Апеляційний суд Харківської області
Категорія: житлові інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Бурлака І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» жовтня 2010 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Крилової Т.Г.,

Суддів: Бурлака І.В., Цвірюка В.О.,

при секретарі: Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року та ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, комунальне підприємство Жилкомсервіс про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: КП Жилкомсервіс про усунення перешкод та зобовязання виконати певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 з посиланням на те, що вона являється основним квартиронаймачем спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Квартира не приватизована. В квартирі, крім неї, зареєстрована ії донька ОСОБА_2 З 1994 року по теперішній час вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_4 за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.03.2001 року. Після свого повноліття вона продовжувала проживати разом з батьком.

З 1995 року позивачка оформляє субсидію на квартиру. Проте, в 2008 році їй в оформленні субсидії відмовлено у звязку з тим, що донька прописана в спірній квартирі. Оскільки оформлення субсидії для неї має важливе значення, просила суд визнати доньку ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зобовязати сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області зняти ії з реєстрації.

ОСОБА_2 позов не визнала і в липні 2009 року в особі свого представника батька ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Посилалася на те, що в період з 1994 року по 2000 року у звязку з неприязненими відносинами між нею та матірю вимушена проживати разом з батьком. У 2003 році їй видали паспорт та зареєстрували в спірній квартирі. У жовтні 2008 року ОСОБА_3 відмовила їй разом приватизувати спірну квартиру. З листопада 2008 року ОСОБА_3 перешкоджала користуватися їй спірним приміщенням, відібрала ключи від спірної квартири. Після неодноразових уточнень позову просила відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову; зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди користування житловим приміщенням, передати ключі від спірної квартири, тамбура, електронний ключ від дверей підїзда; принудити ОСОБА_3 перепланувати спірну квартиру; не перешкоджати їй укласти окремий договір найму спірної квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року визнано ОСОБА_2Є такою, що втратила право користування житлом-квартирою № 30 по вулиці Гв. Широнінців,58 в м. Харкові; зобовязано ВГІРФО Московського району м. Харкова зняти з реєстрації ОСОБА_2 по квартирі АДРЕСА_2; у позові ОСОБА_2 про усунення перешкод та зобовязання надати ключі від дверей, надати можливості користуватися комунальними послугами, понудити ії до перепланування квартири та не чинити перешкоди в укладанні окремого договору найма квартири відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2010 року в ухваленні додаткового рішення за заявою ОСОБА_2- відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ОСОБА_2 подала апеляційні скарги, в якій просила судові рішення скасувати, задовольнити ії позов. Посилалася на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі Московський виконавчий комітет районної у місті Харкові ради; не встановив період та дату, з якої вона не проживає в спірній квартирі без поважних причин, не надав належну оцінку доказам у справі, а саме постанові Московського РВ ХДУ УМВС України в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.03.2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг судова колегія вважає за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково з наступних підстав.

Визнаючи ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою та відмовляючи ОСОБА_2 в зобовязанні ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживала в спірному житловому приміщенні понад шість місяців, тому відповідно до ст. 71 ЖК України втратила право користування цим приміщенням.

Проте з таким висновком суду судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 71 ЖК України та розяснень, наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України із змінами та доповненнями право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що спірним приміщенням являється чотирьохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3, жила площа якої становить 47,43 кв.м. Згідно обмінного ордеру № 3273 від 12.06.1987 року надавалася вона ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2Є, (а.с.32, т.1). В спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_3 та ії донька-відповідач ОСОБА_2 Квартиранеприватизована, перебуває у віданні КП Жилкомсервіс. В спірній квартирі ОСОБА_2 прописана з 2003 року.

Із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 від 07.03.2009 року вбачається, що між сторонами склалися тривалі неприязнені стосунки і через відсутність ключів ОСОБА_2 немає можливості попасти в спірну квартиру, (а.с.28, т.2).

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_2 пояснили, що ОСОБА_2 крім спірної квартири іншого житла немає. На теперішній час проживає в дачному будинку в с. Берека Першотравневого району. Квартиру АДРЕСА_4, на яку посилається ОСОБА_3 в своєму позові, не можна вважати місцем проживання ОСОБА_2, оскільки вона являється кооперативною, належить ОСОБА_6 на праві власності і в ній прописані та проживають крім ОСОБА_6 ще дві особи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та ії представник цей факт спростувати не могли.

Посилання ОСОБА_3 та ії представника на те, що ії донька ОСОБА_2 не проживала в спірній квартирі з 1994 року, тому з цього часу ії необхідно вважати особою, яка втратила право користування спірним приміщенням, судовою колегією не приймаються, оскільки як вбачається із матеріалів справи на той час вона була неповнолітньою і проживала разом з батьком за рішенням суду, який визначив ії місце проживання. З 2003 року вона була прописана в спірній квартирі. Доказів того, що з 2003 року ОСОБА_2 не проживала в спірній квартирі без поважних причин, матеріали справи не містять. Навпаки, на аркуші справи № 15, т.1 міститься лист начальника Служби обліку, контролю та розрахунків за газ, що споживається населенням від 15.04.2009 року, із якого вбачається, що за заявою ОСОБА_3 тільки з листопада 2008 року ОСОБА_2 тимчасово знята з нарахувань. Однак, як вбачається із листа КП Каналізаційне господарство Харківкомуночиствод від 06.04.2009 року та КП Виробничо-технологічне підприємство Вода від 18.05.2009 року вже з кінця 2008 року комунальні послуги їй поновлено, (а.с.89.90, т.2).

До актів непроживання ОСОБА_2 в спірній квартирі від 02.12.2008 року, 20.03.2009 року, 11.06.2009 року, 20.08.2009 року та 10.11.2009 року, (а.с.54,55, т.2) судова колегія відноситься критично, оскільки вони суперечать вищевказаним матеріалам справи. Крім того, вже в липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод та зобовязання виконати певні дії.

Доводи ОСОБА_3 та ії представника стосовно того, що між нею та ії донькою не існувало неприязнених стосунків судовою колегією також не приймаються, оскільки як вбачається із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.03.2009 року між ними існували тривалі неприязнені стосунки, внаслідок чого вона не могла проживати за місцем прописки, (а.с.28,т.2). Ця постанова ніким не оскаржувалася. ОСОБА_7 Управління МВС України в Харківській області Харківське міське управління від 26.03.2010 року, на який посилалася ОСОБА_3, не спростовує обставин, викладених в ній, оскільки дії, зазначені в цій постанові провадив ст. лейтенант міліції ОСОБА_8, а не дільничий інспектор міліції СВМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_9, відносно якого складено листа.

Не приймаються судовою колегією і твердження ОСОБА_3 та ії представника стосовно того, що ОСОБА_2 втратила інтерес до спірної квартири, оскільки як вбачається із матеріалів справи після заяви ії матері до комунальних служб щодо тимчасового зняття ії доньки з нарахувань, ОСОБА_2 вже в кінці 2008 року та в травні 2009 року звернулася до комунальних служб за поновленням їй комунальних послуг, розрахунком заборгованості та сплатила борг, (а.с.89,90).

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_2 не втратила права користування жилим приміщенням, оскільки не проживала в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців через неприязнені відносини, які склалися між нею та ії матірю з листопада 2008 року, оскільки по-перше, факт проживання своєї доньки ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_3 визнавала до листопада 2008 року, тобто до того часу, коли не звернулася до комунальних служб з заявою про тимчасове зняття ії доньки з нарахувань за комунальні послуги. В суді апеляційної інстанції вона пояснила, що до 2008 року ОСОБА_2 надавала їй документи для оформлення субсидії. Після закінчення навчання в вищому учбовому закладі в червні 2008 року ОСОБА_2 документи для оформлення субсидії їй не надала, тому вона вимушена була звернутися з заявою до комунальних служб та з позовом до суду. По-друге, ОСОБА_2 не втратила інтерес до спірної квартири, оскільки вже з кінця 2008 року звернулася до комунальних служб з заявою про поновлення їй комунальних послуг, розрахунком та сплатила борг, і такі послуги їй було поновлено. По-третє, доказів того, що між нею та ОСОБА_2 з кінця 2008 року не існувало неприязнених стосунків ні ОСОБА_3, ні ії представник в суді апеляційної інстанції не надали, а обставини, викладені в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 ніким не спростовано.

Твердження ОСОБА_3 та ії представника стосовно того, що в спірній квартирі немає речей ії доньки, судовою колегією також не приймаються, оскільки доказів щодо цього матеріали справи не містять, а в суді апеляційної інстанції таких доказів позивач та ії представник не надали.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не врахував ці обставини, безпідставно визнавши ії відсутність в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. При цьому ОСОБА_3 в позові не вказала, з якого часу ОСОБА_2 фактично не проживала в спірному приміщенні без поважних причин, а суд цей факт взагалі не зясував.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що право ОСОБА_2 порушено, і підлягає захисту.

У звязку з чим судова колегія вважає за необхідне рішення суду скасувати, відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову, зустрічний позов ОСОБА_2-задовольнити частково та зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 спірною квартирою.

Що стосується вимог щодо зобовязання надати ключі від дверей, судова колегія вважає за необхідне в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити, оскільки факту відібрання ключей у ОСОБА_2 встановлено не було. В задоволенні інших вимог ОСОБА_2, а саме в зобовязанні надати можливість користуватися комунальними послугами, понудити ії до перепланування квартири та не чинити перешкоди в укладанні окремого договору найму квартири судова колегія вважає за необхідне в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити, оскільки виходячи з вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Проте, не можна визнати порушення прав в майбутньому.

Проте, ухвалу суду про відмову в ухваленні додаткового рішення судова колегія вважає за необхідне залишити без змін, виходячи з того, що вимоги, викладені в заяві ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, не були предметом спору при розгляді та ухваленні основного рішення в суді першої інстанції і з пояснень представника ОСОБА_2-ОСОБА_4, який зазначив в суді апеляційної інстанції, що в кінцевому варіанті вимоги ОСОБА_2 викладені в уточненому позові від 07.04.2010 року.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307, п.3.ч.1.ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року -скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 Романівні-відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою № 30 по вулиці Гвардійців Широнінців, будинку № 58 в м. Харкові. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2010 року залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: