Справа № 2-994/2010
Номер провадження 2-994/2010
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.04.2010 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі, головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнскьий ОСОБА_2 (ВАТ «ВіЕйБі Банк») в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4. ОСОБА_5 "про стягнення заборгованості за кредитним договором". -
Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не заявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦГІК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до 4.4 сі. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Письмових заперечень на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшло в установлений судом строк.
У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що 24 січня 2008 року між Позивачем, Відкритим акціонерним товариством " ВіЕйБ, Банк" , та Відповідачем 1 - громадянкою України ОСОБА_4, був укладений кредитний договір № 102/08. за умовами якого Відповідачу надавався кредит на споживчі потреби у розмірі 16 680 гривень із строком користування по 24 січня 2011 року, з оплатою користування кредитними коштами в розмірі 24 % річних.
Згідно до сі .1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а нозивчальник зобов»язується повернути кредит та сплатити процен ти. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе певні зобов'язання.
Відповідно до ті. 2.3: 2.3.1; 2.3.2: 2.3.3 вищевказаного кредитного договору. Відповідач 1 прийняв на себе зобов'язання щодо: плати за користування кредитом, погашення суми заборгованості за кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком №>1 до цього договору, а також щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 24 % річних, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а також при кінцевому погашенні кредиту. У зв»язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань Відповідачем 1. станом на 18.03.2010 р. виникла заборгованість у розмірі: сума заборгованості за кредитом - 15 008,41 гривень, сума простроченої заборгованості за процентами - 6 232,13 гривень. Крім того, у відповідності до умов п. 4.2 вищевказаного кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Позичальник сплачує Банку неню в розмірі 0,5 % від суми наданих кредитних коштів. Станом на 18.03.2010 р. сума штрафних санкцій становить 1 728,03 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості громадянки ОСОБА_4 перед Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» за вищевказаним кредитним договором складає 22 968,57 гри., де: 15 008,41 гри. - сума заборгованості по кредиту; 6 232,13 гри. - сума простроченої заборгованості по відсотках. 1 728,03 - сума штрафних санкцій.
Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 1ДК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення юбов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Однак, з огляду на матеріали цивільної справи, та пояснень відповідача 2. в судовому засіданні встановлено, що відповідач - 1 не виконує взятих на себе зобов»язань за кредитним договором.
В забезпечення умов вищевказаного кредитного договору, між Банком та Відповідачем 2 - громадянином ОСОБА_5 було укладено Договір поруки без номеру від 24.01.2008р. Відповідно до умов Договору поруки (гі.2.1.) Поручитель - Відповідач 2 - на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника - гр. ОСОБА_7, які виникають з умов вищевказаного кредитного договору. А саме, згідно п. 3.1. - Відповідач 2 несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник - гр. ОСОБА_7. включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитним договором та неустойки.
У судовому засіданні було з»ясовано, що і відповідач - 2 взятих на себе зобов»язань не виконує.
У позовній заяві позивачем заявлено про солідарне стягнення з боржників на користь позивача вказаних сум за кредитним договором.
Згідно ст. 541 Цивільного Кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язань. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, що відповідає вимогам ст. 543 Цивільного Кодексу України.
Отже, на підставі викладеного, суд знаходить вищевказану позовну внмогч позивача, в частині стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором, такою, що пі для гає зад о воле н ню.
Одночасно суд знаходить необхідним роз»сниги відповідачам положення ст.544 ЦК України, а саме: що боржник, який виконав солідарний обов»язок. має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних божників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
У позовній заяві позивачем заявлено про забезпечення позову, а саме: вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт на майно, квартиру № 162 за адресою м-н 9, буд.6. м. Лозова, Харківської області, що належить на праві спільної власності ОСОБА_4, а також на інше майно та грошові кошти що належать Відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб та тимчасово обмежити право виїзду за кордон ОСОБА_4 Анатс яіївні.
Вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт на майно, квартиру № 33 за адресою м-н 4, буд.27, м. Лозова, Харківської області, що належить на праві власності ОСОБА_8 та тимчасово обмежити право виїзду за кордон ОСОБА_9.
З приводу заявленої вимоги, суд не знаходить підстав для її задоволення виходячи з того, що частиною 2 ст. 151 ЦПК України вказано, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.
З урахуванням викладеного необхідно зазначити, що відповідно до ч.З ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В свою чергу, відповідно до ч.З сі. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи. Згідно частини 1 ст 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа. Необхідно зазначити, що відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» - викладено наступне: звернути увагу суддів на те. що за змістом ч.І ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У вимогах про забезпечення позову заявник посилається на те. що невжиття заходів забезпечення позову може зробити не можливим виконання рішення суду, тому необхідно накласти арешт на майно, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб. Відносно даної вимоги, заявником не доведено обґрунтування необхідності застосу вання забезпечення позову, оскільки, у заяві відсутні будь-які відомості, на підтвердження викладеного.
Крім того, в своїй заві заявник прохає тимчасово обмежити відповідачів в праві виїзду за кордон. Однак, відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває та території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.
Отже, на підставі вищевикладеного, відсутність зазначених відомостей, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.
Згідно до п.6 ч.І ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові виграти.
Статтею 79 ЦГІК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.І ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. V позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідачів у солідарному порядку витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у судах на суму в 120 гри. 00 коп. та судового збору на суму в 449 грн.69 кой.
Суд, відносно заявлених позивачем вимог, що до стягнення на його користь у солідарному порядку з відповідачів судових витрат, знаходить його таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 11. 38, 44. 57, 60. 74. ч.2 ст.77, 79. ч.І сг.88. ч.4 ст.169, 209, 212-214. 215. 217, 218, 223 1 ЦІК України; ст.11. 14, 526. 530, 541, 544, 1054 ЦК України: Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України; ст.ст. 526, 530. 610-612 ЦК України: Частини 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України, суд. -
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Харківської обласгі через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

у судовому засіданні

Суддя: Н.М. Жмуд