Справа №22ц-6826/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Категорія:52 Доповідач: Бойко С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Петрички П.Ф.,

суддів: Бойко С.М., Цяцяк Р.П.,

з участю: секретаря Панчук І.С.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації, третьої особи - начальника відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації ОСОБА_3, про поновлення на роботі, визнання недійсними наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, збереження педагогічного стажу, спонукання до надання путівки на санаторно-курортне лікування, стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

03.11.2009 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточненою під час розгляду справи (а.с.15, 18-19, 44, 60), з остаточними вимогами: про визнання недійсними наказів №308а від 01.09.2008 року про продовження строкового трудового договору та №01-3/22 від 23.08.2009 року про звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв"язку із закінченням строку трудового договору, поновлення на роботі на посаді вчителя християнської етики в Реклинецькій ЗШ на підставі ч.2 ст.39-1 КЗпП України, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2009 року по день поновлення на роботі, зобов"язання відповідача зарахувати в педагогічний стаж весь час вимушеного прогулу та надати їй безкоштовну санаторно-курортну путівку для оздоровлення, стягнення моральної шкоди в розмірі 1500 гривень та понесених нею судових витрат в розмірі 160 гривень 35 копійок.

Свої вимоги мотивує тим, що на посаду вчителя християнської етики Реклинецької ЗШ І-ІІІ ступенів вона була прийнята з 01.09.2005 року на умовах строкового трудового договору. Кожного року трудовий договір з нею переукладався. Підставою для останнього переукладення трудового договору на строк з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року була заява від 31.08.2008 року, яку вона в лютому 2009 року написала під примусом, і для написання якої, як вона вважає, послугував конфлікт між нею та директором школи. Саме на підставі цієї заяви та наказу про продовження терміну трудового договору №308а від 01.09.2008 року її було звільнено із займаної посади у зв»язку із закінченням строку трудового договору. Вважає звільнення незаконним, оскільки наказ про продовження строкового трудового договору терміном з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року №308а від 01.09.2008 року був підписаний начальником відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації ОСОБА_3 після написання нею заяви 17 лютого 2009 року, тобто через півроку після фактичного виконання нею посадових обов"язків. Крім того, вважає, що у відповідності до ст. 39-1 КЗпП України, переукладення строкового трудового договору з однією і тією ж особою один і більше разів свідчить про укладення з нею безстрокового трудового договору, а тому звільнення її за п.2 ст.36 КЗпП України є незаконним, і на цій підставі просить поновити на роботі і стягнути заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також зарахувати час вимушеного прогулу в педагогічний стаж. За час роботи вона не отримувала санаторно-курортних путівок, а тому просить зобов»язати відповідача надати їй таку на підставі обстеження кардіолога та невропатолога, довідки терапевта про необхідність санаторно-курортного лікування. Мотивів моральної шкоди в позовній заяві та уточнених де неї заявах не викладено. У розмір судових витрат позивач включає: вартість квитків на проїзд до суду в розмірі 76 гривень 00 копійок (а.с.86, 94-96), вартість телефонних розмов в розмірі 60 гривень 65 копійок (а.с.86-89), вартість поштових переказів в розмірі 09 гривень 00 копійок (а.с.90), вартість виготовлення копій по товарних чеках на суму 14 гривень 70 копійок (а.с.91-93).

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21.06.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі з тих підстав, що позивач була прийнята на роботу відповідно до п.2.ч.1 ст.23 КЗпП України за строковим трудовим договором, який укладався, а в подальшому і продовжувався на новий термін за взаємною згодою позивача та відповідача, а тому звільнення позивача у зв"язку із закінченням строку трудового договору, на який його було укладено між сторонами, є законним. Суд вважав, що на трудові правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, норма ч.2 ст.39-1 КЗпП України не може поширюватись, оскільки з позивачкою був укладений строковий трудовий договір на підставі п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України, який є тим винятковим випадком, передбаченим ч.2 ст.23 цього Кодексу, коли переукладення трудових договорів не тягне за собою визнання трудового договору укладеним на невизначений строк. У зв"язку із відмовою в задоволенні вимоги про поновлення на роботі, позивачеві було відмовлено в задоволенні решти її вимог.

Рішення суду першої інстанції оскаржила позивач ОСОБА_1 Апелянт просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.06.2010 року з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з"ясування обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд дійшов неправильного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.39-1 КЗпП України і визнання того факту, що трудовий договір, укладений з нею і переукладений тричі, набув правової природи безстрокового трудового договору. Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що написання нею кожного навчального року заяв про прийняття на роботу здійснювалось з ініціативи роботодавця і під примусом, а остання заява, датована 01.09.2008 року, яка стала підставою для винесення, на її думку незаконного наказу №308а від 01.09.2008 року про продовження строкового трудового договору, - написана через півроку після фактичного виконання нею посадових обов"язків, оскільки необхідності укладати з нею саме строковий трудовий договір не було. Крім того, вважає, що безперервна робота протягом чотирьох років свідчить теж про безстроковість трудового договору, а тому її не можна було звільняти з підстав закінчення строку трудового договору.

Відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним, вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить відхилити апеляційну скаргу.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач була прийнята на посаду вчителя християнської етики з неповним тижневим навантаженням у Реклинецьку ЗШ 1-ІІІ ступенів за трудовим договором строком на один рік на підставі п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України, враховуючи її бажання (заяву) та інтереси, а саме: на момент прийняття на роботу позивач була студенткою другого курсу Католицького університету, не мала відповідного рівня освіти, а лише диплом Львівського музично-педагогічного училища (за спеціальністю музичне виховання) та посвідчення Української греко-католицької церкви про дозвіл викладання катехизму і християнської етики). Підставою для продовження дії строкового трудового договору на періоди з 2005 року по 2006 рік, з 2006 року по 2007 рік та з 2008 року по 2009 рік були заяви позивачки та пропозиції від дирекції Реклинецької ЗШ 1-ІІІ ступенів. Небажання укладати з позивачем трудовий договір на 2009 - 2010 роки, а відтак ініціювання її звільнення на підставі п.2 ч.1 ст36 КЗпП України, - було пропозицією дирекції школи у зв"язку із недобросовісним виконанням позивачем посадових обов"язків, створення конфліктних ситуацій в педагогічному колективі, з учнями старших класів, з їхніми батьками.

Відповідач вважає, що позивач була прийнята на роботу на підставі п.2 ч.1 ст.23 за її бажанням і згодою, всі продовження відбувались також за її згодою, а тому її вимога про поновлення на роботі на підставі ст.39-1 КЗпП України є незаконною, оскільки положення частини другої цієї статті застосовується за винятком випадків, передбачених частиною другою ст.23 цього Кодексу, а прийняття позивача на роботу на посаду вчителя християнської етики за вказаних вище обставин, на їхню думку, є саме тим винятковим випадком, коли переукладення трудового договору не має наслідком визнання його таким, що укладений на невизначений строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, які за своїм змістом є аналогічними письмовим поясненням, викладеним в запереченнях на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, а також відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України позов про поновлення на роботі подається до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів").

Суд першої інстанції цієї вимоги не виконав, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач пояснила, що копію наказу про її звільнення та трудову книжку вона не отримала, оскільки вважала звільнення незаконним. В результаті звернень до вищестоящих органів та апеляційного суду Львівської області, їй стало відомо про необхідність звернення до місцевого суду за вирішенням трудового спору. Неотримання позивачем трудової книжки підтверджується актом Реклинецької ЗШ І-ІІІ ступенів від 31.08.2009 року (а.с.63).

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним вище позовом 03.11.2009 року (а.с.2), тобто з пропуском строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України. Зверненню до Сокальського районного суду Львівської області за вирішенням даного спору передували звернення позивача до Головного управління освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (а.с.6) та до апеляційного суду Львівської області (а.с.3,12), які роз"яснили їй про необхідність звернення за вирішенням трудового спору безпосередньо до місцевого районного суду.

У відповідності до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строку, встановленого ст.233 цього Кодексу, суд може поновити цей строк.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає причини пропуску позивачем строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України, поважними, а тому його необхідно поновити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вперше прийнята на роботу на посаду вчителя християнської етики Реклинецької ЗШ І-ІІІ ступенів з неповним тижневим навантаженням

відповідно до наказу відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації №329 від 01.09.2005 року (а.с.10) на підставі її заяви від 01.09.2005 року (а.с.7) на строк з 01.09.2005 року по 31.08.2006 року.

Відповідно до наказів відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації №291 від 01.09.2006 року, №446а від 03.09.2007 року, №308а від 01.09.2008 року (а.с.10-11) на підставі заяв ОСОБА_1 від 30.08.2006 року, 31.08.2007 року, 31.08.2008 року (а.с.8, 9,130) трудовий договір з позивачем продовжувався, відповідно, на строк з 01.09.2006 року по 31.08.2007 року, з 03.09.2007 року по 31.08.2008 року і з 01.09.2008 року по 31.09.2009 року.

Наказом відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації №01-3/277 від 28.08.2009 року позивача було звільнено з посади вчителя християнської етики Реклинецької ЗШ І-ІІІ ступенів з 31.08.2009 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв"язку із закінчення строку трудового договору (а.с.11).

В ст.23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може укладатись на невизначений строк (безстроковий), на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, і на час виконання певної роботи.

У відповідності до ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до ч.2 ст.23 цього Кодексу строковий трудовий договір укладається обов"язково у випадках: коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Беручи до уваги лише той факт, що строковий трудовий договір з позивачем було укладено на підставі її заяви, не даючи при цьому належної оцінки написаним позивачем заявам, як доказам по справі, і не з"ясовуючи характеру та умов виконуваної нею роботи, суд першої інстанції, дійшов неправильного висновку, що такий трудовий договір не може бути встановлений на невизначений строк.

В судовому засіданні позивач пояснила, що написання заяви про прийняття її на роботу на умовах строкового трудового договору, а в подальшому, написання заяв про продовження його строку, було запропоноване відповідачем, оскільки з іншими вчителями укладали такі ж трудові договори.

Із змісту заяви ОСОБА_1 від 01.09.2005 року про прийняття її на роботу на умовах строкового трудового договору (а.с.7), та наступних її заяв про продовження строку трудового договору (а.с.8, 9,130), крім її прохання, немає посилань на обставини, які б перешкоджали укладенню трудового договору на невизначений строк, що спростовує також твердження відповідача про укладення строкового трудового договору в інтересах позивача.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також в апеляційному суді відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про існування підстав, визначених ч.2 ст.23 КЗпП України, щодо особливостей характеру або умов виконуваної позивачем роботи на посаді вчителя християнської етики, за наявності яких з нею необхідно було укладати саме строковий трудовий договір. Навпаки, представник відповідача в судовому засіданні підтвердила факт обов"язкового викладання цього предмету в загальноосвітній школі, в тому числі і Реклинецькій ЗШ І-ІІІ ступеня.

Відсутність законодавчого регламентування укладення саме строкового трудового договору з вчителем християнської етики загальноосвітньої школи підтверджується й положеннями, які містяться в ч.3 ст.54 Закону України "Про освіту", про те, що педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладання трудового договору, в тому числі за контрактом.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що прийняття позивача на роботу на умовах строкового трудового договору було ініціативою відповідача за погодженням позивача, а написання ОСОБА_1 заяви з проханням прийняти її на роботу на визначений строк без посилань на обставини, які б перешкоджали укладенню трудового договору на невизначений строк, не можна вважати тією обставиною, яка б свідчила про прийняття позивача на роботу на умовах строкового трудового договору відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України.

Таким чином, трудовий договір з позивачем, який був переукладений три рази, вважається відповідно до ч.2 ст.39-1 КЗпП України таким, що укладений на невизначений строк, а тому звільнення ОСОБА_1 без її згоди за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України є незаконним.

На цій підставі позивача необхідно поновити на роботі з 31.08.2009 року із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який у відповідності до листів Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу" на 2009 та 2010 роки становить 314 робочих днів (з 01.09.2009 року - наступного дня після звільнення позивача, по день ухвалення рішення суду). Середній заробіток обраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку). Враховуючи положення абзаців 3, 4, 6 пункту 2, абзацу 2 пункту 4 Порядку, для розрахунку середнього заробітку позивача береться заробітна плата за березень (819.79 грн.) та квітень (829.66 грн.) 2009 року, тобто за два повністю відпрацьовані місяці (42 робочих дні), згідно довідки відділу освіти Сокальської РДА №02-10/1341 від 26.11.2010 року (а.с.138). Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 12 331 гривню 60 копійок ((819.79 грн.+829.66 грн.) : (21 дн. + 21 дн.) * 314 днів вимушеного прогулу). При цьому, колегія суддів вважає зайвою вимогу позивача про зобов"язання відповідача зарахувати період вимушеного прогулу в педагогічний стаж.

Та обставина, що заява від 31.08.2008 року про продовження строку трудового договору написана позивачем 17-18 лютого 2009 року, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні вимоги про визнання недійсним наказу №308а від 01.09.2008 року про продовження строкового договору на цій підставі необхідно відмовити.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В зв"язку з тим, що позивачем в позовній заяві не обгрунтовано в чому саме полягає моральна шкода, не наведено жодного доказу в підтвердження заподіяння такої, не обґрунтовано її розмір, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1500 гривень необхідно відмовити.

В задоволенні вимоги про зобов"язання відповідача надати позивачеві безкоштовну санаторно-курортну путівку теж необхідно відмовити з тих підстав, що позивач не надала жодного доказу в підтвердження порушення відповідачем її права. Крім того, з наданої відповідачем довідки про дохід №02-10/1341 від 26.11.2010 року (а.с.138) встановлено, що позивач у червні 2010 року отримала допомогу на оздоровлення в розмірі 894 гривні 00 копійок.

Вимога позивача про стягнення з відповідача у її користь понесених нею судових витрат, підлягає задоволенню лише в частині компенсації витрат на проїзд для явки в судове засідання і назад, яка у відповідності до квитків на проїзд в автобусі (а.с.94-96) та журналів судового засідання становить 36 гривень 00 копійок, що відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.79 ЦПК України, положенням постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ…" (п.5 таблиці) та п.6 постанови Кабінету Міністрів України №663 від 23.04.1999 року "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон". Інші понесені позивачем витрати (витрати на телефонні розмови, на виготовлення копій, на відправлення поштової кореспонденції (а.с.87-93)) не є судовими витратами, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Судовий збір, визначений відповідно до п."а" ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", в розмірі 123 гривень 31 копійки та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, визначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1258 від 21.12.2005 року (в редакції постанови КМУ №825 від 05.08.2009 року), в розмірі 120 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.39-1 ч.2 КЗпП України, ст.ст. 79 ч.3 п.3, 81 ч.3 п.1, 88, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 313, 316, 317, 319, 367 ч.1 п.п.2, 4 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №01-3/277 від 28.08.2009 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя християнської етики Реклинецької ЗШ І-ІІІ ступенів.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя християнської етики Реклинецької ЗШ І-ІІІ ступенів з 31 серпня 2009 року.

Стягнути з відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації Львівської області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12331 (дванадцять тисяч триста тридцять одної) гривні 60 (шістдесят) копійок. Стягнути з відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації Львівської області в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов"язані з явкою до суду, в розмірі 36 гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації Львівської області в користь держави судовий збір в розмірі 123 гривень 31 копійки та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень 00 копійок.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: