Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-762/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту приналежності заповіту, визнання права спадкування за заповітом, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, зустрічному позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з уточненням позовних вимог просила суд:

- встановити факт, що заповіт від 11 березня 1998 року складений українською мовою від імені ОСОБА_5 фактично складено і належить українською мовою ОСОБА_6, померлому 28 травня 2007 року;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння №31 (квартира № 1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську після смерті ОСОБА_6, померлого 28 травня 2007 року і матері ОСОБА_7, померлої 10 січня 2008 року;

- усунути перешкоди в праві користування і розпорядження 1/2 частиною домоволодіння № 31, виселивши з будинку ОСОБА_2 з усіма особами, що проживають з ним, і ОСОБА_3 з усіма особами, що проживають з нею.

У судовому засіданні представник позивачки за основним позовом позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, а у задоволені зустрічного позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 предявлені позовні вимоги не визнали у повному обсязі та у свою чергу у лютому 2008 року звернувся до суду з зустрічним позовом посилаючись на те, що 28 травня 2007 року помер їх батько - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис в книзі реєстрації смертей №4320 від 29 травня 2007 року).

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №31 (квартира №1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську, яке належало йому на праві приватної власності згідно договору дарування б/н від 26.07.1972 року, посвідченого Першою ОСОБА_8 державною нотаріальною конторою за реєстром №2-4525.

06 червня 2007 року, тобто в межах строку, встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, ОСОБА_4 (дружина померлого ОСОБА_9) звернулась до Першої ОСОБА_8 Державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь його ОСОБА_2, який є рідним сином ОСОБА_4 та ОСОБА_9, та її ОСОБА_3, яка є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_9

В силу ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємці, тобто вони фактично прийняли спадщину, оскільки постійно мешкали зі своїм батьком - спадкодавцем як під час відкриття спадщини, так і по нині.

Після звернення до Першої ОСОБА_8 Державної нотаріальної контори із вимогою оформити свідоцтва на спадщину їм було відмовлено листами від 18.03.2009р. за №1156/02-14 та №1158/02-14 з підстав наявності заповіту на ім'я ОСОБА_10 та у зв'язку з розбіжністю прізвища спадкодавця у заповіті та у свідоцтві про смерть.

Проте, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2008 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2008 року - встановлений факт, що ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_6, ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_6, а ОСОБА_3 є рідною донькою ОСОБА_6. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини на користь дітей, тобто їх, вони є єдиними спадкоємцями щодо спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька - ОСОБА_6

Щодо наявності заповіту на ім'я ОСОБА_10, на підставі якого її донькою ОСОБА_11 заявлено первісний позов, слід зазначити наступне.

В заповіті, посвідченому державним нотаріусом Першої ОСОБА_8 ДНК ОСОБА_12 11.03.1998 року, прізвище спадкодавця зазначене як «Кожевников», а в свідоцтві про смерть значиться лише прізвище, а саме «Кожевников». При цьому і заповіт і свідоцтво про смерть складені українською мовою. Зазначена обставина виключає можливість стверджувати, що особа, яка зазначена в заповіті спадкодавцем і померлий батько позивачів є однією і тією ж людиною. У зв'язку із цим відсутні будь-які правові підстави для виникнення у ОСОБА_10 права на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9, оскільки не встановлено юридичний факт належності заповіту особі, прізвище якої зазначено у заповіті, з прізвищем, зазначеним у свідоцтві про смерть ОСОБА_6.

Також, в первісному позові ОСОБА_1 посилається на існування громадянського шлюбу між її матір'ю ОСОБА_10 та ОСОБА_9, однак при цьому не надає жодних доказів наявності встановленого юридичного факту проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 однією родиною без шлюбу. Більш того, ОСОБА_6 з 08 квітня 1961 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 (дівоче прізвище Багнюк), що підтверджується копією свідоцтва про одруження та встановлено рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2008 року. Таким чином, твердження ОСОБА_1 про існування громадянського шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не відповідають дійсності.

Проте, враховуючи, що вони, є спадкоємцями першої черги згідно ст.1261 ЦК України, фактично прийняли спадщину у складі 1/2 домоволодіння №31 (квартира №1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську, є всі правові підстави вважати їх співвласниками спірного майна.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом просили суд: визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по ? частини домоволодіння (квартира №1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську, кожному.

У судовому засіданні представник позивачів за зустрічним позовом просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про день та час його проведення повідомлялися належним чином.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не зявилася, але в своїх заявах основні позовні вимоги не підтримала, а проти задоволення зустрічного позову не заперечувала.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає основні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

Мати ОСОБА_1 ОСОБА_7 тривалий час знаходилася в цивільному шлюбі з ОСОБА_6, батьку якого - ОСОБА_13 з 24 жовтня 1962 року належало домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську.

26 липня 1972 року за договором дарування ОСОБА_14 подарував своєму синові ОСОБА_6 1/2 частину домоволодіння № 31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську.

За життя з матір'ю ОСОБА_6 заповідав 11 березня 1998 року її матері 1/2 частину домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську.

28 травня 2007 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації смертей ОСОБА_8 міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 4320.

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську.

27 листопада 2007 року ОСОБА_7 шляхом подачі заяви в Першу Дніпропетровську Державну нотаріальну контору прийняла спадщину /зареєстрована заява в реєстрі за № 2-3023/.

10 січня 2008 року ОСОБА_7 померла, не встигнувши оформити документи, що встановлюють право, на 1/2 частину заповіданого домоволодіння №31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську. Посвідчення про смерть видане 21 січня 2008 року відділом реєстрації смертей ОСОБА_8 міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 656.

За життя ОСОБА_7 заповідала усе своє майно дочці ОСОБА_15, що підтверджується заповітом від 11 грудня 2004 року, виданим Першою ОСОБА_8 Державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за номером - 6-6194.

Відповідно до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або згідно закону помер після прийняття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття долі спадщини, що належить йому, переходить до його спадкоємців /спадкова трансмісія/. Право на прийняття спадщини в цьому випадку здійснюється на загальних підставах.

24 січня 2008 року ОСОБА_15 шляхом подачі заяви в Сьому Дніпропетровську Державну нотаріальну контору прийняла спадщину, а саме - квартиру АДРЕСА_1 і 1/2 частину домоволодіння № 31 по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську.

23 грудня 2008 року Сьомою ОСОБА_8 Державною нотаріальною конторою ОСОБА_15 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1261 ЦК України ОСОБА_15 відноситься до спадкоємців першої черги і прийняла спадщину за заповітом шляхом подачі заяви нотаріусу у встановлений законом шестимісячний термін (спадкова справа № 77/2008 року, заява зареєстрована в реєстрі за № 1-617).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачі заявили зустрічний позов, в якому вказують, що в заповіті ОСОБА_6 і у свідоцтві про його смерть маються помилки в прізвищі і з цих підстав вони вважають, що мають право на спадщину за законом.

Померлий згідно свідоцтва про смерть українською мовою ОСОБА_6 і по заповіту ОСОБА_5 є однією особою. Про це свідчать письмові докази:

- рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2008 року, визнано, що по паспорту правильно прізвище значиться як ОСОБА_6 українською мовою, а ОСОБА_5 російською мовою, який помер 28 травня 2007 року. Цим рішенням суду визнано, що відповідачі є дітьми ОСОБА_5;

- свідоцтвом про шлюб, де ОСОБА_5 і його дружина значаться українською мовою як ОСОБА_6 і ОСОБА_16, а російською мовою "Кожевников Андрій Сергійович";

- договором дарування від 26 липня 1972 року, по якому отримав в дар 1/2 частину домоволодіння "Кожевніков Андрій Сергійович" від свого батька ОСОБА_13;

- позовною заявою ОСОБА_2, де він українською мовою значиться як ОСОБА_16;

- технічним паспортом від 02 листопада 2007 року власником спірного домоволодіння є українською мовою "Кожевніков Андрій Сергійович";

- свідоцтвом про народження дітей, з якого видно, що прізвище померлого російською мовою значиться, як ОСОБА_6;

Відповідно до ст.256 ЦПК України в судовому засіданні може бути встановлена приналежність правовстановлюючого документу, особі, прізвище, ім'я, по батькові, якого вказані в документі, не співпадають з ім'ям, по батькові, прізвищем, вказаними в паспорті.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпрпоетровська від 31 липня 2008 року встановлено, що по паспорту правильно прізвище як ОСОБА_2 російською мовою і ОСОБА_6 українською мовою. Це рішення має преюдиційне значення. Факти, встановлені цим рішенням, не можуть бути поставлені під сумнів. Тому суд вважає, що заповіт українською мовою від імені ОСОБА_5 складений ОСОБА_6, померлим 28 травня 2007 року, тобто однією і тією особою.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року із змінами "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при встановленні в судовому засіданні необхідності звернення із заявою про встановлення факту, пов'язаного з рішенням суперечки про право, суд зобов'язаний прийняти позовну заяву на загальних підставах і розглянути справу по суті.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в спірному будинку на законних підставах, оскільки є рідними дітьми померлого ОСОБА_6 та набули право користування спірним житлом, оскільки проживали разом з батьком, де мешкають і на теперішній час. Тому підстави щодо їх виселення відсутні, а позовні вимоги позивачки в цій частині є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. /а.с.31-33/.

Таким чином, суд вважає можливим встановити факт, що заповіт від 11 березня 1998 року складений українською мовою від імені ОСОБА_5 фактично складено і належить українською мовою ОСОБА_6, померлому 28 травня 2007 року та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння № 31 (квартира № 1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську після смерті ОСОБА_6, померлого 28 травня 2007 року і матері ОСОБА_7, померлої 10 січня 2008 року, а у задоволенні решти позову суд вважає можливим відмовити.

Оцінюючи надані сторонами докази суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом слід відмовити, у звязку з викладеними вище обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що заповіт від 11 березня 1998 року складений українською мовою від імені ОСОБА_5 фактично складено і належить українською мовою ОСОБА_6, померлому 28 травня 2007 року;

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння № 31 (квартира № 1) по вул.Севастопольській в м.Дніпропетровську після смерті ОСОБА_6, померлого 28 травня 2007 року і матері ОСОБА_7, померлої 10 січня 2008 року.

У задоволенні решти позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: