У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2010 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 15 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за №6682, та застосовано наслідки недійсності даного правочину.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що позивачем не надано жодних доказів того, що вона ввела його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину чи заперечував наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Договір дарування було укладено відповідно до вимог законодавства, а тому у суду не було правових підстав визнавати такий недійсним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У відповідності до ст. 229 ЦК України якщо особа , яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 15 листопада 2005 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої, укладено договір дарування згідно якого ОСОБА_2 відчужив квартиру АДРЕСА_2, яка належала йому на праві власності, ОСОБА_1

Задовільняючи позовні вимоги про визнання договору дарування квартири недійсним, суд першої інстанції вірно виходив з того, що під час укладення договору дарування ОСОБА_2 діяв під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тобто обставин, які мають істотне значення і є підставою для визнання договору дарування квартири недійсним. ОСОБА_2 вважав, що підписує договір довічного утримання, а стан хронічного сп'яніння зумовив неможливість усвідомлення ним фактичних обставин справи, істотних умов спірного договору та його правових наслідків. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_2 отримував від ОСОБА_1 певну матеріальну допомогу, що не передбачено договором дарування і може мати місце при укладенні договору довічного утримання.

Після укладення спірного договору, відчужене майно квартира не була передана обдарованій особі. Такою і надалі користувався і користується позивач.

Вищенаведене свідчить про те, що умисел позивача був направлений на укладення договору, згідно якого він зберігав за собою право на проживання в квартирі, при тому отримуючи матеріальну допомогу від особи з якою уклав договір (договір довічного утримання). А відтак помилявся в правовій природі правочину, уклавши договір дарування.

З наданих суду медичних документів встановлено, що позивач тривалий час до вчинення договору дарування дійсно хворів, неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з приводу хронічного алкоголізму, та характер його захворювання міг вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій як у момент вчинення договору дарування, так і після вчинення зазначеного договору. Дані обставини підтверджуються актом №303 комплексної стаціонарної судової психолого психіатричної експертизи, згідно якої ОСОБА_2 може легко піддаватися навіюванню та підпадати під вплив інших осіб. Під час посвідчення договору дарування 15.11.2005 року він міг підпасти під вплив зацікавлених осіб, а індивідуально психологічні особливості ОСОБА_2 суттєво вплинули на можливість правильно сприймати обставини під час вчинення правочину, на їх аналіз та прогноз наслідків вчинених ним дій. Дані обставини не спростовують висновку суду про помилку позивача щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору дарування

Визнаючи недійсним договір дарування з підстав передбачених ст. 229 ЦК України покликання на інші норми є зайвими.

Покликання апелянта є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: