РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Балтський районний суд Одеської області

м. Балта, вул. Ткаченка, 56, 66102, (04866) 2 15 70

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді БОДАШКО Л.І.

при секретарі ТИХОНОВІЙ ЕІ

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Балті Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання права власності на нього і за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Опель-Вектра 1989 року випуску, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, визнавши за нею право власності на цей автомобіль, стверджуючи, що її внучка ОСОБА_4 і ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі, він не працював, а внучка працювала, однак грошей у них було дуже мало, тому вона постійно їм допомагала. В 2005 році внучка звернулася до неї з проханням допомогти купити автомобіль, вона погодилася його купити, однак вимагала, щоб договір купівлі-продажу був оформлений на неї, однак ОСОБА_2 запевнив її, що автомобіль необхідно оформити на нього, оскільки він буде управляти ним і що в технічному паспорті може бути записана тільки одна особа, тобто внучка, інакше необхідно буде кожні три роки брати довіреності, так як можуть виникати непорозуміння з працівниками ДАІ. При цьому він заспокоїв її, що ніколи не буде претендувати на цей автомобіль і в разі розлучення з її внучкою, залишить його їй. Однак, 28.08.2009 року ОСОБА_2 з внучкою розірвали шлюб, він уїхав, а автомобіль, як і обіцяв,залишив їй, але після того, як внучка подала заяву на стягнення аліментів, він заявив, що якщо вона не забере позов, то він забере автомобіль, так як записаний його власником. Тоді вона зрозуміла, що дала дозвіл на укладання договору купівлі-продажу автомобіля на імя відповідача, а не на себе, під впливом обману зі сторони відповідача, хоча власником автомобіля є вона, оскільки витратила на його придбання тільки свої власні кошти.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і просила задовольнити.

Відповідач позов не визнав і повідомив, що придбав автомобіль за кошти, які взяв в борг у ОСОБА_5 20.02.2005 року, тому вважає, що автомобіль правомірно рахується у нього на праві власності, у звязку з чим він звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати право власності на автомобіль за ОСОБА_4(ОСОБА_6В.), стягнувши з неї на його користь 16800 грн.

В судовому засіданні представник відповідача просила в позові ОСОБА_1 відмовити, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4В.) задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію за частину автомобіля в сумі 16800 грн.

Третя особа, вона ж відповідач, в судовому засіданні позовні вимогами ОСОБА_7 визнала у повному обсязі, а з позовом ОСОБА_2 не погоджується у звязку з тим, що ОСОБА_2 жодного відношення до придбання автомобіля не має, оскільки на той час не працював, своїх коштів не мав, вона теж не мала таких коштів, а їх на придбання автомобіля дала ОСОБА_7 в сумі 4200 доларів США і просила оформити договір купівлі-продажу на її імя, однак ОСОБА_2 запевнив ОСОБА_1, що необхідно оформити договір на нього, оскільки він буде їздити на ньому і ніколи не буде претендувати на цей автомобіль, на що та погодилася і дала кошти. Після розлучення відповідач залишив автомобіль позивачу і не вимагав його повернення йому до тих пір, поки вона не подала позовну заяву до суду про стягнення аліментів на їх сина, він пригрозив їй, що подасть заяву до суду про розподіл автомобіля, якщо вона не забере заяву про стягнення аліментів, оскільки автомобіль записаний на нього. Вона про це розповіла бабусі, а та тільки тобі зрозуміла, що її було обмануто. Ніяких коштів на придбання автомобіля ОСОБА_2 ні у кого не позичав, в тому числі і у ОСОБА_8, оскільки вони на той час жили дружно і вона б про це знала. Розписка написана не ним особисто. Крім того, автомобіль був придбаний в червні 2005 року за 4800 доларів США, а згідно розписки, яку, ніби то дав ОСОБА_2 ОСОБА_5, гроші вінвзяв в борг в сумі 2000 доларів США 20.02.2005 року, і не пояснив де ж він взяв ще 2800 доларів США на придбання автомобіля і звідки він - знав в лютому місяці про те, що в червні вони знайдуть і куплять автомобіль.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не зявлявся, про причини неявки суду не сповіщав.

Заслухавши вимоги ОСОБА_1, заперечення і вимоги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_2 JI.B., заперечення третьої особи ОСОБА_4, свідка ОСОБА_9, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити у звязку з наступним.

Як ОСОБА_4, так і сам ОСОБА_2 повідомили суду про те, що особистих коштів на придбання автомобіля у них не було, оскільки ОСОБА_2 не працював.

ОСОБА_4 показала суду, що на той час вони були у скрутному матеріальному становищі, тому їм допомагала її бабуся ОСОБА_1, в тому числі вона дала їй кошти на придбання автомобіля, так як є особою похилого віку і хотіла, щоб вони допомагали їй, при необхідності, повести до лікаря, до базару, до магазину, тощо, тому дала кошти на придбання автомобіля в сумі 4800 доларів США, при цьому бажала, щоб автомобіль був зареєстрований на її імя. За автомобілем вони поїхали з ОСОБА_10В, взявши з собою ОСОБА_9, який вмів їздити і мав права на управління автотранспортом, саме він був присутній при тому, як давала гроші на придбання автомобіля ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив той факт, що саме ОСОБА_7, проводжаючи їх в м. Рівне для придбання автомобіля, дала свої кошти ОСОБА_4 в сумі 4800 доларів США, за ці кошти вони купили автомобіль Опель - Вектра у ОСОБА_3, якому гроші платила сама ОСОБА_4 У ОСОБА_10 коштів не було, за все платила ОСОБА_4

Суд відноситься критично до наданої в судове засідання представником відповідача ОСОБА_10 JI.B. розписки, написаної ніби то ОСОБА_2 про те, що він взяв в борг у ОСОБА_5 гроші для придбання автомобіля в сумі 2000 доларів США, оскільки розписка написана самою ОСОБА_2 JI.B., про що вона підтвердила в судовому засіданні, про це повідомив сам ОСОБА_11, а ОСОБА_12,'показала, що знає почерк ОСОБА_2, однак розписка написана не ним. Крім того, суд констатує, що розписка була представлена не на початок розгляду справи, а лише на друге судове

засідання, при цьому не заявила клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_5, навпаки заявила, що в судове засідання та не зявиться.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що фактично автомобіль був придбаний за кошти ОСОБА_1 і саме особисто для неї, яка погодилася на оформлення права власності на автомобіль на ОСОБА_2 внаслідок обману з боку ОСОБА_11, щодо обставин, які мають істотне значення , тому такий правочин повинен бути визнаний судом недійсним, а відтак, право власності на автомобіль повинно бути визнано за ОСОБА_1, а що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 половини вартості автомобіля в сумі 16800 грн. , то він не представив суду доказів того, що автомобіль набутий за кошти, які належали йому і його дружині і є спільною сумісною власністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 229,230, 316, 317, 321, 328 ЦК України, ст. 60 СК України, ст.ст. 208, 209,214, 215,218,223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Опель- Вектра», 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний знак ВН 1258 AT, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний автомобіль.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ