Справа № 22ц-3598/10р. Головуючий у І-й інстанції Борейко С.В.
Категорія справи 45 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Глинському О.А.

та за участю ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 представника Львівської міської ради, третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 квітня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні його позову до Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Управління Держкомзему у м. Львові і Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області, про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,65 га, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Пирогівка, 8 (в подальшому „спірна земельна ділянка).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що суд не розібрався у питанні на якій саме правовій підставі ОСОБА_12 набув право користування земельною ділянкою площею 1,43 га, яка була передана ОСОБА_12 і членам його сімї у користування у 1946 році, як компенсація за примусово вилучені землі на території сучасної Польщі відповідно до Угоди між урядом УРСР і Польським Комітетом Національного Визволення про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР від 09.09.1944 року, а відтак вважає, що суд повинен був застосувати до спірних правовідносин норми п. „в ч.1 ст. 81, п. „а ч. 3 ст. 116, ч.ч. 1 і 2 ст. 118, п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, ч.5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень і п. 6 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005.

Вважає, що має право на приватизацію спірної земельної ділянки, як такої, що правомірно була отримана на підставі законодавства, яке діяло на час її отримання не залежно від розміру цієї ділянки та кількості разів звернення про її приватизацію.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Львівської міської ради і третіх осіб, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Земельним кодексом України встановлено, що:

-право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 78);

-громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

oпридбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

oбезоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

oприватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

oприйняття спадщини;

oвиділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч.1 ст.81);

-громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст.116);

-безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

oприватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

oодержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

oодержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 111);

-передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, встановлених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116);

-громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах не більше 0,10 гектара (п. „г ч.1 ст. 121);

-право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ст. 126).

Будь-які рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання позивачу або будь-якій іншій особі спірної земельної ділянки у матеріалах справи відсутні.

Доводи апелянта з посиланням на постанову Виконавчого комітету Винниківської ОСОБА_13 депутатів трудящих Львівської області від 18.11.1946 року до уваги прийматись не можуть, оскільки цим рішенням органу місцевого самоврядування переселенцю з Польщі ОСОБА_12 було передано лише садибу, яка складалася з хати і стайні з стодолою, а не спірну земельну ділянку (а.с. 22).

На даний час спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Львова і, з урахуванням вище наведеного, безспірним є те, що ця земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади м. Львова.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, а відтак власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як зазначалося вище, ч. 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, а відтак суд не вправі вирішувати питання, які віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 ЗК України і в разі незгоди з рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з питання, віднесеного у галузі земельних відносин до їх компетенції, громадянин вправі звернутися до суду з позовом про визнання недійсним такого рішення, однак у матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача з питання безоплатної приватизації спірної земельної ділянки до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і, відповідно, згаданими органами рішення з цього питання не приймалося.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач (апелянт) вже скористався своїм правом на безоплатне одержання земельних ділянок із земель комунальної власності територіальної громади м. Львова як для обслуговування жилого будинку (а.с. 58), так і для ведення особистого селянського господарства (а.с. 16).

Вище наведених фактів доводи апеляційної скарги не спростовують, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 квітня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: