витрат у максимальному їх розміру, колегія суддів знаходить непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Зокрема, в матеріалах справи є ордер адвоката ОСОБА_6, який засвідчує його повноваження як адвоката надавати правову допомогу відповідачці ОСОБА_4 (а.с.25).

Факт того, що вказана особа має право на заняття адвокатською діяльністю апелянт не спростовує.

Крім того, чинне законодавство, зокрема постанова Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590, визначає граничний розмір компенсації сторонам витрат на правову допомогу адвоката, що і було дотримано місцевим судом при ухваленні додаткового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для зміни чи скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

У звязку із зазначеним, додаткове рішення суду, як законне і обґрунтоване, необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу, відповідно, - відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді