Справа № 22ц-4525/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 15.06.2010
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Г оловуючого судді: Лащенка В.Д.,

судців: Волохова Л. А,, ОСОБА_1,

при секретарі: Бистрій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м.Броварах Київської області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м.Броварах Київської області про визнання дій неправомірними, зобов»язання перерахувати та виплатити недоплачені кошти ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Броварах про визнання дій неправомірними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії, які в ході розгляду справи уточнював. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії із встановленням II групи іїівалідності, а тому згідно ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року державні пенсії такій категорії осіб не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Також позивач зазначила, що згідно ст. 50 цього Закону їй, як особі, що віднесена до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинна бути теж призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віїсом. У грудні 2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок їй розміру пенсії, проте Управління ПФУ у м. Броварах відмовило їй в здійсненні перерахунку пенсії, обґрунтовуючи це тим, що обчислення пенсій та надбавок, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28 травня 2008 року №530 (надалі - постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530) та постанови Кабінету Міністрів України "Про пі двищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16 липня 2008 року №654.

ОСОБА_2 просила суд визнати дії відповідача щодо нарахування їй пенсії неправомірними, зобов'язати управління ПФУ в м. Броварах провести перерахунок розміру державної та додаткової пенсій як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та інваліду другої групи, виходячи з того, що розмір державної пенсії має становити 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткової - 75% мінімальної пенсії за віком, зобов'язати відповідача здійснювати йому виплату пенсії у такому розмірі з 22 травня 2008 року по час винесення рішення судом.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2010 року позов задоволено.

Визнано дії управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області неправомірними.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області здійснити перерахунок розміру державної пенсії ОСОБА_2 як особі віднесеної до І категорії, інваліду II групи, виходячи з того, що розмір державної пенсії повинен становити вісім мінімальних пенсій за віком, встановлених на момент виплати, а додаткової - 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати, зобов'язано відповідача здійснити позивачу виплату пенсії у зазначеному розмірі з 22 травня 2008 року по 31 січня 2010 року згідно вимог ст. ст. 50, 54 та ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління Пенсійного фонду України у м.Броварах подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність рішення суду, порушення Броварським міськрайонним судом Київської області норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом II групи, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у м. Броварах та отримує пенсію відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віїсом.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

ОСОБА_2, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала пенсію та додаткову пенсіїо значно нижчу, ніж це передбачено ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Виріїпуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,.їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року та постанова КМУ № 654 від 16.07.2008 року , суперечать вимогам ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії та додаткової пенсії по другій групі інвалідності, повязаної з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених інтими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Однак, ч. 2 ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції з урахуванням вище викладеного прийшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог починаючи з 22 травня 2008 року, так позов подано 04 грудня 2009 року, згідно штампу суду першої інстанції (а.с.2).

За таких підстав апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у м.Броварах Київської області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2010 року підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині проведення перерахування та виплат.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Броварах Київської області задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2010 року змінити в частині проведення перерахування та виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області, починаючи з 04 грудня 2008 року по 31 січня 2009 року провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_2, визначити розмір та виплатити заборгованість відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: