Богодухівський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Шалімова Д.В.,

при секретарі Макушинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за позовом ОСОБА_1 до філії Харківського головного регіональне управління закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії «Харківського головного регіонального управління» Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що з 20 березня 2008 року позивач працював на посаді інкасатора Бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського ГРУ «ПриватБанк». 17 квітня 2009 року згідно наказу № ZAKL-2009/1-2515 його було звільнено з посади інкасатора в звязку з втратою довіри в порядку п.2 ст. 41 КЗпП України на підставі висновку службового розслідування. Позивач вважає, що ним не було вчинено ніяких винних дій, що були б підставою для втрати довіри з боку власника або уповноваженого органу, оскільки висновки службового розслідування не відповідають фактичним обставинам справи, які мали місце. Службовим розслідуванням встановлено, що 27 березня 2009 року інкасатор бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського головного регіонального управління «ПриватБанк» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно встановленого маршруту, приблизно о 16 годині 45 хвилин отримав і касі у касира-операціоніста відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 інкасаторський мішок з 1 880.00 ЕВРО та 2 500.00 доларів США, в якому також знаходились прибутково-видатковий ордер № 1 та № 2 на вказану суму. Проте інкасаторський мішок з вказаними коштами до каси перерахунку не надійшов, що повідомляється в пояснення старшого касира каси розрахунків ОСОБА_3 Позивач зауважує також, що служба безпеки чомусь не враховує, що після отримання позивачем інкасаторського мішка в відділі № 66 він поклав його в машину, як того вимагає Інструкція. Після цього він разом з водієм та двома міліціонерами відправився далі по маршруту та жодного разу коли позивач виходив з машини, він був у супроводі одного міліціонера, а другий залишався в машині разом з водієм. Під час маршруту того дня до інкасаторських мішків крім позивача мали доступ ще три чоловіка, а саме водій інкасаторської машини та два міліціонера. Після проведення інкасації всіх вказаних на маршруті пунктів вони відправились до відділення, що знаходиться у м. Харкові на вул. Красношкільній набережній. У гаражному боксі позивачем та водієм було проведено розгрузку інкасаторський мішків. Міліціонери весь цей час залишались в гаражі поряд з інкасаторської машини. Під час здачі інкасаторських мішків з грошовими коштами старший касир перерахунку ОСОБА_3 не мала ніяких претензій до ОСОБА_1 щодо кількості мішків та суми грошових коштів в них. Претензії щодо зникнення інкасаторського мішка з грошовими коштами у сумі 1 880. 00 ЄВРО та 2 500.00 доларів США були предявлені лише по спливу чотирьох днів, а саме 31.03.2009 року.

Позивач після уточнення позовних вимог, просить суд скасувати наказ № ZAKL 2009/1-2515 від 17.04.2009 року Харківського ГРУ «ПриватБанк» про звільнення його за п. 2 ст. 41 КЗпП України в звязку з втратою до нього довіри, поновити його на посаді інкасатора Бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського ГРУ «ПриватБанк», стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17 959,58 грн.,заробітну плату за відпрацьований час в розмірі 1525,87 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі .

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та у своїх пояснення суду зазначив, що 30.03.2008 року ОСОБА_1 прийняти на роботу до Харківського ГРУ «ПриватБанк» на посаду інкасатора Харківського ГРУ «ПриватБанк». 27.03.2009 року бригада інкасації Харківського ГРУ Приватбанку проводила інкасацію згідно затвердженого графіку інкасації. В той час бригада складалась зі старшого бригади інкасатора ОСОБА_1, інкасатора водія ОСОБА_4 та двох співробітників міліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Відповідно до графіку інкасування, затвердженого керівником Бізнесу «Перевозка цінностей та інкасування» Харківського ГРУ «ПриватБанк» ОСОБА_7, 27.03.2009р. інкасатори серед іншого повинні були вивезти з відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» надлишкові кошти каси. Старший бригади ОСОБА_1 отримав в касі відділення № 66 у касира-операціоніста ОСОБА_2 для вивезення 1880,00 ЄВРО та 2500,00 доларів США, після чого відповідно до Інструкції, розписався в прибутково-видаткових касових ордерах № 1 та № 2 про отримання зазначених сум. Відповідно до п. 9 гл. 2 розділу ІІІ Інструкції доставлені і банківську установу валютні цінності інкасатори здають відповідальним особам під розпис. Відповідно до п. 4 гл. 3 розділу ІІ Інструкції під час виконання завдань з перевезення валютних цінностей та інкасації коштів відповідальність за роботу всієї бригади покладається на старшого бригади інкасації. Саме ОСОБА_1, як старший бригади, безпосередньо отримував під розпис кошти, що інкасувались в той день та повинен був особисто здати під розпис до каси перерахунку. Відповідно до п. 1 Типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 27.03.2008 року укладеного між Харківським ГРУ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 останній взяв на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку довірених йому цінностей.

Допитаний свідок ОСОБА_8, пояснив, що дійсно ОСОБА_1 як інкасатор та старший бригади, 27.03.2009 року проводив інкасацію обєктів, після чого вони приїхали в банк, де останній передав всі мішки з грошами в касу, при цьому в автомобілі будь-яких предметів не залишилось. Зазначив , що раніше як водій-інкасатор раніше розписувався в журналі прийнятих сумок , однак чому в той день не розписався пояснити не міг.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково , виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи наказом № Є.НА-КН-2008-192 від 26 березня 2008 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду інкасатора ГРУ «ПриватБанк» у підрозділ Бізнес «Перевозка цінностей та інкасації».

Згідно висновку службового розслідування від 17.04.2009р. встановлено, що 27 березня 2009 року інкасатор бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського головного регіонального управління «ПриватБанк» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно встановленого маршруту, приблизно о 16 годині 45 хвилин отримав і касі у касира-операціоніста відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 інкасаторський мішок з 1 880.00 ЕВРО та 2 500.00 доларів США, в якому також знаходились прибутково-видатковий ордер № 1 та № 2 на вказану суму. Проте інкасаторський мішок з вказаними коштами до каси перерахунку не надійшов, що повідомляється в пояснення старшого касира каси розрахунків ОСОБА_3

17 квітня 2009 року на підставі наказу № ZAKL-2009/1-2515 позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України, в зв'язку з втратою довіри.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Крім того, суд зазначає, що втрата інкасаторського мішка з грошовими коштами сталась також в наслідок халатних дій інших працівників Харківського ГРУ «ПриватБанк», які несумлінно та недбало ставилися до своїх обовязків. Так відповідно до пояснень касира-операціоніста відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» ОСОБА_2 з питання проведення операції інкасації в програмному комплексі SYBRIDGE, вона вказує, що операція була проведена 27.03.2009 року в 1701 . Відповідно касир ОСОБА_3 під час перевірки каси 27.03.2009р. повинна була встановити відсутність інкасаторського мішку бо данні програмному комплексі SYBRIDGE повинні відповідати зданим грошовим коштам, що підтверджується поясненнями касира ОСОБА_9 Вимоги п. 9 гл. 2 Розділу ІІІ Інструкції передбачають, що інкасатор здає грошові кошти під розпис, таким чином касир приймає їх також під розпис, однак касир ОСОБА_3 не вимагала від інкастора здачі коштів та самостійно здійснила їх прийом. Касир ОСОБА_9 у поясненнях вказує, що бачила в даних програмного комплексу SYBRIDGE залишки грошових коштів у ЄВРО та доларах, однак не звернула на це уваги та зазначила, що каса збіглась. Також відповідно до журналу від 27.03.2009 року мішки були прийняті не тільки від інкасатора ОСОБА_1, а також і від інкасатора ОСОБА_4. Таким чином за здачу грошових коштів відповідали обидва інкасатори .

За таких обставин суд дійшов висновку про достатність підстав втрати довіри зокрема до позивача та наявність підстав для звільнення його за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не здійснив належним чином розрахунок при звільненні з позивачем ОСОБА_1 В порушення вимог ст. 136 КЗпП України, відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 17.04.2009р. № ZAKL-2009/1-2515, при розрахунку з ним, відповідачем із суми кінцевого розрахунку утримувались грошові кошти в рахунок погашення шкоди в повному обсязі. Згідно інформації відповідача позивачу в разі його звільнення було нараховано 1862,17 грн., за утриманням податків та відрахувань сума складає 1525,87 грн. 27.05.09р. меморіальним ордером відповідач списав грошові кошти, що підлягали виплаті позивачу у випадку його звільнення у сумі 1525,87 грн., оскільки вважав що діями позивача завдана шкоди на суму 39385,40 грн. Проте п. 3 ч. 2 ст. 127 КЗпП України передбачено, що за наказом власника підприємства відрахування із заробітної плати працівника для покриття їх заборгованості підприємству при відшкодуванні шкоди завданої з вини працівника відбувається відповідно до ст. 136 КЗпП України, а саме покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Тому при утриманні цієї заборгованості з працівника перед підприємством із сум кінцевого розрахунку при звільненні необхідно враховувати обмеження на утримання, що встановлені ст. 128 КЗпП України. Таким чином стягнення із сум заробітної плати працівника недостачі в розмірі понад середньомісячної заробітної плати можливе лише на підставі заяви працівника (добровільно) або на підставі рішення суду. Відповідачем не надано до суду рішення про стягнення з позивача зазначених сум. Отже відповідачем в порушення закону не проведено повний розрахунок з позивачем, а отже вимога, щодо стягнення суми 1525,87 грн. за відпрацьований час підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що пропущено тримісячний строк звернення до суду передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України судом не приймається до уваги, оскільки позивач в межах зазначеного строку подав позовну заяву до суду, уточнення позовних вимог здійснено відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України якою передбачено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі предявлених доказів.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. ст. 41, 43, 116, 117, 127, 128, 136 КЗпП України, п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" та керуючись ст. ст. 3-11, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з філії Харківського головного регіонального управління закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заробітну плату за відпрацьований час в сумі 1525 (одну тисячу пятсот двадцять пять) гривень 87 коп. без утримання податків та інших обовязкових платежів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітку в межах місячного платежу в сумі 1525 (одну тисячу пятсот двадцять пять) гривень 87 коп. допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання через Богодухівський районний суд заяви про апеляційне оскарження даного рішення протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подання через Богодухівський районний суд апеляційної скарги на рішення протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. У разі, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяв про апеляційне оскарження, апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ