АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Дорош А.І., Прядкіній О.В.

при секретарі Киві А.М.

за участю

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2010 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» суму в розмірі 448,47 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 81 грн. на відшкодування понесених судових витрат, всього стягнуто 529,47 грн.

В апеляційній скарзі позивач публічне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод» просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_3К є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі ОСОБА_3 не зареєстрована, в ній проживає та зареєстрований, як квартирант, її син ОСОБА_4 (а.с. 6).

01.10.2009 року між власником ОСОБА_3 та ВАТ «Полтавський турбомеханічний завод» укладено договір № 2345 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 4).

Відповідачем не оспорюється факт надання вищевказаних послуг.

Проте, відповідач не оплатила за надані послуги, у зв»язку з чим утворилася заборгованость, що підтверджується розрахунком (а.с. 22,23).

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3, як власник житла, згідно ст.. 322 ЦК України зобов»язана утримувати майно, що їй належить. Оскільки вона фактично отримувала надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, не відмовлялася від їх надання, то зобов»язана їх оплати, але, приймаючи до уваги, що згідно наданого позивачем розрахунку за період з лютого 2005 р. по 27.09.2010 р. заборгованість станом на лютий 2005 р. становила 855,23 грн., прийшов до висновку про зменшення загального розміру заборгованості - 1303,70 грн. на вказану суму.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є вірними, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ст.. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання позивача на те, що місцевим судом не взято до уваги уточнення позовних вимог, не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказав, що станом на день подання позову заборгованість складає 1303,70 грн. (за період з жовтня 2009 року по травень 2010 року). На підтвердження позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості по особовому рахунку № 2345 за період з 01.10.2009 р. по 29.06.2010 р. на вказану суму (а.с. 3,5).

07.09.2010 р. представник позивача ОСОБА_5 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог до розміру 1451,17 грн. та розрахунок заборгованості за період з 01.01.2010 року по 07.09.2010 р .на вказану суму (а.с. 19,20).

27.09.23010 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заву про уточнення позовних вимог, оскільки в період з липня по вересень 2010 року проводилися нарахування за надані послуги, то станом на 27.09.2010 р. за відповідачем рахується заборгованість в сумі 1628,98 грн. з урахуванням здійснених відповідачем оплат. На підтвердження позовних вимог наданий розрахунок заборгованості по особовому рахунку № 2345 з 01.06.2010 р. по 27.09.2010 р. 1628,98 грн. (а.с.45,46).

Як вбачається із наданих розрахунків (а.с, 20,46), позивачем нараховувалися платежі за кожен місяць за період з 29.06.2010 р. по 03.09.2010р. відповідно у розмірі 172,48 грн., 177,81 грн.. 158,18 грн., 177,81 грн., а відповідачем здійснювалася їх оплата відповідно 360 грн., 180 грн., 180 грн., які зараховувалися позивачем як оплата за поточний місяць, а залишок внесених коштів зарахувався як погашення заборгованості.

Таким чином, збільшення позовних вимог є безпідставним, оскільки, як пояснював позивач, воно викликано тим, що за час перебування справи у провадженні суду відповідач не здійснює оплату поточних щомісячних платежів, що повністю спростовується наданими розрахунками і вказує на зворотнє. Місцевий суд обґрунтовано при ухваленні судового рішення виходив із заявлених позовних вимог станом на 29.06.2010 року у розмірі 1303,70 грн.

Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно виписки із особового рахунку № 2345 (а.с.22), відповідачем вносилася оплата, починаючи з лютого 2005 року, за квітень червень, серпень, листопад 2005р., березень, червень, серпень 2006 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по особистому рахунку № 2345 на ім.»я ОСОБА_3, останньою у серпні 2007 р. внесено 200 грн. на погашення заборгованості (а.с.23), що підтверджується квитанцією від 22.08.2007 р.(а.с. 34), що свідчить про визнання відповідачем свого обов»язку по оплаті комунальних послуг в межах 3-х річного строку позовної давності до часу пред»явлення даного позову, тому подана заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Виходячи із того, згідно матеріалів справи існують лише дані про наявну заборгованість за відповідачем станом на лютий 2005 року в розмірі 855,23 грн.(а.с.22), то місцевий суд, беручи до уваги ту обставину, що відповідачем визнавалася наявна заборгованість, про що свідчать дії по внесенню оплати на її погашення, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог 1303,70 грн. зі зменшенням на суму 855,23 грн., тобто у розмірі 448,47 грн.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновків місцевого суду, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ч.1, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» відхилити, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :