Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 9556
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Васюченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до державного підприємства «Державна циркова компанія України» про зобовязання вчинити певні дії, визнання недійсними наказів, внесення змін до наказу, стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 26 листопада 2007 року звернулися з позовом до відповідача ДП «Державна циркова компанія України» про зобовязання вчинити певні дії, визнання недійсними наказів, внесення змін до наказу, стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат; позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивачі в своєму позові і в ході судового засідання посилалися на те, що згідно наказу № 202-п від 10 жовтня 1994 року позивачка ОСОБА_1 прийнята на роботу до цирку артисткою першої категорії колективу «Цирк на льоду», потім були переводи, на роботу приймалися її чоловік і діти (позивачі). В 2007 році дізналися, що записи в їх трудових книжках про роботу у відповідача не відповідають дійсності і перешкоджають виходу на пенсію. Вважаючи вказане незаконним, просили відповідача внести відповідні зміни до наказів про прийняття на роботу та подальші накази та зробити відповідні записи в трудових книжках, але отримали відмову і тому звернулися до суду. Просили в судовому засіданні зобов'язати відповідача змінити жанр їх роботи з жонглерів на акробатів-танцжонглерів, зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до трудових книжок з урахуванням жанру їх діяльності; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок оплати праці позивачам з урахуванням жанру діяльності останніх; зобов'язати відповідача переглянути стаж роботи з урахуванням жанру їх діяльності; зобов'язати відповідача відшкодувати сім'ї ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн., витрати по справі покласти на відповідача; зобов'язати відповідача внести відповідні записи до трудових книжок позивачів; визнати недійсним наказ № 78-к від 10 квітня 1997 року як такий, що не відповідає рішенню, постановленому засіданням художньої ради Дніпропетровського державного цирку від 04 квітня 1997 року, яким постановлено прийняти в експлуатацію «Укрдержцирку» номер «Акробати-танцжонглери» під керівництвом артистки першої категорії ОСОБА_1 та рекомендувати включити номер до роботи в конвеєрі; зобов'язати відповідача зробити відповідний перерахунок заробітної платні позивачів, у зв'язку з неправомірними діями відповідача, стягнути з останнього матеріальні витрати, понесені ними, а саме 5350 грн.. сплачені відповідно до договору про надання юридичної допомоги, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивачі працювали і процюють у ДП «Державна циркова компанія України», строкові договори і контракти з ними укладалися належним чином, трудові правовідносини з позивачами оформлено відповідачем з дотриманням всіх вимог закону згідно з чинним законодавством, накази видавалися вірно, були враховані всі вимоги закону при прийнятті позивача на роботу, переводи та інш., заробітна плата нараховувалась, ніякої шкоди не завдавали, порушень з їх боку допущено не було, вважає позовні вимоги не обгрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивачів і їх представника, представника відповідача, дослідивши добуті та надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обгрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 займається цирковим мистецтвом з 1985 року, ОСОБА_3 займається цирковим мистецтвом з 1995 року. Також діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 займаються цирковим мистецтвом.

Позивачі вказують, що відповідач з 1994 року, здійснюючи записи до їх трудових книжок, неодноразово припускав помилки, що вагомо вплинуло на розмір заробітної плати та на даний момент суттєво впливає на призначення пенсії за вислугу років. В підтвердження цих доводів позивачі наводить той факт, 10 жовтня 1994 року ОСОБА_1 була зарахована артисткою першої категорії (жанр жонглювання, номер «Дует жонглерів з булавами») колективу «Цирк на льоду», а до трудової книжки їй було внесено даний запис, але без зазначення «Цирк на льоду», що в даний момент суттєво обмежує її право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд вважає доводи позивачки ОСОБА_1 є суб'єктивними, вони не обґрунтовуються нормами закону та спростовуються Переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затверджених постановою № 583 Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року в пункті 1 якого, вказані посади артистів балету та балету на льоду, які мають право на пенсію за вислугу років при наявності трудового стажу 20 років, а ОСОБА_1 не займала ні посади артиста балету, ні балету на льоду і вказаними пільгами не користується, а тому доводи, що відповідач обмежив її право на пільгове пенсійне забезпечення безпідставні, надумані, та спростовуються вищевказаним Переліком посад артистів, затверджених постановою № 583 Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року.

Безпідставні і ті доводи ОСОБА_1, що з 13 січня 1995 року на підставі наказу № 2 ОСОБА_1 зарахована за переведенням до Державного підприємства «Український цирк» артисткою першої категорії, але знов не зазначено колектив «Цирк на льоду» внаслідок чого обмежується її право на пільгове пенсійне забезпечення. Але судом встановлено, що відповідач ніякого відношення до Державного підприємства «Український цирк» не має, оскільки Державне підприємство «Український цирк» самостійна юридична особа і згідно закону самостійно відповідає за свої дії; крім того, ОСОБА_1 була зарахована до Державного підприємства «Український цирк» артисткою 1 категорії, що відповідно з Переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затверджених постановою № 583 Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року не дає їй права на пільгове пенсійне забезпечення. Не може суд прийняти до уваги і ті доводи ОСОБА_1, що у грудні 1996 року вона подала творчу заявку стосовно створення нового номеру «Групові жонглери» з елементами акробатики, а тому наказ № 297-к від 30 грудня 1996 року про включення її та ОСОБА_3 до номера «Групові жонглери» без зазначення жанру акробати - танцжонглери є грубим порушенням та обмеженням їх прав, оскільки на даний момент це впливає на призначення пільгового пенсійного забезпечення є також безпідставними і надуманими.

Подача позивачами заявки про створення нового номеру «Групові жонглери» з елементами акробатики не свідчить про автоматичну зміну жанру, як цього вимагають позивачі. Введення в номер певних трюків акробатичного жанру значно покращило його художній рівень та видовищність, але за складністю вправ, фізичного та психологічного навантаження, що лежить в основі визначення жанру, цей номер «Групові жонглери» не відноситься до жанру акробати - танцжонглери про що свідчить висновок художньо-експертної Ради відповідача від 05 вересня 2007 року, з якого вбачається, що при розгляді питання визначеності жанру номера «Групові жонглери» під керівництвом ОСОБА_1 члени Ради одноголосно вирішили жанр номера залишити без змін. Правомірність художньо-експертної Ради відповідача від 05 вересня 2007 року підтверджується рецензією (від 03 березня 2008 року) директора - художнього керівника Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв заслуженого діяча мистецтв України професора ОСОБА_5 та завідуючого циркового відділення Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв завідувача циклової комісії жонглювання і еквілібру ОСОБА_6 після огляду відеозапису номера «Групові жонглери» під керуванням ОСОБА_1, з висновку якої вбачається, що груповий номер жонглерів ОСОБА_1 не може претендувати на номер акробати-жонглери з причин слабкої підготовки акробатичних елементів і з'єднань.

Посилання позивачів на те, що 04 квітня 1997 року відбулося засідання Художньої ради відповідача, на якому було розглянуто питання стосовно прийому номера «Акробати-танцжонглери» (протокол № 8), але наказом № 78-к від 10 квітня 1997 року даний номер відповідачем прийнято як «Групові жонглери», в якому не зазначено жанр діяльності, а тому, на думку позивачів, у наказі припущено помилку стосовно назви номеру, замість «Групових жонглерів» необхідно було зазначити «Акробати-танцжонглери». Ці доводи також безпідставні, оскільки позивачі некоректно викладають обставини справи, так як 04 квітня 1997 року відбулося засідання художньої ради не відповідача, а Дніпропетровського держцирку, про що вбачається із протоколу №8; із витягу протоколу № 8 художня рада Дніпропетровського держцирку постановила прийняти номер і рекомендувати «Укрдержцирку» включити його до роботи в конвеєрі, що відповідач і зробив. Керуючись рекомендацією художньої ради Дніпропетровського держцирку та висновком начальника художнього відділу Українського державного творчого об'єднання цирків «Укрдежцирк» ОСОБА_7, викладеним у службовій записці від 08 квітня 1997 року, відповідач наказом № 78-к від 10 квітня 1997 року ввів номер «Групові жонглери» під керівництвом ОСОБА_1 в експлуатацію з 14 квітня 2007року і ніяких порушень прав і інтересів позивачів, на думку суду, відповідач, не допустив.

Висновок позивачів, що у наказі припущено помилку стосовно назви номеру, замість «Групових жонглерів» необхідно було зазначити «Акробати-танцжонглери» не ґрунтується на доказах та спростовується наступними доказами, зокрема: рішенням художньо-експертної ради відповідача від 05 вересня 2007 року, де розглядалося питання про визначення жанру номера «Групові жонглери» п/к ОСОБА_1, на якому одноголосно вирішено жанр номера «Групові жонглери» п/к ОСОБА_1 залишити без змін та рецензією директора - художнього керівника Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв заслуженого діяча мистецтв України професора ОСОБА_5 та завідуючого циркового відділення Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв завідувача циклової комісії жонглювання і еквілібру ОСОБА_6, з висновку якої вбачається, що груповий номер жонглерів ОСОБА_1 не може претендувати на номер акробати-жонглери з причин слабкої підготовки акробатичних елементів і з'єднань.

Посилання позивачів на акт Ялтинського державного цирку від 28 травня 1997 року, акт Сімферопольського цирку від 23 жовтня 2005 року та акти Луганського цирку від 14 квітня 2006 року та 16 квітня 2006 року, як на докази встановлення жанру діяльності позивачів акробати-танцжонглери, також безпідставні, оскільки, в цих актах іде мова не про встановлення жанру, а надаються рекомендації відповідачу щодо підвищення тарифних ставок артистам за їх артистичність: мовою оригінала акта Сімферопольського цирку від 23 жовтня 2005 року: «...составлен настоящий акт в том, что просмотрен на представлении в Симферопольском цирке номер «Групповые жонглеры» п/р ОСОБА_8 на предмет повышения тарифной ставки артистам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 номер темповый, смотрится легко, трюки исполняются профессионально. Исполнители обладают хорошей сценической внешностью, артистичностью, с хореографической подготовкой. Комиссия ходатайствует перед художественно-экспертным советом «Укргосцирк» о повышении тарифных ставок артистам ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_10С.». Аналогічні рекомендації мають місце в актах Ялтинського і Луганського цирків. Крім того, посилання позивачів на ту обставину, що Луганський цирк у акті від 16 квітня 2006 року вказує, що це номер акробати-танцжонглери, мовою оригінала: «...сего числа во время представления, по запросу ГЦКУ был просмотрен номер акробаты-танцжонглеры «Груповые жонглеры» п/р ОСОБА_8 на предмет повышения тарифных ставок и категорий артистам вышеуказанного номера...» не є доказом, що номер «Групові жонглери» відноситься до жанру акробати-танцжонглери, оскільки Луганський цирк помилково вказав, що згідно запиту ДІДКУ був переглянутий номер акробати-танцжонглери «Групові жонглери», що підтверджується запитом до Луганського держцирку від 05 квітня 2006 року за вих. № 224 - дослівно: «На підставі заяви від 04.04.06р. артистки ОСОБА_1 С, номер «Групові жонглери», художньо-творчий відділ просить створити комісію з питання перегляду і введення в номер ОСОБА_12» У запиті не вказується переглянути номер акробати-танцжонглери «Групові жонглери», тому помилкове посилання Луганського цирку у акті від 16 квітня 2006 року щодо перегляду номеру акробати-танцжонглери «Групові жонглери» не може служити доказом, що номер «Групові жонглери» під керівництвом ОСОБА_1 відноситься до жанру акробати-танцжонглери. Прийом на роботу артистів вказаного номера відповідач здійснив згідно, встановленого ним штатного розпису, затвердженого міністерством культури і мистецтв, і цей номер відноситься до жанру жонглювання, що підтверджується протоколом засідання художньо-експертної ради відповідача від 05 вересня 2007 року та рецензією директора - художнього керівника Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв заслуженого діяча мистецтв України професора ОСОБА_5 та завідуючого циркового відділення Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв завідувача циклової комісії жонглювання і еквілібру ОСОБА_6.

Наступні доводи позивачів про те, що наказом № 94-к від 14 червня 2006 року неповнолітню ОСОБА_2 було прийнято до номеру «Групові жонглери», де відповідач знову помилково написав назву номеру ( замість «Групові жонглери» необхідно було зазначити «Акробати танцжонглери»), жанр діяльності взагалі не було зазначено, тим самим грубо порушено право ОСОБА_12 у подальшому скористатися пенсійною пільгою - пенсію за вислугу також суд вважає безпідставні. Судом встановлено, що жанр номера «Групові жонглери» відноситься до жанру жонглювання, що підтверджується рішенням художньо-експертної ради відповідача від 05 вересня 2007 року та рецензією директора - художнього керівника Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв заслуженого діяча мистецтв України професора ОСОБА_5 та завідуючого циркового відділення Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв завідувача циклової комісії жонглювання і еквілібру ОСОБА_6.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогами змінити назву номера «Групові жонглери» на «Акробати танцжоглери», змінити занесені неправильні записи у трудові книжки, розглянути категорію та переглянути ставки зарплати відносно акробатичного жанру, але відповідач, на її думку, безпідставно всілякими методами ухиляється від виконання її вимог і, як приклад, наводить той факт, що 13 лютого 2007 року вона офіційно звернулася до відповідача з письмовою заявою з вищезазначеними вимогами, а відповідь отримала лише 07 червня 2007 року - через чотири місяці, тим самим грубо порушено право позивача на належний розгляд заяви та отримання відповіді протягом одного місяця. Ці твердження ОСОБА_1 суд вважає не відповідають дійсним обставинам справи та свідчать про упереджене ставлення до відповідача, і спростовуються наступними доказами: ОСОБА_1 не зверталася 13 лютого 2007 року до відповідача з письмовою заявою з вищезазначеними вимогами про що свідчить відсутність такого звернення. Позивачка ОСОБА_1 дійсно 11 червня 2007 року отримала відповідь від відповідача на свою заяву від 23 травня 2007 року, адресовану відповідачу, в якій відмовлено в задоволені прохання щодо внесення зміни до наказу № 131-к від 29 вересня 1999 року, виклавши його в наступній редакції: прийнята артисткою 1 категорії номера «Групові жонглери» жанр акробати-танцжонглери. Відповідач, розглянувши заяву ОСОБА_1, надав в установлений Законом України «Про звернення громадян» строк відповідь, у констатуючій частині якої вказується наступне: «Робоча група відповідача попередньо, розглянувши вашу заяву прийшла до висновку, що ваш номер «Групові жонглери» відноситься до жанру жонглювання, а введення в нього елементів акробатики правових підстав для зміни його на жанр акробати-танцжонглери немає. Остаточний висновок з цього питання буде вирішено на художньо-експертній раді, про що ви будете повідомлені додатково. Якщо ви вважаєте, що ваші права і інтереси порушені, можете звернутися за захистом до суду». З наведених доказів вбачається, що відповідач ніяким чином не порушив право позивача на розгляд її заяви та строків отримання відповіді, що ще раз підтверджує про безпідставне звинувачення позивачами відповідача в порушенні їхніх прав та інтересів. А висновок художньо-експертної ради відповідача від 05 вересня 2007 року та рецензія на цирковий номер у виконанні групових жонглерів ОСОБА_1, надана директором - художнім керівником Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв заслуженим діячем мистецтв України професором ОСОБА_5 та завідуючим циркового відділення Київського державного коледжу естрадного та циркового мистецтв завідувачем циклової комісії жонглювання і еквілібру ОСОБА_6, свідчать про правомірність і об'єктивність відповідача при розгляді її заяви, та підтверджують безпідставність і необґрунтованість вимог щодо зміни жанру номера «Групові жонглери» з жонглювання на акробати-танцжонглери.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи ОСОБА_1, що з 1994 року вона фактично працює на пільгових умовах, а згідно п. 2.14 інструкції «Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій № 1 і 2, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, суд вважає безпідставні і спростовується наступними аргументами.

Пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, що передбачено п.а і б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А позивачі ніякого відношення до роботи за списком № 1 та № 2 не мають, тому підстав для проведення атестації робочих місць і внесення відповідних записів до трудової книжки не має.

Позивачі мають право на трудову пенсію не на пільгових умовах за віком, а за вислугу років, що передбачено п.«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка вказує, що право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З урахування викладеного суд вважає, що доводи позивачів, що відповідачем не було здійснені відповідні записи до їх трудових книжок щодо трудової діяльності є безпідставні, надумані, так як безпідставні і наступні вимоги щодо надання їм довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відповідна довідка позивачам не надавалася оскільки, по-перше, позивачі з таким проханням до відповідача не зверталися, а по-друге, такої довідки їм і не надали б, тому що записи щодо їх трудової діяльності внесені до трудових книжок. Відповідачем спростовані позовні вимоги позивачів з посиланням на докази, які вказують на їх необгрунтованість та свідчать про невідповідність обставин, на які вони посилаються.

Позовні вимоги позивачів про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок оплати праці ОСОБА_1 з 1996 р., ОСОБА_12 з 2006 р., ОСОБА_3 з 1996 р. та ОСОБА_4 з 2003 р. вони також безпідставні, оскільки відповідачем проводиться нарахування заробітної плати у відповідності до займаних ними посад та посадових окладів.

Згідно пояснень позивачки, що не спростовуються матеріалами справи, письмові трудові договори (контракти) між нею та відповідачем укладалися.

Згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, або в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 грудня 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Беручи до уваги те, що позивач знала про визначений термін свого трудового договору вимоги щодо незаконного розірвання контракту, незаконного припинення трудових відносин є безпідставними.

Крім того, згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, укладеним на певний термін, встановлений за погодженням сторін, або таким. Що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, що за своєю правовою природою є письмовою угодою між працівником та роботодавцем, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Із змісту ст. 21 КЗпП України витікає, що для укладання трудового договору, у тому числі і на умовах контракту, необхідне волевиявлення двох сторін працівника і власника або уповноваженого ним органу. При відсутності згоди хоча б однієї сторони - договір не може бути укладеним, а укладений - буде недійсним. Порядок укладання трудових договорів регулюється законодавством про працю, зокрема ст. 21 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законодавством України.

ОСОБА_1 сама свідомо писала заяви на продовження трудових відносин, підписувала їх і подавала їх на підпис керівництву відповідача, виконувала обумовлену роботу, отримувала зарплату, що підтвердила в ході судового засідання. Ніяких заперечень проти укладання трудового договору і у формі контракту позивачка ніколи не заявляла і ніколи їх не оспорювала. Підстав вважати, що трудова угода, у тому числі і остання, укладались з нею під примусом адміністрації немає і доказів цьому позивач не приводить.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивачів та завдання цими діями шкоди правам позивачів, а тому на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Частина 1 статті 2371 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної шкоди працівникові проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачами не було надано належних доказів наявності маральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивачів) діям відносно нього, предмета спору, а позивачі цього не довели, твердження позивачів про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно них є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги пояснення позивача на підтвердження свого позову, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і обєктивно нічим не підтверджуються. Суд вважає безпідставними позовні вимоги про зобовязання вчинити певні дії, визнання недійсними наказів, внесення змін до наказу, стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні: порушень законодавства з боку відповідача стосовно порядку (термін дії правовідносин, порядок їх продовження, погодження, переведення та ін..) та підстав (норми закону) видання спірних наказів не встановлено.

При таких обставинах суд вважає позовну заяву необгрунтованою і в її задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 21, 23, 36, 221, 232, 233 КЗпП України, ст. ст. 3, 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПКУкраїни, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в задоволенні позову до державного підприємства «Державна циркова компанія України» про зобовязання вчинити певні дії, визнання недійсними наказів, внесення змін до наказу, стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районий суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -