Справа № 2-87/10
Провадження № __________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2010 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою, а також за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на ? частини житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому належить на праві власності ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, а інша ? частина будинку належить його рідній сестрі ОСОБА_2. Відповідачка в Синельниківському МБТІ свою частку будинку не реєструє і в добровільному порядку ділити будинок не бажає. Просить суд виділити йому в натурі ? частину вищезазначеного будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, згідно якої позовні вимоги ОСОБА_1 вона не визнає у звязку з тим, що 29 січня 2002 року померла її мати ОСОБА_3, яка за час життя проживала разом з батьком відповідачки ОСОБА_4 у вищезазначеному будинку. Шлюб між ними був укладений 08 червня 1955 року. Під час спільного проживання батькам належав вказаний будинок на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності, посвідченого в Синельниківській держнотконторі 15 березня 1956 року. 30 листопада 1987 року будинок введений в експлуатацію. Отже, цей будинок належав батькам на праві спільної сумісної власності подружжя і після смерті батька відкрилася спадщина лише на ? частину будинку. Мати 08 серпня 1994 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці ОСОБА_2. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Іларіонівської селищної ради 08 серпня 1994 року. Після смерті матері ОСОБА_2 вважає, що прийняла спадщину, вчинивши дії по фактичному вступу в управління та володіння спадковим майном.. Так, на підставі заповіту у 2005 році вона оформила вклад на своє імя в ВАТ „Ощадбанку, який входив до складу спадкового майна. 13 серпня 2008 року державний нотаріус Другої Синельниківської державної нотаріальної контори видав сторонам свідоцтва про право на спадщину по ? частини житлового будинку після смерті їх батька ОСОБА_4, померлого 24 листопада 2007 року, за яким право власності на підставі п.11 ст.364 ЦК України припинено, але за рішенням Іларіонівської селищної ради від 23 квітня 2008 року на його імя було видано свідоцтво про право власності на цілу частину вищезазначеного житлового будинку. На той час спору між нею та братом не виникало, тому ОСОБА_2 не надавала значення оформленню документів на спадщину та вважала, що ? частина спадщини це доля її матері, оскільки з письмовою заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері нотаріусу вона не подавала. ОСОБА_1, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку, фактично позбавив ОСОБА_2 права законного володіння ? частиною будинку. Вважає, що ОСОБА_1 має право на ? частину спірного житлового будинку після смерті батька, а їй належить ? частини будинку, яка складається з ? частини після смерті матері та ? частини після смерті батька. Просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої 29 січня 2002 року, у вигляді ? частини вищевказаного житлового будинку, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою 13 серпня 2008 року ОСОБА_1, визнати за нею право власності на ? частини вищезазначеного житлового будинку, що складається з ? частини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері та ? частини в порядку спадкування за законом після смерті батька, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Іларіонівської селищної ради 29 травня 2008 року на імя ОСОБА_4, померлого 24 листопада 2007 року.

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав і зазначив, що після смерті батьків він з сестрою ОСОБА_2 у добровільному порядку поділили житловий будинок на дві рівні частини. Ніяких претензій ОСОБА_2 до нього не мала, хоча про існування заповіту знала. Варіант виділу належної йому частини будинку передає на вирішення суду, оскільки його задовольняє будь-який варіант.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав і зазначив, що доказів фактичного прийняття спадщини після смерті матері відповідачка суду не надала, разом з батьками в спірному будинку не проживала, тому зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідачка ОСОБА_2 первісні позовні вимоги не визнала і просить задовольнити зустрічні позовні вимоги, оскільки фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, чому нотаріус видав свідоцтва їй та брату по ? частині будинку не знає.

Представник відповідача ОСОБА_6 первісні позовні вимоги не визнала і просить задовольнити зустрічні позовні вимоги. Зазначила, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки ніяких заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала і оформила на своє імя вклад в ВАТ „Ощадбанк, який входив до складу спадщини. Спірний будинок був придбаний під час перебування батьків сторін у шлюбі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя і кожному належить по ? частині вказаного будинку. Не дивлячись на це на імя батькові сторін ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності на цілу частину будинку на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради від 23 квітня 2008 року, не врахувавши, що ? частина будинку також належала ОСОБА_3, а також не врахувавши, що на час видачі зазначеного свідоцтва ОСОБА_4 вже помер.

Представник третьої особи Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 пояснила, що причини видачі свідоцтва про право власності на будинок на імя ОСОБА_4 їй невідомі, але вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими, оскільки кожній стороні по справі належить по ? частині спірного житлового будинку. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник третьої особи Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на ? частини житлового будинку задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою, що доводиться копіями свідоцтв про їх народження, де їх батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_3. В подальшому відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_8 і її шлюбне прізвище „Шамрай, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Батьки сторін по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 08 червня 1955 року, що вбачається з копії свідоцтва про їх одруження.

02 березня 1956 року з ОСОБА_4 був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, згідно якого останній отримав в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва спірного житлового будинку, що підтверджується копією Договору.

30 листопада 1987 року спірний житловий будинок був закінчений будівництвом та введений в експлуатацію, що підтверджується копією копією Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку.

Отже, вищезазначений житловий будинок був побудований під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у шлюбі і у відповідності до ст.22 чинного на той час Кодексу про шлюб ті сімю України є спільною сумісною власністю подружжя, тому їх долі будинку є рівними згідно ч.1 ст.28 вказаного Кодексу.

З заповіту вбачається, що 08 серпня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці ОСОБА_2. Зазначений заповіт посвідчений секретарем виконкому Іларіонівської селищної ради за реєстром №323.

29 січня 2002 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

У відповідності до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року правила книги шостої зазначеного Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Суд вважає за необхідне в даній справі в частині прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 застосовувати правила Цивільного кодексу України 1963 року, а після смерті ОСОБА_4 правила Цивільного кодексу України 2004 року.

Так, після смерті ОСОБА_3 29 січня 2002 року відкрилася спадщина у вигляді ? частини вищезазначеного житлового будинку у відповідності до вимог ст.525 ЦК України 1963 року.

Згідно ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Чоловік померлої ОСОБА_4 після смерті дружини є спадкоємцем першої черги, про що зазначено у ст.529 ЦК України 1963 року.

З повідомлення Другої Синельниківської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, тобто до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після її смерті ніхто не звертався.

Згідно довідки Іларіонівської селищної ради від 04 червня 2008 року ОСОБА_4 був зареєстрований і фактично проживав у спірному житловому будинку до дня своєї смерті один, заповіту не складав.

Отже, оцінюючи зазначені докази суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини, але фактично прийняв спадщину, оскільки продовжував проживати в спірному будинку і вступив в управління та володіння спадковим майном.

ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, але спадщину вона не прийняла, оскільки з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася і доказів вчинення будь-яких дій щодо прийняття нею спадщини суду не надала.

Так, у відповідності до ч.2 ст.549 ЦК України 1963 року дії, які б свідчили про фактичне прийняття спадкоємцем спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Днем відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця, тобто у даному випадку це 29 січня 2002 року. Суду не надано жодного доказу щодо вступу ОСОБА_2 в управління чи володіння спадковим майном протягом вказаного часу, оскільки у спірному будинку вона не проживала, а грошовий вклад в банку переоформила на своє імя лише у 2005 році, тобто майже через три роки після часу відкриття спадщини.

Згідно ст.553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини також у тому разі, коли він не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Оскільки ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу фактичного прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті матері, суд оцінює її пасивну поведінку як відмову від спадщини за заповітом.

У відповідності до ч.1 ст.554 ЦК України 1963 року в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отже, після смерті ОСОБА_3 спадщину за законом прийняв лише її чоловік ОСОБА_4, оскільки продовжував проживати у спірному будинку і вступив в управління та володіння спадковим майном, а ОСОБА_2 від прийняття спадщини за заповітом відмовилася. Позивач ОСОБА_1 також спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, у спірному будинку не проживав і будь-яких дій, які б свідчили про його вступ в управління або володіння спадковим майном, не вчинив.

24 листопада 2007 року ОСОБА_4 помер і його дня відкрилася спадщина у вигляді спірного житлового будинку, ? частина якого належала спадкодавцю особисто, а ? - в порядку спадкування за законом після смерті дружини. Заповіту ОСОБА_4 не складав, тому спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідності до ст.1261 ЦК України 2004 року.

З витребуваної судом копії спадкової справи вбачається, що діти померлого спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєчасно звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті батька, тобто прийняли спадщину згідно вимог ст.1269 ЦК України 2004 року, тому кожному з них видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді ? частині спірного житлового будинку.

Враховуючи вищевикладене, суд знаходить, що на даний час вищезазначений будинок перебуває у спільній частковій власності сторін і позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділу йому в натурі належної ? частини будинку є обґрунтованими і повністю узгодженими з вимогами ст.364 ЦК України 2004 року. Факт належності ? частини будинку ОСОБА_1 підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, довідкою Синельниківського МБТІ від 12 січня 2009 року.

Зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки після смерті матері ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, а після смерті батька прийняла спадщину за законом у вигляді ? частини спірного житлового будинку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок.

Також суд бере до уваги пояснення ОСОБА_2, дані під час попереднього розгляду справи, де вона зазначала, що спадщину за заповітом після смерті матері вона не приймала, а після смерті батька вона разом з братом прийняла спадщину у вигляді ? частини будинку. На той час вони дійшли до цього повної згоди, але оскільки брат звернувся до суду з позовом про виділ належної йому ? частини будинку, вона вважає за необхідне скористатися своїм право на спадщину за заповітом після смерті матері. Крім того, ОСОБА_2 достовірно знала про факт оформлення на імя ОСОБА_1 ? частини спірного будинку, про що зазначила в судовому засіданні, але до дня звернення останнього до суду не ставила питання щодо визнання незаконними вищезазначених документів. У звязку з цим суд приходить до висновку, що сторони по справі дійшли згоди щодо розміру часток і за домовленістю між собою вирішили прийняти спадщину по ? частини будинку кожному, що повністю узгоджується з вимогами ч.2 ст.1267 ЦК України 2004 року.

Що стосується зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Іларіонівської селищної ради 29 травня 2008 року на імя ОСОБА_4, померлого 24 листопада 2007 року, суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

По-перше, як Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, так і Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку оформлені на імя ОСОБА_4, тому і свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на його імя, що не позбавляє спірний житловий будинок статусу обєкта права спільної сумісної власності подружжя, оскільки будинок придбаний під час перебування ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

По-друге, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину у вигляді ? частини спірного будинку за законом фактично прийняв лише її чоловік ОСОБА_4, тому він вважався власником усього будинку, ? частина якого належала йому особисто, а 1/2 частину він прийняв у спадщину після смерті дружини.

По-третє, вищезазначене свідоцтво видане 29 травня 2008 року на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради від 23 квітня 2008 року і з того часу ОСОБА_2 у встановленому законом порядку з адміністративним позовом до суду з метою скасувати вищезазначене рішення виконкому і визнати свідоцтво недійсним не зверталася.

По-четверте, визнання недійсним вказаного свідоцтва не позбавляє позивача ОСОБА_1 права власності на ? частину спірного будинку, оскільки його батько ОСОБА_4 фактично мав право власності на весь житловий будинок і після його смерті ? його частину прийняв за законом спадкоємець ОСОБА_1.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою, а зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

При визначенні варіантів виділу житлового будинку, суд бере до уваги те, що позивач ОСОБА_1 варіант виділу належної йому частини будинку передає на вирішення суду, оскільки його задовольняє будь-який варіант, а відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і будь-яких пояснень стосовно варіантів виділу частини будинку суду не надала, у звязку з чим суд вважає за необхідне розділити будинок таким чином, як зазначено у варіанті №1 висновку судово-технічної експертизи, виділивши позивачу ? частину житлового будинку у вигляді квартири №1, а відповідачці виділити ? частину будинку у вигляді квартири №2.

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 213,90 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. Понесені позивачем витрати на проведення судово-технічної експертизи стягненню з ОСОБА_2 не підлягають, оскільки позивач не надав суду жодного доказу їх розміру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, ч.1 ст.529, ст.ст.534, 537, 548, 549, 553, ч.1 ст.554 ЦК України 1963 року, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1245, 1258, 1261, 1267, 1268, 1270, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, ст.ст.10, 60, ч.1 ст.61, ст.ст.88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити у повному обсязі.

Виділити в натурі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, у вигляді: квартири №1 в житловому будинку, виділивши приміщення 1-1 площею 9,2 кв.м. кухня, приміщення 1-2 площею 6,9 кв.м. житлова кімната, приміщення 1-6 площею 5,8 кв.м. передпокій, приміщення 1-7 площею 2,5 кв.м. коридор. Виділити ОСОБА_1 наступні надвірні будівлі та споруди: сарай літ. „Б-1, погріб літ. „В-1, літній душ літ. „К-1, ? частину колодязю К, ? частину огорожі №2,4, ? частину бруківки №3. Загальна вартість виділеного майна складає 55466 (пятдесят пять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 00 коп.

Виділити в натурі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, у вигляді: квартири №2 в житловому будинку, виділивши приміщення 1-3 площею 6,2 кв.м. житлова кімната, приміщення 1-4 площею 12,3 кв.м. житлова кімната, приміщення 1-5 площею 9,2 кв.м. кухня. Виділити ОСОБА_2 наступні надвірні будівлі та споруди: гараж літ. „Г-1, вбиральня літ. „Е-1, сарай літ. „Д-1, сарай літ. „Ж-1, сарай літ. „З-1, ? частину колодязю К, ? частину огорожі №2,4, ? частину бруківки №3. Загальна вартість виділеного майна складає 54350 (пятдесят чотири тисячі триста пятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 різницю вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, згідно висновку судово-технічної експертизи в розмірі 558 (пятсот пятдесят вісім) грн. 00 коп.

Для здійснення розподілу жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, зобовязати ОСОБА_1 виконати наступні переобладнання: закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-4, між приміщеннями 1-5 та 1-6; приміщення 1-6 площею 5,8 кв.м. влаштувати під приміщення кухні, встановити газову плиту в квартирі №2; системи тепло-, газо-, електропостачання переобладнати в дві незалежні системи у разі недлосягнення домовленості щодо користування ними.

Для здійснення розподілу жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.Кірова,28, зобовязати ОСОБА_2 виконати наступні переобладнання: розібрати існуючий закладений дверний проріз для входу до квартири №2; пробити дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-4, встановити дверний блок.

Витрати на вищезазначені переобладнання покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

В користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку у вигляді: земельної ділянки під квартирою №1 (житлового будинку літ. „А-1) площею 32,2 кв.м.; земельну ділянку під сараєм літ. „Б-1, під погрібом літ. „В-1, під літнім душем літ. „К-1 : 32,8 кв.м.; земельну ділянку під городом зі сторони сусіднього домоволодіння №30 площею 179,36 кв.м. Загальна площа наданої в користування земельної ділянки складає 365 кв.м.

В користування ОСОБА_2 виділити земельну ділянку у вигляді: земельної ділянки під квартирою №1 (житлового будинку літ. „А-1ж) : 37,05 кв.м.; земельну ділянку під гаражем літ. „Г-1, під сараєм літ. „Д-1, під сараєм літ. „Ж-1, під сараєм літ. „З-1, під вбиральнею літ. „Е-1 : 33,57; земельну ділянку під городом зі сторони сусіднього домоволодіння №26 : 173,74 кв.м. Загальна площа наданої в користування земельної ділянки складає 365 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 213 (двісті тринадцять) грн. 90 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на ? частини житлового будинку відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_10