Справа №22ц-4357 Головуючий у 1-й інстанції Рибачук А.І.
Категорія: 57 Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Штефаніци Ю.Г.

суддів Мусіної Т.Г., Монастирецького Д.І.

при секретарі - Качмар М.Я.

за участі позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Трускавець Львівської області на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2009 року до суду надійшла позовна заява від позивача ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Трускавець про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів у звязку з недоплатою йому щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни за 2007-2008 роки в сумі 4471 грн. та просив зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому вказану суму.

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року заявлений позов задоволено. Судом визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Трускавець щодо нездійснення нарахувань та виплат ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно у розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також зобовязано відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_2 зазначене підвищення до пенсії за вказаний період, з урахуванням ст.28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених йому сум за цей період.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач - управління Пенсійного фонду України в м.Трускавець, який, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.29-31).

Зокрема, апелянт вказує, що за змістом позовних вимог даний спір стосується державної соціальної допомоги, а не підвищення до пенсії, та вважає, що суд, при ухваленні постанови, вийшов за межі позовних вимог.

Зазначає також, що після прийняття Конституційним Судом України рішень № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. зміни до Законів України про Державний бюджет на відповідні роки не вносилися, акти на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» законодавчим органом не приймалися, не визначено за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати розміри підвищення до пенсії вказаним категоріям пенсіонерів.

Окрім того, вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених лише відповідно до цього Закону, і не може використовуватися для обчислення надбавок або підвищень до інших пенсій.

Поряд з цим зазначає, що судом не врахований визначений законом порядок бюджетного фінансування виплати підвищення до пенсій дітей війни, та відсутність кошторисних призначень виплати таких підвищень до пенсій за попередні періоди, а розрахунки суду не відповідають нормам діючого законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

В супереч твердженням апелянта, суд першої інстанції вирішував спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_2, які стосуються виплати пенсії, а не соціальних виплат, що випливає зі змісту позовної заяви (а.с.2-3, 14).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який народився 06 жовтня 1944 року, належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому він має право на встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії (а.с.6,8).

Оскільки Конституційний Суд України своїми рішеннями № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнав неконституційними відповідно положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат, нездійснення пенсійним органом перерахунку та виплату пенсії позивачу із врахуванням вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. відповідно до вимог п. 2.1 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах» обґрунтовано було визнано судом протиправними.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи на час прийняття судом рішення.

Встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Трускавець. Відповідно до п.12 ст.71. ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» йому протягом 2007 2008 років виплачувалось підвищення до пенсії в розмірах, визначених вказаними правовими нормами.

Відповідно до п.12 ст.71. ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинена, а тому позивач в 2007 році отримував доплату до пенсії як інвалід. В 2008 році підвищення до пенсії позивача нараховувалось та виплачувалось у меншому розмірі, оскільки відповідно до п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була викладена у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Згідно рішень Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. відповідні положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними. Останні втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, яке також містить вказівку про преюдиціальне значення цього рішення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка передбачає виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, була відновлена, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо зобовязання відповідача провести нарахування підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону № 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачки у передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі за періоди 09.07.2007р.-31.12.2007р. включно колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни колегія суддів не бере до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог та не є предметам розгляду суду.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України № 1058-IV, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає.

я змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» №1691-VI від 18 лютого 2010 року та ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Трускавець Львівської області відхилити.

Постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3