АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В. Ф.

суддів: Сулятицької М.М., Винту Ю.М.

секретаря: Скрипник С.В.

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника Коваленко

Т.П., представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа Шевченківська районна у місті Чернівці рада, про знесення самочинно збудованого сараю-навісу, стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 березня 2010 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа Шевченківська районна у місті Чернівці рада, про знесення самочинно збудованого сараю-навісу, стягнення матеріальної шкоди. Вказували на те, що їм на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстровані і проживають ОСОБА_1 та її неповнолітні діти. Кімната площею 8,7 кв.м. їхньої квартири межує з кімнатою площею 10,6 кв.м. квартири № 3, яка належить відповідачам. Кімната відповідачів переобладнана ними у сарай-навіс, внаслідок чого в їхній кімнаті зявилась волога і цвіль. Розглянувши скарги ОСОБА_1, КЖРЕП №6 зобовязав відповідача ОСОБА_6 утеплити стіни, суміжні з їхньою квартирою, та привести квартиру у відповідність до інвентарної справи, однак відповідачі відмовилися від виконання цих вимог.

----------------------------------------------------------------------------------------------------

Справа 22ц - 896/10 Головуючий у 1-й інстанції

категорія 2/5 ОСОБА_7

Суддя-доповідач ОСОБА_8

В результаті протиправних дій відповідачів погіршився санітарний стан їхньої квартири і тим самим створено перешкод у здійсненні ними права користування нею. Окрім того, для усунення наслідків зволоження стіни квартири необхідно провести ремонтні роботи, вартість яких становить 9144 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили зобовязати відповідачів знести за їх рахунок самочинно збудований сарай-навіс, стягнути з них матеріальну шкоду в розмірі 9144 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 березня 2010 позов задоволено частково: зобовязано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 знести (демонтувати) самочинно збудований сарай-навіс, стягнуто з них на користь позивачів 727 грн матеріальної шкоди, 500 грн за проведення дослідження спеціаліста-будівельника, 900 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 18 грн 15 коп в рахунок повернення судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що демонтаж стін кімнати квартири ОСОБА_6 було здійснено у звязку з аварійністю будинку і цей демонтаж не вплинув на санітарний стан квартири позивачів.

Вважає, що висновок суду про те, що внаслідок протиправних дій відповідачів появилась цвіль в кімнаті 1-3 квартири позивачів, не відповідає обставинам справи.

Окрім того, вказує на те, що вона стала проживати у квартирі ОСОБА_6 після переобладнання кімнати під сарай-навіс і не має відношення до демонтажу стін цієї кімнати.

На думку апелянта, кімната, яка переобладнана під сарай-навіс, належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, тому спірне приміщення не може вважатися самочинно збудованим нерухомим майном.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник апеляційну не визнали, вважають, що рішення суду є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовивалися вимоги і заперечення, якими доказами

вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовну вимогу про знесення самочинно збудованого сараю-навісу, суд першої інстанції виходив з того, що це приміщення підлягає знесенню у відповідності до ч.4 ст.376 ЦК України.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.4 ст.376 ЦК України майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна у такому разі може бути предявлено власником або користувачем земельної ділянки, іншою особою, права, якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_6 переобладнав у сарай-навіс житлову кімнату 2-7 будинку № 5 по вулиці Ходорівській у м.Чернівці, співвласниками якого є він та позивачі.

Вказана кімната знаходилася у користуванні ОСОБА_6 відповідно до договору про порядок користування від 20 жовтня 1983 року.

Таким чином, внаслідок знесення спірного приміщення зменшиться загальна площа будинку №5, що передбачена інвентарною справою та правовстановлюючими документами, і тим самим буде порушено право власності ОСОБА_6 та інших співвласників на це приміщення.

У такому разі можна було ставити питання про приведення спірного приміщення до попереднього стану відповідно до інвентарної справи.

З такою вимогою позивачі не зверталися до суду.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.3 ст.213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Однак висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок здійснення відповідачами демонтажу стін кімнати 2-7 погіршився санітарний стан приміщення, яким користуються позивачі, та завдано їм матеріальні збитки, ґрунтується на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, суд виходив з висновку судової будівельно-технічної експертизи №708 від 28 липня 2009 року.

Згідно з цим висновком волога та цвіль у кімнаті 1-3 квартири АДРЕСА_2 зявитись внаслідок перепаду внутрішньої та зовнішньої температури при знесенні відповідачами зовнішніх стін кімнати 2-7, а також внаслідок відсутності припливної вентиляції в кімнаті 1-3, тобто з вини позивачів (а.с.121-126).

Суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст.212 ЦПК України, не дав зазначеному доказу належної оцінки.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, посилалися на те, що стіни кімнати 2-7 були демонтовані ОСОБА_6 більше 15 років тому у звязку з аварійністю квартири №3, а вологість та цвіль в квартирі 1-3 зявилися у 2007 році внаслідок здійснення позивачами самочинної добудови до цієї кімнати та відсутності вентиляції.

Ці обставини підтверджуються листами Шевченківської районної у місті Чернівці ради від 20 квітня 2008 року та від 9 червня 2008 року (а.с.71, 72), показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, даними у судовому засіданні, а також рішенням виконкому Ленінської районної ради м.Чернівці від 12 серпня 1992 року №144/13, актом комісії від 4 серпня 1992 року (а.с.107, 108).

Проте судом першої інстанції на зазначене уваги не звернуто.

Таким чином, висновок суду щодо доведеності вини відповідачів у завданні позивачам матеріальної шкоди не відповідає обставинам справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованого сараю-навісу, стягнення матеріальної шкоди за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 березня 2010 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа Шевченківська районна у місті Чернівці рада, про знесення самочинно збудованого сараю-навісу, стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: