Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-1151/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради

про визнання спадкоємцем та визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання спадкоємцем та визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10.06.2002 року померла його мати, ОСОБА_2. Після смерті матері фактично вступив у володіння спадковим майном відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року батько позивача ОСОБА_3 і тому вони не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

В грудня 2004 року батько позивача дізнався про існування та отримав на руки Державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя матері позивача ОСОБА_2. В той же час, а саме 14.12.2004 року батько позивача ОСОБА_3 та його брати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виготовили та нотаріально посвідчили заяви до Петропавлівської державної нотаріальної контори в яких відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, але позивача про це не повідомили. Тому позивач, оскільки він вступив у володіння майном, просить визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку

Позивач в судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 10.06.2002 року померла мати позивача, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть. Після смерті матері фактично вступив у володіння спадковим майном відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року батько позивача ОСОБА_3 і тому вони не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В грудня 2004 року батько позивача дізнався про існування та отримав на руки Державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя матері позивача ОСОБА_2, на підставі якого їй належала земельна ділянка площею 1.700 га. розташована на території Петрівської сільської ради.

14.12.2004 року батько позивача ОСОБА_3 та його брати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виготовили та посвідчили заяви до Петропавлівської державної нотаріальної контори в яких відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, але позивача про це не повідомили, що підтверджується їх письмовими заявами.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який був чинним на той час, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549. Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином позивач спадщину у вигляді земельної ділянки після смерті матері фактично прийняв, а отже фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, як це передбачено ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року.

Від спадщини у вигляді земельної ділянки не відмовлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. 328, п. 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 р., суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради про визнання спадкоємцем та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 1.700 га. розташовану на території Петрівської сільської ради, передану для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій 10.06.2002 року ОСОБА_2, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ДП № 070596.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. К. Ніколаєва