Справа №2- 176/2010 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О.В.

при секретарі Бондаренко Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володарка справу за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області, про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із вищеназваним позовом, мотивуючи тим, що вона є дитиною війни, а тому згідно із ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни" їй щомісячно, починаючи з 01.01.2006 року, повинна була виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте, у 2008 і 2009 роках вказана соціальна допомога виплачувалась в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, а тому вона посилаючись на вказану норму Закону України та рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-РП, яким були визнані неконституційними окремі Положення ЗУ „Про державний бюджет на 2007 рік", зокрема положення п. 12 ст. 71, якою було припинено на 2007 рік дію ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни" і приймаючи вищезгадане рішення Конституційний суд України виходив з того, що Верховна Рада не повноважена при ухваленні закону „Про державний бюджет України" включати в нього Положення про внесення змін до діючих законів України, припиняти дії окремих законів України, або будь-яким способом змінювати іншими законами України правове регулювання суспільних відносин, просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови проведення нарахування та виплаті соціальної допомоги відповідно до ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2006 року, відновити пропущений строк звернення до суду та зобов'язати відповідача нарахувати на її користь недоплачену їй щомісячну соціальну допомогу за 2006-2009 роки в сумі 1275 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнала та пояснила суду, що стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"', згідно якої пенсії підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком, є такою що діє, але як видно зі змісту, дана норма закону не передбачає, яким саме органом "Пенсійним органом або іншим органом", за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата пенсій. Крім того, позивачка ставить питання в своїх позовних вимогах про стягнення на її користь недоплачену їй щомісячну соціальну допомогу, виходячи з положень ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", хоча законодавством України не визначено поняття мінімальна пенсія а віком, як розрахункова величина для підвищення пенсії згідно ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", а тому відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України вирішити питання про реалізацію вказаного Положення можливо лише внесенням змін до ЗУ "Про соціальний захист дітей війни".

З 01.01.2008 року механізм реалізації положень ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" було законодавчо врегульовано прийнятим 28.12.2007 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-УІ згідно з яким внесено зміни до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", де визначено, шо "дітям війни" до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно із ст. 14 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", учасникам війни, пенсії або .щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога., що виплачується замість, пенсій підвищується на 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка має статус дитини війни і посилаючись на ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни" вважає, що їй щомісячно, починаючи з 01.012006 року, повинна була виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. . Проте, у 2008 і 2009 роках вказана соціальна допомога виплачувалась в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, а тому вона посилаючись на вказану норму Закону та рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-РП яким було визнані неконституційними окремі Положення ЗУ „Про державний бюджет на 2007 рік", зокрема Положення п. 12 ст. 71, якою було припинено на 2007 рік дію ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни", просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у проведенні нарахування та виплаті соціальної допомоги відповідно до ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2008-2009 роки в сумі 1275 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Проте, Верховна Рада України ст. 77 Закону № 3235-4 від 20.12.2005 року „Про Державний бюджет України на 2006 рік" призупинила дію ст. 6 „Про соціальний захист дітей війни" з метою проведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом (№ 3235-4).

Оскільки механізм реалізації положень ст. 6 „Про соціальний захист дітей війни" (№ 2195) був відсутній, Пенсійний Фонд України звернувся за роз'ясненням до Міністерства юстиції України, Міністерства праці та соціальної політики України.

Міністерство юстиції України підтвердило відсутність механізму реалізації положень ст. 6 Закону № 2195 та зазначило, що питання реалізації положень зазначеного закону слід вирішувати шляхом внесення змін до Закону № 2195.

Стаття 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" передбачає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

З 01.01.2008 року механізм реалізації положень ст. 6 ЗУ „Про соціальне захист дітей війни" було врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті ЗУ „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", де визначено що „дітям війни" виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність.

В зв'язку з цим, відповідачем позивачці з квітня по червень 2008 року проводилася щомісячна доплата в розмірі 48,10 гривень, з липня по вересень 2008 року - в розмірі 48,20 гривень, з жовтня по грудень 2008 року - в розмірі 49,80 гривень, з січня по квітень 2009 року - в розмірі 49,80 гривень на підставі постанови КМУ від 28.05.2008 року № 530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Статтею 58 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 2008 року - 470 грн., з 01 квітня 2008 року - 481 грн., з 01 липня 2008 року - 482 грн., з 01 жовтня 2008 року - 498 грн.

Відповідно до ст. 59 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 01 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати становить 515 грн. на місяць, з 01 квітня 2008 року - 525 грн., з 01 жовтня 2008 року - 545 грн. та з 01 грудня 2008 року - 605 грн.

Доводи відповідача про правомірність застосування постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року для визначення розміру доплати до пенсії позивачки є необгрунтованими та суперечать ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та Законами України.

Згідно ст. 8 ОСОБА_2 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України та повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України - є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 92 ОСОБА_2 України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п.6).

Статтею 113 ОСОБА_2 України передбачено, що KM України у своїй діяльності керується ОСОБА_2 України та Законами України.

Відповідно до положень ОСОБА_2 України, найвищою соціальною цінністю є людина, її права та свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (статті 3, 21, 22).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки на підставі ст. 29 ОСОБА_2 України, посадовці органів виконавчої влади повинні діяти в межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України, а законодавством України визначено, що фінансування ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей України" проводиться з державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду України, та враховуючи, що в 2008-2009 роках, тобто в той період часу за який ставляться вимоги позивачкою про зобов'язання відповідача нарахувати на її користь недоплачену їй щомісячну соціальну допомогу не був визначений законом механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого вище згаданою статтею, та враховуючи те, що представник відповідача просить суд застосувати до даної позовної вимоги строки позовної давності, які були пропущені позивачкою, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них.

Суд вважає, що з урахуванням діючих на теперішній час Законів України, позовні вимоги позивачки повинні бути задоволені і щомісячне грошове утримання як дитині війни їй повинно бути перераховано з 07 квітня 2010 року з дня отримання відмови у проведенні перерахунку.

Відповідач підлягає звільненню від судового збору на підставі п. 34 ст. 4 Декрету КМУ „Про державне мито".

Керуючись cm. ст. 6, 19 ОСОБА_2 України, cm. ст. б, 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", cm. ст. 71, 111 „Про державний бюджет України на 2007рік", Рішенням Конституційного Суду України від 09.07 2007року № 6 рп/2007p., cm. cm. 58, 59 Закону України „Про державний бюджет України на 2008рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008року№ 10-рп,

ст.ст. 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області, про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни - задовольнити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по щомісячній соціальній допомозі як дитині війни за 2008 - 2009 рік в сумі 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п'ять) гривень.

Від сплати судового збору сторони звільнити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги .

СУДДЯ ТКАЧЕНКО.О.В.