РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2010 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі: Безп"ятко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ "Віктар" на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Віктар" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, яка виникла з вини працівника відповідача ОСОБА_2

В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликався на те, що 16 вересня 2004 року працівник відповідача ОСОБА_2, під час виконання трудових обов'язків, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить ТзОВ "Віктар", на дорозі до хутора Вульки Пустомитівського району Львівської області, порушивши ПДР, здійснив зіткнення з автомобілем "Субару - Форестер" д/н 00027ТС, який належить йому на праві власності і яким на той час по довіреності керував ОСОБА_3

Внаслідок зіткнення його автомобіль зазнав значних технічних ушкоджень, чим йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду, на відшкодування яких просив стягнути 34641 грн. 15 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди і просив стягнути в його користь 80360 грн. 38 коп..

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2010 року позов задоволено частково, стягнуто з ТзОВ "Віктар" в користь ОСОБА_1 80360 грн. 38 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1023,60 грн. судових витрат.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено ТзОВ "Віктар". В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах справи, і висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, судом не встановлено, а позивачем не доведено вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Станом на момент розгляду справи та ухвалення рішення суду відсутні будь-які дані, які б підтверджували винність водія відповідача у вчиненні ДТП.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 судом винесено постанову про закриття провадження у справі без встановлення його вини та дослідження цього питання.

Крім цього судом не було з'ясовано, кому саме заподіяна шкода, чи лише ОСОБА_1 чи можливо і ОСОБА_2, суд не з'ясував, в чому полягає заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримує апеляційну скаргу, позивача, його представника та третьої особи на його стороні, які тому заперечили, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовільняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що працівник відповідача ОСОБА_2, керуючи автомобілем відповідача порушивши ПДР України, що виразилось в тому, що він будучи неуважним та безпечним до оточуючої обстановки на дорозі не діяв так, щоб не створити небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, не рухався з безпечною швидкістю та з урахуванням дорожньої обстановки не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, здійснив ДТП, зіткнувшись з автомобілем "Субару - Форестер", який належить на праві власності ОСОБА_1

Внаслідок даної ДТП пошкодженням автомобіля "Субару - Форестер", його власнику було заподіяно матеріальну шкоду з урахуванням інфляції, сума якої становить 80360 грн. 38 коп. Така стягнена з відповідача. Крім того у відшкодування моральної шкоди з відповідача стягнено 10000 грн.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

У відповідності до ст..1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 вересня 2004 року біля 19 год. 30хв. поблизу хутора Вульки Пустомитівського району Львівської області сталося ДТП, внаслідок якого зіткнулись автомобілі НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіль "Субару - Форестер" д/н 00027ТС під керуванням ОСОБА_3 Під час ДТП автомашини отримали технічні пошкодження.

Відносно водія ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст.130 і 124 КУпАП.

Згідно постанови судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2004 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст.130 і 124 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення.

З аналізу оглянутої в судовому засідання справи про адміністративне правопорушення та постанови від 24 грудня 2004 року, вини ОСОБА_2 у вчиненні такого не встановив.

При розгляді справи в суді першої інстанції, представниками відповідача заявлялось клопотання про призначення трасеологічної та технічної експертизи, проти чого заперечувала сторона позивача і таке було відхилено судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. А судом не встановлено вини третьої особи ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

А тому у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову.

Відтак рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись: ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.2, 309 ч. 1 п. 1,2,3,4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ТзОВ "Віктар" задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП "Віктар", третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий :

Судді: