Справа № 22ц-502 Головуючий у 1 інстанції: Сковронський С.І. Категорія: 32 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Монастирецького Д.І.

при секретарі: Глинському О.А.

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь 8000 грн. на відшкодування понесених нею витрат на виготовлення та встановлення в 2008 році надгробного памятника своєму брату ОСОБА_3, який помер в грудні 2006 року внаслідок ДТП, яке вчинив ОСОБА_2.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2009 року цей позов задоволено частково, та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 900 грн. на встановлення надгробного памятника, а в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що це рішення є незаконним, необґрунтованим та несправедливим по своїй суті. При його ухваленні суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суду слід було застосувати до спірних правовідносин ст.1166 ЦК України та стягнути на її користь витрати на виготовлення надгробного памятника в повному обсязі в розмірі 8000 грн., що, на думку апелянта, випливає з вимог ст.1201 ЦК України. Вважає, що суд помилково, при вирішенні спірних правовідносин, застосував розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 та положення Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 16.03.2006 року №13.

Апелянт покликається також і на те, що суд, при ухваленні оскаржуваного рішення не застосував норми процесуального права, передбачені ст.ст.79 та 88 ЦПК України щодо стягнення судових витрат. Просить дане рішення змінити та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги та стягнути на її користь судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 грудня 2006 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, їдучи з м. Червоногруда в сторону м.Львова біля 21 години за межами с.Сілець Сокальського району вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який від отриманих тілесних ушкоджень в той же день помер.

З матеріалів справи також вбачається і те, що постановою слідчого від 8.07.2007 року кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ст.286 ч.2, 135 ч.3 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, під час якої загинув брат позивачки ОСОБА_3, закрито на підставі ст.6 п.2 КПК України через відсутність складу злочину.

За рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 1 грудня 2007 року в користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 3287 грн. матеріальної шкоди, понесеною у звязку з витратами на поховання брата. Дане рішення суду вступило в закону силу(а.с.4-6).

Судом встановлено також, що у вересні 2008 року позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на виготовлення та встановлення надгробного памятника ОСОБА_3 в розмірі 8000 грн.(а.с. 10,12-13, 23).

У відповідності до ч.ч.2,5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. При цьому. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати.

Виходячи із положень даних правових норм та конкретних обставин справи суд дійшов вірного висновку про обовязок відповідача ОСОБА_2 відшкодувати позивачці витрати по виготовленню та встановленню надгробного памятника.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру цих витрат, які підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача, суд першої інстанції, в супереч думці апелянта, вірно виходив з розяснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, відповідно до яких витрати на виготовлення памятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних памятників і огорож в даній місцевості, які визачаються постановю правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

В той же час, при визаченні граничної вартості стандартних памятників суду слід було виходити із загальних принципів цивільного законодавства щодо відшкодування шкоди на час розгляду справи, та в даному конкретному випадку керуватись при вирішені спірних правовідносин Постановю правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №45 від 03.10.2008 року, а не №13 від 06.03.2006 року, на що правильно звертає свою увагу апелянт.

Так, відповідно до Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та повязані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого на виробництві або професійного захворювання» від 03.10.2008 року за №45 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за №1040/15731), граничний розмір витрат, повязаних з виготовленням та встановенням памятника, огорожі та інш. у Львівській області становить 2500 грн., які і слід було стягнути на користь позивачки.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні із збільшенням розміру суми відшкодування позивачу витрат на виготовлення памятника.

Окрім того, при ухваленні оскаржуваного рішення суд, всупереч вимогам ст.215 ЦПК України не здійснив розподіл судових витрат по справі.

Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 при поданні позовної заяви сплатила судовий збір, в розмірі 80 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. та здійснила оплату правової допомоги в сумі 500 грн. (а.с.2,3,11). Окрім того, при поданні апеляційної скарги позивачка заплатила судовий збір в розмірі 35 грн.50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на загальну суму 120 грн.

З врахуванням часткового задоволення позовних вимог та збільшення апеляційним судом суми відшкодування матеріальної шкоди, виходячи із положень ст.88 ЦПК України щодо пропорційності присудження судових витрат до розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки судових витрат в наступних розмірах: судовий збір - 35 грн.93 коп., втрати на інформаційно-технічне забезпечення - 46 грн. 87 коп. та витрати на отримання правової допомоги - 156 грн. 25 коп., а всього на загальну суму 239 грн. 05 коп.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2009 року в частині визначеної судом суми стягнення змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на спорудження надгробного памятника 2500 (дві тисячі пятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрати по сплаті судового збору в розмірі 35 грн.93 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 46 грн. 87 коп. та 156 грн. 25 коп. витрат на правову допомогу, а всього судові витрати в розмірі 239 (двісті тридцять девять) гривень 05 коп.

В решті рішення залишити без змін а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_4Г