Нетішинський міський суд Хмельницької області
Справа № 2-21-10
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької
в складі: головуючої судді -КулешаЛ.М. при секретарі- Лисюк О.О.
з участю представників позивачки- Януля В.С., ОСОБА_1 представника відповідача ДП НАЕК «Енергоатом» ВП ХАЕС -ОСОБА_2 представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_4, діючої в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ДП НАЕК «Енергоатом» ВП ХАЕС. третя особа без самостійних вимог на стороні позивачки-орган опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання права спільної часткової власності, вселення та покладення обов'язку по сплаті коштів по договору позики, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа на стороні позивача: ДП НАЕК «Енергоатом» про виділення квартири з покладенням обов'язку виконати зобов'язання по договору позики та стягнення грошової компенсації,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 1.1., неодноразово змінюючи свої позовні вимоги та остаточно визначившись з ними, просить визнати право спільної часткової власності на квартиру № 57, в будинку № 26. по пр-кту Незалежності, в м. Нетішин, в рівних частках по 1/3 частині, за кожним, за нею. сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем ОСОБА_6, вселити їх з сином у спірну квартиру та покласти на неї зобов'язання по поверненню позики згідно договору безвідсоткової цільової позики № 1473 від 30.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ДП НАЕК «Енергоатом»ВП ХАЕС, в сумі 75 762,50 грн. Витрати по справі покласти на відповідача.
В обгрунтування позову вказує, що спірна квартира куплена відповідачем, за рахунок коштів, в сумі 174 000 грн., наданих ДП НАЕК ВП ХАЕС, згідно договору безвідсоткової цільової позики № 1473 від 30.05.2006 року. Після придбання квартири їх сім'я почала проживати в ній і вони були зняті з квартирного обліку ВП ХАЕС у зв'язку із забезпеченням житлом. Шлюб між нею та ОСОБА_6 розірвано 27.01.2009 року. Відповідач не дає можливості проживати в квартирі, ключа від вхідних дверей у неї не має, що порушує її та дитини права. Станом на 06.02.2009 року, на час вступу рішення суду про розірвання шлюбу в законну силу, ОСОБА_6 було сплачено позику в сумі 22 475 грн., залишок становив 151 552 грн. Оскільки їх син ОСОБА_9 малолітній, то неповернуту суми позики вони повинні сплатити з ОСОБА_6, в рівних частках, по 75 762,50 грн., кожний.
В судовому засіданні позивачка та її представники ОСОБА_10 і ОСОБА_1 позов підтримали. Зустрічний позов ОСОБА_6 заперечували.
Відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить виділити йому квартиру № 57, в будинку № 26, по пр-кту Незалежності, в м. Нетішин, поклавши на нього обовязок погасити заборгованість по договору позики № 1473 від 30.05.2006 року. Крім того, стягнути з нього, на користь ОСОБА_7, грошову компенсацію в розмірі 53 532,00 грн., за належну їй 1/5 частку в спірній квартирі та стягнути з неї
понесені ним судові витрати.
В судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_11 позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали, зустрічний позов підтримали, посилаючись на те, що квартиру, яка є предметом спору неможливо реально поділити в натурі із облаштуванням кожному співвласнику помешкання окремо, також неможливо використовувати її спільно, оскільки між ним та відповідачкою склались неприязні стосунки і на даний час у нього є інша сім'я. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 01.06.2006 року. її вартість становила 172 040.00 гривень. Станом на 01.02.2008 року, на день фактичного припинення між ним та ОСОБА_7 подружніх стосунків, в рахунок погашення заборгованості по договору позики було виплачено із коштів, що належали їм як подружжю - 13 775 гривень, сума заборгованості становила 160 225.00 гривень. Так як в подальшому вказана сума зменшувалась за рахунок внесених ним коштів і він змушений буде надалі виконувати зобов'язання за договором позики, тому вважає, що суд може відступити від засад рівності часток подружжя і визнати їхні з ОСОБА_7 частки на спірну квартиру, з урахуванням збільшення вартості квартири на 1.02.2008 року з 172 040.00 гривень до 267357.00 гривень та наявністю заборгованості в сумі 160 225.00 гривень відповідно за ним на 4/5 частки квартири, а за відповідачкою на 1/5 частки квартири.
Представник ДП НАЕК «Енергоатом» ВП ХАЕС ОСОБА_2 позов ОСОБА_7 не визнала, позов ОСОБА_6 підтримала і пояснила, що позика підприємством надавалась ОСОБА_6, як працівнику ХАЕС, на придбання житла для всіх членів його сім'ї. З ним укладався договір позики і він особисто повинен нести відповідальність за невиконання зобов'язання. ДП НАЕК «Енергоатом» не дає згоди на зміну умов договору, оскільки цільова позика може надаватись виключно працівникам ВП «ХАЕС» і заперечує проти внесення коштів на погашення частини позики позивачкою.
Прокурор - Супрун О.О. та представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги ОСОБА_7 і, кожен окремо, пояснили, що права малолітнього ОСОБА_12 не можуть бути порушенні. Оскільки він з батьками поселився в спірне житло і був знятий з квартирного обліку, то за ним повинно бути визнано право власності і проживання в квартирі № 57, в будинку № 26, по пр-кту Незалежності, в м. Нетішин.
Свідок ОСОБА_13 показала, з лютого 2008 року проживає та веде спільне господарство зГришкомС.Є.
Заслухавши сторін. їх представників та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а ОСОБА_14 в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав:
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч.З ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Ч. 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Частина 1 статті 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 1.1, та ОСОБА_14 перебували в шлюбі до 27.01.2009 року . Від шлюбу мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.
30.05.2006 року між ДГІ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та ОСОБА_14 укладено договір безвідсоткової цільової позики № 1473, згідно якого Позикодавець надав Позичальнику безвідсоткову цільову позику в розмірі 174 000 (сто сімдесят чотири тисячі) гривень для придбання житлового приміщення на вторинному ринку житла м. Нетішині Хмельницької області, а Позичальник
зобов'язувався використати позику за цільовим призначенням і повернути її у визначений цим договором строк.
01 червня 2006 року, відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_15, ОСОБА_6 купив квартиру під номером 57, що знаходиться в м. Нетішині. по проспекту Незалежності, в будинку під №26. Вказаний договір ОСОБА_6 уклав в період перебування в шлюбі з ОСОБА_7, в інтересах сім'ї.
16 серпня 2006 року між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (Іпотекодавцем) укладено іпотечний договір, відповідно до якого за договором безготівкової цільової позики №1473 від 30 травня 2006 року. Іпотекодержатель надав Іпотековцю безвідсоткову позику на придбання квартири в сумі 174 000 (сто сімдесят чотири тисячі) гривень, строком на 20 (двадцять) років (240 місяців), з порядком його виконання, строками та графіком погашення, умовами погашення, передбаченими основним договором. Для забезпечення виконання умов основного договору вказану раніше квартиру було передано в іпотеку.
Із п.З іпотечного договору слідує, що Іпотекодавець передає в іпотеку предмет іпотеки за згодою дружини ОСОБА_7, що стверджується її заявою.
Як зазначено вище, укладення ОСОБА_6 вказаних договорів було здійснено за згодою дружини ОСОБА_7, що свідчить про те, що вона дала згоду на отримання кредиту й у неї виник обов'язок перед ВП ХАЕС щодо його погашення.
Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності бувшого подружжя ОСОБА_8, тому за їх сином не може бути визнано право власності на частку в цій квартирі.
Так як ОСОБА_7 дала згоду на укладення договору іпотеки і у неї виник обов'язок перед ВП ХАЕС щодо його погашення, тому на позивачку може бути покладено обов'язок по сплаті коштів по договору безвідсоткової цільової позики, в який, відповідно до п.6.1 розділу 6 цього договору можливо внести зміни та доповнення. Доводи представника ДП НАЕК «Енергоатом» ВГ1 «ХАЕС» про неможливість погашення частини позики ОСОБА_7 є безпідставними.
Суд не вбачає підстав для зменшення частки ОСОБА_7 в спільній сумісній власності подружжя, оскільки відповідно до ч.І ст.70 СК України їх частки є рівними. Зобов'язання позивачки по погашенню позики виникають після розірвання шлюбу з відповідачем.
Повна вартість спірної квартири в сумі 174 000,00 грн. була оплачена подружжям ОСОБА_8 за рахунок кредитних коштів, одержаних ОСОБА_6 на підставі договору позики № 1473 від 30.05.2006 року. На час розірвання шлюбу позику було погашено в сумі 22 475 грн. Неповернута сума позики, яку повинні сплатити ОСОБА_6 та ОСОБА_7. в рівних частках, становить - 75 762,50 грн.
Крім того, судом встановлено і це не заперечує відповідач ОСОБА_6, що ОСОБА_7 не має ключа від квартири і доступу до неї, у зв'язку з чим немає можливості, разом з сином, проживати в спірному житлі, а тому її права та право малолітнього ОСОБА_12 на житло, яке він має відповідно до ст.156 ЖК України, підлягають поновленню.
Зустрічний позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема квартиру, допускається лише за його згодою. Такої згоди ОСОБА_7 не давала.
Керуючись ст.ст. 10,60,84,88,209,212, 214-215 ЦПК України,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, в рівних частках, по Уг частині за кожним.?
Вселити ОСОБА_7 та малолітнього ОСОБА_12 в квартиру №57, в будинку №26. по проспекту Незалежності в м.Нетішині.
В решті позовних вимог відмовити.
Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_7, третя особа на стороні позивача: ДП НАЕК «Енергоатом» про виділення квартири з покладенням обов'язку виконати зобов'язання по договору позики та стягнення грошової компенсації.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі-51 грн. та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду, через Нетішинський міський суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Кулеша Л.М.