Справа №22ц-2470 Головуючий у 1-й інстанції Мі кула В.Є.
Категорія: 57 Доповідач в апел. інстанції Штефаніца Ю.Г.

УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.,
при секретарі: Безп`ятко О.І.,
за участі позивачки ОСОБА_1 та представника військової частини НОМЕР_1 Козенка Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2010 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за неотримане продовольче забезпечення, -

в с т а н о в и л а:
Позивач ОСОБА_1 13 червня 2007 року звернулася в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за неотримане продовольче забезпечення в сумі 18767 грн. 87 коп. з покликаням на те, що вона проходила військову службу за контрактом в Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_1 по 27.11.2004 року та після звільнення в запас їй не було виплачено грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2010 року у задоволенні заявленого позову було відмовлено.

Не погодившись із даною постановою суду, її оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким повністю задовольнити заявлені нею позовні вимоги. (а.с.120-121).

Зокрема, вважає, що суд, в порушення конституційних принципів про недопустимість звуження прав і свобод людини ухваленням нових законів чи внесенням змін у чинні закони, безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Закону України « Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким було призупинено дію ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Стверджує, що суду слід було застосувати Постанову Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань» від 29.03.2002 року №426 яка є чинною, а також ст.16 Закону України «Про Збройні сили України» щодо гарантій одержання продовольчого забезпечення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на обґрунтування доводів апеляційної скарги та представника ОСОБА_2 в їх заперечення, проаналізувавши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених судом доказів, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проходила військову службу на посаді старшого механіка відділення засекречуваного зв`язку у військовій частині НОМЕР_1 до її звільнення у запас 27 листопада 2004 року за п.85 п.п. «в» - за станом здоров`я з виключенням з усіх видів забезпечення. При цьому в період з 11 березня 2000 року до моменту її звільнення з військової служби вона не отримувала продовольчий пайок чи грошову компенсацію замість нього.

За розрахунками відповідача, така грошова компенсація, у випадку її виплати з урахуванням основної суми компенсації, індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми складає 18767 грн.87 коп..

В той же час, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року із змінами, внесеними законами України № 1577-ІІІ від 23.03.2000 року та №2463-ІІІ від 29.05.2001 року, яким призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині права військовослужбовців (генералів, офіцерів, прапорщиків та військовослужбовців, які проходять службу за контрактом) на отримання продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них. Дія цього закону набрала чинності з 11.03.2000 року.

Враховуючи те, що даний Закон набув чинності та не визнаний неконституційним у встановленому порядку, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації взамін продовольчих пайків в період, зазначений позивачем.

Покликання апелянта на ст.16 Закону України «Про Збройні сили України» щодо гарантій одержання продовольчого забезпечення у даному випадку є безпідставними, оскільки дана правова норма носить загальний характер та передбачає продовольче забезпечення військовослужбовців в залежності від характеру та умов службової діяльності та у розмірах, які визначаються Кабінетом міністрів України.

Що до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань» від 29.03.2002 року №426, то даний нормативний документ, з огляду на характер та умови служби позивачки, спірні правовідносини не регулює.

Окрім того, суд в своєму рішенні звернув увагу на пропуск позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду, на застосуванні якого наполягав відповідач.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Павлишина О.Ф.
Судді: Мусіна Т.Г.
Штефаніца Ю.Г.