АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.,

Суддів: Панченка О.О, ОСОБА_2,

При секретарі: Ачкасовій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на коридор до квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував на неоднаковість застосування судом законодавства при вирішенні подібних спорів.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, що згідно договору купівлі-продажу позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України самовільними вважаються житлові будинки чи інші споруди, побудовані без належного дозволу чи проекту, або із значним відхиленням від нього.

Згідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимоги власника, суд може визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб.

Також судом встановлено, що уповноважені службові особи, а саме в.о. головного державного санітарного лікаря , головного державного інспектора з пожежного нагляду надали свої висновки, згідно яких вони не заперечують проти подальшої експлуатації самовільно перепланованої квартири АДРЕСА_2.

Окрім того, згідно висновку будівельно технічного дослідження експерта від 06 серпня 2010 року самовільне перепланування вказаної квартири, відповідає вимогам будівельних норм та правил і знаходиться в задовільному стані та може безпечно використуватися.

Згідно додатку № 1 до наказу Державного комітету України по житлово комунальному господарству від 31 грудня 1991 року № 135 визначено, що до допоміжних приміщень жилого будинку відносяться сходові клітки, вестибулі, перехідні шлюзи, поза квартирні приміщення.

Допоміжні приміщення, відповідно до п.2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом свідоцтвом про право власності на квартиру.

Звідси, вірним є висновок суду, що обєкт нерухомості, який є предметом спору, збудований без порушень чинних будівельних норм і правил, інших державних стандартів з питань будівництва, але порушує права інших осіб.

При цьому, суд правомірно взяв до уваги, що відповідно до Конституції України всі субєкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник неприватизованих квартир і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто не має пріоритетного права користуватись та розпоряджатись цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та інше.

Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України, виключно законами України.

З урахуванням викладеного, районний суд дійшов вірного висновку, що питання щодо згоди власників квартир співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку на надбудову поверхів, улаштування мансард та ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень, має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.7 правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою КМ України від 24 січня 2006 року №45 власник та наймач квартири зобовязаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Враховуючи те що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували згоду всіх співвласників багатоквартирного будинку №5 по провулку Зоряний на визнання права власності за позивачем на додаткову площу коридору, яка була збільшена за рахунок приєднання поза квартирного коридору, який знаходиться у спільної сумісної власності всіх мешканців будинку , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, на те підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11 жовтня 2010 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: О.О. ОСОБА_6 ОСОБА_2