Апеляційний суд Чернівецької області
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року м. Чернівці

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів Кулянди М.І., Височанської Н.К.

при секретарі Максимюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, малого підприємства «Білфед Вм» про визнання договору купівлі продажу недійсним, за апеляційними скаргами малого підприємства «Білфед Вм», ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду від 2 лютого 2010 року,

встановила :

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, малого підприємства «Білфед Вм» про визнання договору купівлі продажу недійсним.

Зазначав, що він є засновником малого колективного підприємства «Білфед - Вм» з моменту його утворення і його частка в статутному капіталі складає 14914,06 грн. або 40,2 %, ОСОБА_3 належить частка в 15952, 85 грн., або 43 % , ОСОБА_4 6232,75 грн., або 16,8 %.

У подальшому відповідачі 17 листопада 2008 року уклали між собою договір купівлі продажу, відповідно до умов якого мале колективне підприємство «Білфед-Вм» передало у власність покупця ОСОБА_2 нежитлові будівлі, розташовані в с. Клішківці Хотинського району по вул. Дружби народів № 62 «а», а саме контора літ. А, цегла загальною площею 45,4 кв.м.; склад літ. Б, дерево загальною площею 107,8 кв.м.; склад літ. В, дерево загальною площею 10,5 кв.м.; насосна літ. Г; гараж - склад літ. Д, цегла загальною площею 294,5 кв.м., склад літ. Ж, дерево, загальною площею 83,1 кв.м.; склад літ. З, дерево, загальною площею 9,2 кв.м.; вбиральні - 1; огорожа 1-3; сарай літ. К, цегла за ціною в 19933 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору.

Вважає, що правочин вчинено його директором , який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, поскільки відповідно до п.4.6.2.Статуту підприємства прийняття рішення про укладення правочинів на суму, що перевищує 50 % балансової вартості активів підприємства.

Просив визнати договір купівлі продажу від 17 листопада 2008 року недійсним з моменту його підписання та застосувати наслідки його недійсності-реституцію.

Рішенням Хотинського районного суду від 2 лютого 2010 року позов задоволено визнано договір купівлі продажу від 17 листопада 2008 року недійсним.

В апеляційних скаргах мале підприємство «Білфед Вм» та ОСОБА_2 просять рішення Хотинського районного суду від 2 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилаються, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та прийнято з порушенням норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що згідно п.4.6.2 Статуту МП «Білфед-Вм» директор має право укладати правочини на суму до 50% балансової вартості активів підприємства за даними останньої звітності підприємства. Однак у оспорюваному договорі не вказано, що обєкти які відчуджуються мають вартість 50% балансової вартості активів та не зазначено результатів фінансової звітності підприємства.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Колегія суддів вважає, що права позивача ОСОБА_1 не порушено, оскільки предметом оспорюваного договору є майно малого підприємства «Білфед Вм», а позивач не є стороною зазначеного договору, а лише засновником цього підприємства і має право на отримання частки та дивідендів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тому зазначення у договорі купівлі-продажу балансової вартості обєктів, які відчужуються і результати фінансової звітності підприємства є необовязковим, оскільки не відноситься до істотних умов цього договору, Відсутність вищенаведеного у договорі не може бути підставою визнання його недійсним .

Відповідно до п.4.6.2 доповнень № 5 Статуту МП «Білфед-Вм» до повноважень директора підприємства відноситься прийняття рішень про укладення правочинів на суму до 50% балансової вартості активів підприємства за даними останньої фінансової звітності підприємства.

За даними останньої фінансової звітності баланс підприємства станом на 01.10.2008 року активи підприємства становили 42,6 тис. грн. Балансова вартість будівель, що відчужені за спірним договором складає 11,17 тис.грн., а продаж здійснено за 19,933 тис. грн. І балансова вартість будівель і ціна їх продажу є меншими 50% балансової вартості активів підприємства.

Згідно з рішенням загальних зборів засновників підприємства від 23.07.2008 року було вирішено продати спірний обєкт. Вищезазначене рішення не оскаржувалось і було чинним на момент укладення договору купівлі продажу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що директор підприємства діяв в межах своїх повноважень при укладенні договору купівлі-продажу від 17.11.2008 року.

Відповідно до ст.ст.215 ч.1, 203 ЦК України підстав для визнання недійсним договору колегія суддів не вбачає.

За таких обставин ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги малого підприємства «Білфед Вм» та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду від 2 лютого 2010 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, малого підприємства «Білфед Вм» про визнання договору купівлі продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно