Справа № 22ц- 202/2010р. Головуючий у 1 інст. Матвієнко А.І.
Категорія 45 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Безп`ятко О.І.

за участі представника прокуратури Львівської області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Пустомитівського району Львівської області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2008 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2008 р. частково задоволено позов ОСОБА_2 до Пустомитівської районної державної адміністрації, із залученням до участі у справі в якості 3- ї особи голови ОСОБА_3 сільради, про визнання нечинним рішення Пустомитівської районної державної адміністрації № 04/12 - 1648 від 30 липня 2008 р. про відмову у передачі земельної ділянки у власність та щодо зобовязання Пустомитівської районної державної адміністрації про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 1, 2861 га на території ОСОБА_3 сільської ради для ведення особистого селянського господарства на підставі ст. 119 Земельного кодексу України. Судом постановлено зобовязати Пустомитівську районну державну адміністрацію прийняти рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Дане рішення суду оскаржив прокурор Пустомитівського району Львівської області, який в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення ст. 119 Земельного кодексу. Окрім того, суд не врахував, що розпорядження з питання передачі позивачу у власність спірної земельної ділянки не видавалось, тому ухвалюючи рішення про зобовязання райдержадміністрації передати земельну ділянку у власність позивачу, суд вийшов за межі своєї компетенції. Суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки не повно зясував обставини щодо місця розташування земельної ділянки та не визначив у звязку з цим, до компетенції якого органу належить вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника прокуратури Львівської області ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи позовні вимоги, та дійшовши висновку про правомірність користування позивачкою спірною земельною ділянкою, яка розташована за межами населеного пункту, суд не зясував, чи приймалось рішення відповідної ради про виділення позивачці спірної земельної ділянки, чи складався акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі, чи видавався правовстановлюючий документ. Однак необхідність встановлення цих обставин випливає з вимог ст.ст. 22,23 Земельного кодексу України 1991р., чинного на час виділення позивачці земельної ділянки.

Поряд з цим, при прийнятті рішення суд помилково виходив з положень ст.119 Земельного кодексу України (що набрав чинності з 1 січня 2002 р.) щодо передачі ОСОБА_4 цієї земельної ділянки за набувальною давністю, оскільки перехідні та прикінцеві положення цього кодексу не передбачають зворотної дії даної норми, тому 15 - ти річний термін користування земельною ділянкою слід обраховувати з 1 січня 2001 року з врахуванням п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а отже передавати земельну ділянку у власність громадян на підставі набувальної давності можна не раніше 1 січня 2016 року в порядку, встановленому Земельним кодексом, що судом залишено поза увагою.

Зобовязуючи Пустомитівську райдержадміністрацію прийняти рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 судом першої інстанції чітко не встановлено точне місце розташування спірної земельної ділянки - в межах с. Підберізці, чи за його межами, не встановлено обєктом якої власності - комунальної чи державної є спірна земельна ділянка, хоча це має суттєве значення, виходячи з вимог ч.1,3 ст. 122 ЗК для правильного визначення органу влади, до компетенції якого належить вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність, а відповідно і правильне визначення належного відповідача.

Для зясування вказаних обставин Пустомитівська райдержадміністрація у письмовому запереченні на позов заявила клопотання про притягнення до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_3 сільську раду, проте вказане клопотання судом в порушення вимог ст. 168 ЦПК взагалі не розглядалось, а натомість за усним клопотанням представника позивача з порушенням ст.ст. 35,36 ЦПК в якості третьої особи був залучений голова сільської ради, який визнав позов, хоча рішення у справі на його особисті права та обовязки не впливають, а зачіпають інтереси сільської ради.

Наведене свідчить про те, що суд вирішив питання про права та обовязки сільської ради, яка не брала участь у розгляді справи.

При прийнятті рішення, суд належно не врахував норми ч. 1 ст. 374, частин 1 та 5 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні та положення частин 1 та 3 Земельного кодексу України щодо визначення власника спірної земельної ділянки та визначення правомочності і повноважень ОСОБА_3 сільської ради та районної державної адміністрації щодо володіння і розпорядження цією землею.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що при здійсненні повноважень власника землі рада або райдержадміністрація не є субєктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито в п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, а є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

Згідно із ч.1 ст. 15 ЦПК України розгляд справ у спорах, що виникають із земельних відносин, належить до компетенції судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного та того, що предметом спору є право власності на конкретну земельну ділянку, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин, правильно відкрив провадження у справі за нормами ЦПК та розглянув справу в порядку цивільного судочинства, проти чого позивач не заперечував, тому саме по собі посилання у позовній заяві, яка не визначена як адміністративний позов на ст. 104 КАС України, на думку колегії суддів правового значення немає.

Таким чином, при розгляді справи по суті суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, застосував матеріальний закон, який не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, проте допущене судом першої інстанції процесуальне порушення позбавляє суд апеляційної інстанції можливості ухвалити нове рішення, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та направлення справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, перевірити обґрунтованість позовних вимог та заперечень проти позову та ухвалити рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 5 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, п. 6 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Пустомитівського району Львівської області задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2008 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд іншим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий Павлишин О.Ф.

Судді Штефаніца Ю.Г.

ОСОБА_5