Справа №22ц-2222 Головуючий у 1-й інстанції Головатий В.Я.
Категорія 57 Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г , ОСОБА_2,

при секретарі: Гуняк О.Я.

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

06 липня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірною відмову відповідача, Сихівського відділу соціального захисту, здійснити їй перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, за 2008 рік та зобовязати відділ соціального захисту провести їй перерахунок такої допомоги за 2008 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, які стягнути з відповідача на її користь.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2009 року заявлений позов задоволено частково. Суд зобовязав управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести ОСОБА_3 нарахування та виплату недоплаченої суми разової щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду 3 групи, внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС за 2008 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись із даною постановою суду, її оскаржив представник відповідача, Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову (а.с.26-27).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, вирішуючи даний спір, повинен був залучити до участі у справі державні органи, які є розпорядниками коштів Державного бюджету по виплаті такої допомоги, як то Міністерство фінансів України, Міністерство праці та соціальної політики та Державне казначейство України. Вважає, що суду слід було застосувати положення ст.ст.99,100 КАС України та відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачам строку звернення до суду. Покликається, що суд не врахував при прийнятті оскаржуваної постанови ст.73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів», якою було надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відносно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вважає, що відповідач правомірно здійснив нарахування та виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в порядку та розмірах, встановлених КМ України №562 від 12.07.2005 року, тобто 90 гривень і підстав для нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік в інших розмірах немає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом, позивач ОСОБА_3 має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 групи та являється інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копіями відповідних посвідчень (а.с.5-6).

12.06.2009р. позивач звернулась до Сихівського відділу соціального захисту із заявою про проведення перерахунку та виплату належної їй допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008 рік, на яку відповідач 16 червня того ж року надав відповідь про відсутність підстав для перерахунку такої допомоги, з покликанням на те що в червні 2008 року ОСОБА_3 була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005 року №562 в розмірі 90 грн. (а.с.8).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щорічної разової допомоги на оздоровлення, яка передбачена ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при цьому розмір вказаної допомоги повинен складати чотири мінімальних заробітних плати.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду такими, що відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст.48 Закону України від 28.02.91 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІІ групи, що стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачена щорічна виплата на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Таким чином, вихідним критерієм для обрахунку щорічної допомоги на оздоровлення виступає мінімальна заробітна плата.

У 2008 році відповідачем таку допомогу виплачено позивачу на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів» постановами КМ України № 562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 90 грн.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України зміни, внесені до ст.48 Закону України №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому дана правова норма продовжила діяти в редакції до внесення в неї змін законом про бюджет на 2008 рік.

Що стосується положень постановами КМ України № 562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були застосовані відповідачем при здійсненні нарахування та виплати позивачу відповідної допомоги в 2008 році, то суд першої інстанції обгорунтовано не взяв їх до уваги, оскільки Законом України №796-ХІІ Кабінет Міністрів не уповноважений на свій розсуд змінювати, у тому числі зменшувати, конкретні розміри компенсацій і допомоги, зокрема допомоги на оздоровлення, встановлені цим Законом.

Частиною 1 ст.67 зазначеного Закону було визначено, що конкретні розміри всіх передбачених ним доплат, пенсій та компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, враховуючи фактичне зниження наведеною постановою КМ України розміру допомоги порівняно із розміром, який визначений ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, при вирішенні даного спору суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягає розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Колегія суддів відхиляє і покликання апелянта на пропуск позивачем передбаченого ст.99 КАС України строку звернення до суду як безпідставні, та приходить до висновку, що ОСОБА_3 звернулась до адміністративного суду за захистом свого порушеного права на отримання допомоги в повному обсязі у визначений законом річний термін, з моменту коли їй стало відомо про порушення цього права.

При цьому, колегія суддів враховує, що, відповідно до положень ст.48 Закону України від 28.02.91 №796-ХІІ, виплата допомоги на оздоровлення вказаної категорії громадян здійснюється до кінця поточного року, а тому ОСОБА_3 вправі була отримати таку допомогу за 2008 рік в повному обсязі до закінчення цього поточного року по завершенню якого і наступає фактичне порушення її права.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» №1691-VI від 18 лютого 2010 року, ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відхилити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_1