Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-214/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2010 року Петропавлівський районний суд

Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на домоволодіння

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на домоволодіння до відповідача ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на початку осені 2009 року він домовився з відповідачем про придбання домоволодіння № 20 по вул. Червона в с. Запоріжжя Петропавлівського району, Дніпропетровської області. 15.12.2009 року між ними було складено письмову розписку про виконання умов договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріально, тому що право власності на вказане домоволодіння належало матері відповідача ОСОБА_3, яка померла 08.02.2006 року. За домовленістю сторін відповідач в якнайкоротші строки повинна була оформити на своє ім'я спадщину та в подальшому оформити в нотаріальному порядку правочин між ними відповідно до діючого законодавства. Відповідач є єдиним спадкоємцем першої черги на все майно померлої ОСОБА_3 Однак коли відповідач звернулася до нотаріальної контори, то нотаріус відмовила їй через відсутність правовстановлюючого документу на будинок та пропущення строку звернення із заявою та порадила звернутися до суду. Після таких пояснень відповідач відмовилась від подальшого оформлення спадкового майна і на прохання позивача ніяк не реагує, пояснюючи що з її сторони було виконано всі умови правочину.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечує.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що житловий будинок № 20 по вул. Червона в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області належить на праві приватної власності ОСОБА_3, яка померла 08.02.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 082668.

Коли відповідач донька померлої, звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, то нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через те, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок та через пропуск строку для подання заяви, що підтверджується відмовою нотаріуса.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя батько заповіту не залишив, а тому я є спадкоємицею за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином позивач є спадкоємицею першої черги, так як є рідною донькою померлої.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідач від спадщини не відмовлялася, фактично її прийняла, тому суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частинні визнання за відповідачем як за спадкоємцем за законом права власності спірний житловий будинок.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму.

Норми даної статті, а саме умови договору купівлі-продажу, сторонами виконано, тобто відповідач передала позивачеві у користування житловий будинок, а він в свою чергу розрахувалася за нього в повному обсязі сплативши відповідачеві грошові кошти в сумі 85000 гривень, що підтверджується розпискою відповідача від 15.12.2009 року та визнано сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Письмовим підтвердженням укладення договору суд вважає розписку від 15.12.2009 року надану відповідачем позивачу та скріплену підписом відповідача.

Стаття 220 ч. 2 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що відповідач дійсно ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З моменту укладення договору позивач володіє будинком і ніхто його право власності до суд не оспорив.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Так як сторонами умови договору купівлі-продажу виконано повністю, позивач фактично володіє вказаними житловим будинком, проживає в ньому, відповідач претензій до нього не має, проти задоволення позову не заперечує, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-214 ЦПК України, ст. ст. 655, 657, 220, 207, 328, 334, 1216, 1217, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, як за спадкоємцем за законом, право власності на житловий будинок № 20 по вул. Червона в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 20 по вул. Червона в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області укладений 15.12.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 20 по вул. Червона в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя