Справа №22-ц-1054/10 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Попруги С.В.

судців - Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про стягнення завданих збитків та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. Вказує, що місцевий суд не обєктивно та упереджено ухвалив рішення по справі, оскільки він надав місцевому суду усі необхідні докази, які підтверджують той факт, що він мав реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі, якби його право не було порушено зі сторони банку, але ці докази суд не взяв до уваги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір банківського вкладу № 1/613003 у відповідності до якого позивач передав банку належні йому грошові кошти в сумі 238 000 грн. на строк 390 днів з 11 квітня 2008 року по 4 квітня 2009 року з процентною ставкою 15% (а.с.6).

Вказані факти правильно і з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ч.І ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлюється, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 2.1.5. договору банківського вкладу від 11 березня 2008 року укладеного з позивачем банк взяв на себе зобовязання повернути апелянту, у готівковій чи безготівковій формі, грошові суми до 4 квітня 2009 року.

Однак, відповідач порушуючи умови договору здійснив повернення позивачу суми вкладу з порушенням строку лише у грудні 2009 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, умовами відповідальності у вигляді відшкодування збитків є встановлення факту їх наявності, порушення стороною зобов'язання та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і завданими збитками.

Позивач ставить питання про відшкодування упущеної вигоди, яку він міг би отримати поміщенням не отриманих грошових коштів від відповідача на депозитний вклад до іншого банку, що не можна визнати безумовним наслідком від порушення цивільного права позивача відповідачем, вимога позивача носить гіпотетичний характер, оскільки отримання заявлених до стягнення доходів має велику залежність від багатьох обєктивних та суб'єктивних чинників та інших факторів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у її задоволенні, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зокрема Тимчасовою адміністрацією банку «Укрпромбанк» з 21.01.2009 було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 1 рік з метою захисту інтересів кредиторів і вкладників, забезпечення збереження капіталу і активів, стабілізації діяльності, поліпшення фінансового стану банку. Відповідно до статті 85 Закону України "Про банки і банківську діяльність" протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Разом з тим після закінчення дії мораторію неустойка (штраф, пеня), а також суми завданих збитків, які банк був зобовязаний сплатити кредиторам за грошовими зобов'язаннями та зобовязаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), можуть бути заявлені до сплати в розмірах, які існували на дату введення мораторію, якщо інше не передбачено цим Законом.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Цивільний кодекс України містить норми, якими передбачаються випадки, у яких допускається відшкодування моральної шкоди. Стаття 23 ЦК України вказує, що особа має право на відшкодування такої шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому не можна розуміти, що особа має право на відшкодування моральної шкоди в будь-якому випадку, коли її права порушуються. Виходячи з правових норм Цивільного кодексу України, моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадках, встановлених законом. Порушення договірних зобовязань особисті немайнові права не зачіпають.

Правовідносини за договором банківського вкладу регулюються параграфом 3 глави 71 Цивільного кодексу України, статтями якого не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання відповідачем та умов договору банківського вкладу. Договір укладений між сторонами також не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі неналежного виконання зобовязань.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що дані вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.І ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія

Суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми 18 березня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена на протязі двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)