Справа № 22ц-1807 Головуючий у 1 інстанції: Савуляк Р.В.
Категорія: 37 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Панчуку І.С.,

за участі представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою від імені ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2006 року, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2006 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 ДПІ про надання додаткового строку на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, який помер 9 листопада 1998 року, матері, ОСОБА_7, яка померла 20 вересня 2000 року та його брата ОСОБА_8, який помер 28 січня 2003 року, кожен з яких на час смерті проживав в будинку по вул. Шашкевича, 6 в м. Соснівка Львівської області.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2006 року позов ОСОБА_3 задоволено та визнано що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин та визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в два місяці.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_9, діючи за дорученням ОСОБА_1, від імені та в інтересах останньої подала апеляційну скаргу на це рішення. Апелянт зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні судом неповно з'ясовані обставини справи, не визначено коло всіх спадкоємців та належних відповідачів, порушено норми матеріального і процесуального права. Вважають, що оскаржуване рішення безпосередньо порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 та інших спадкоємців. Просить оскаржуване рішення скасувати а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Загальновідомо, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК Української РСР 1963 року, якщо спадщина відкрилась до 1 квітня 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи на момент смерті ОСОБА_6, який помер 9 листопада 1998 року, в його будинку були прописані та проживали дружина ОСОБА_7 та їхні діти: ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_10, які відповідно до ст.ст.529 ЦК Української РСР (1963 року) мали право на прийняття спадщини в рівних частках з моменту її відкриття (а.с.29-34).

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що вказане коло спадкоємців відмовилось від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6. І навпаки, факт їхньої прописки та фактичного проживання у спірному будинку відповідно до ст.549 ЦК Української РСР(1963 року) міг свідчити про їхній фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном у відповідних частках. Однак суд ці питання не досліджував.

У відповідності до ст.553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття відкриття.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_7, яка померла 20 вересня 2000 року, її донька ОСОБА_1 була прописана в її будинку по вул. Шашкевича, 6 в м.Соснівка та у визначений законом термін від прийняття спадщини після смерті матері не відмовилась, а написала відповідну заяву лише 22 серпня 2001 року, до того ж не зазначивши на чию користь здійснена така відмова.

Відсутні в матеріалах справи і беззаперечні докази того, що ОСОБА_1 на день смерті матері не проживала в спірному будинку та фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном. Не надано таких ОСОБА_3 і в запереченнях на апеляційну скаргу.

Однак суд фактичні правовідносини у звязку з даними обставинами не зясовував та покликання позивача на те, що ОСОБА_1 відмовилась від спадкування після смерті матері належно не перевірив (а.с.45).

Відсутні в матеріалах справи і будь-які дані про те, що ОСОБА_1, фактично проживаючи у спірному будинку, відмовилась від прийняття спадщини і після смерті брата ОСОБА_8, який помер 28 січня 2003 року.

Суд на дані обставини не звернув увагу та не перевірив можливість фактичного вступу ОСОБА_1 в управління або володіння спадковим майном після його смерті.

В ході апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_3 не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини як після смерті батька ОСОБА_6 так і брата ОСОБА_8.

Оскільки викладені обставини справи з достатньою очевидність свідчать про те, що спірні правовідносини зачіпають права та законні інтереси ОСОБА_1, суду слід було вирішити питання про залучення останньої до участі у справі в якості відповідача, чого зроблено не було.

Частиною 1 п. 4 ст. 311 ЦПК України встановлено, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, якщо суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, у справах про продовження строку для прийняття спадщини органи місцевого самоврядування є належними відповідачами лише за умови відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами.

Таким чином, суд не вправі був залучати до розгляду справи в якості належного відповідача ОСОБА_5 ОДПІ, не перевіривши коло інших спадкоємців померлих осіб. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, яка в порушення положень ст.224 ЦПК України була розглянута в заочному порядку.

Поряд із зазначеним, вирішуючи даний спір, суд невірно застосував норми матеріального права. Задовольнивши позов на підставі положень ст.1272 ЦК України (2004 року) , суд не звернув увагу на те, що спірні правовідносини регулюються ЦК Української РСР (1963 року), яке не містить такого поняття, як «надання додаткового строку для прийняття спадщини».

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що в своїх позовних вимогах ОСОБА_3 фактично просив надати додатковий строк для прийняття спадщини не собі, а ОСОБА_8 (а.с.2).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, а справу підлягає передачі на новий судовий розгляд, в ході якого суду слід визначити коло всіх спадкоємців, вирішити питання щодо залучення їх до участі у справі, правильно визначити характер і коло субєктів спірних правовідносин та вирішити спір на підстав норм матеріального права, які їх регулюють на час виникнення спірних правовідносин.

З урахуванням зазначеного та керуючись ст..303, п.5 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.311 ст.ст.313-315, 317 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд першої інстанції іншим суддею.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Павлишина О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_11