Справа № 22ц-173 Головуючий у 1 інстанції: Бойко С.М.
Категорія: 34 Доповідач: Павлишин О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Безпятко О.І.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 7 жовтня 2009 року,-

ВСТАНОВИЛА :

Вказаним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 В апеляційній скарзі стверджує про невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення судом норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги умови проживання його сімї в м.Львові, наявність вини в діях відповідачки і завдання нею моральної шкоди, а також його розрахунку матеріальної шкоди. Вважає, що відповідно до положень ст.390 ЦК України має право на відшкодування матеріальної шкоди, так як відповідачка володіла його майном незаконно, а тому він має право вимагати передання усіх доходів від майна , які вона одержала або могла одержати за весь час володіння. Зазначає, що суд дав неправильну оцінку його розрахунку матеріальної шкоди, віддав явну перевагу доводам відповідачки, яка визнавала частково завдання матеріальної шкоди. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_2 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником 51/100 частини будинку в м.Яворів Львівської області, вул.Львівська, 5 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2006 року. (а.с.10)

01.03.2004 року попередньою власницею вказаного будинку - ОСОБА_4 укладено договір оренди приміщення будинку площею 28.6 кв.м з адвокатами юридичної консультації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.30-32).

Строк дії договору закінчився 1.08.2006 року, що стверджується визнанням цієї обставини сторонами і угодою від 20.01.2006 року (а.с.33).

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 4.04.2008 року адвокатів юридичної консультації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зобов"язано протягом шести місяців звільнити приміщення площею 28,6 кв.м по вул.Львівська, 5 в м.Яворів Львівської області (а.с.64).

Згідно з даними закордонного паспорта відповідачки, остання виїхала за межі України 21.12.2007 року і повернулась в Україну 16.02.2009 року (а.с.71).

Відповідно до положень ст. 386 ЦК України власник має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди у зв"язку з порушенням його права власності.

Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також суд може захистити цивільне право або інтереси іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено завдання йому відповідачкою матеріальної і моральної шкоди.

При цьому суд вірно виходив з підстав позову, визначених в позовній заяві (а.с.3-4).

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що відповідачка протягом 17 місяців, до її виселення на підставі рішення суду, перешкоджала йому у користуванні власним приміщенням й тим самим завдала майнової шкоди, яку він обраховує, як орендну плату за користування приміщенням.

Судом правильно взято до уваги те, що відповідачка звільнила приміщення в грудні 2007 року і дав вірну оцінку покликанню позивача на строк користування приміщення відповідачкою.

Позивач не подав доказів про втрати, яких зазнав у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також про витрати, які зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та не ставив вимог про стягнення збитків - доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода), в звязку з чим колегія суддів вважає, що суд врахувавши, що позивач визнав не укладення договору оренди з відповідачкою, оскільки хотів використовувати це приміщення для особистого проживання та проживання членів його сім"ї, прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки майнової шкоди, розмір якої визначений на підставі мінімальної комерційної ціни орендної плати, є безпідставними.

Позивач також посилався на протиправні дії відповідачки, якими вона хотіла позбавити його придбаного житлового будинку, що полягали у зверненні до міського голови Яворова з вимогою подання адміністративного позову від імені міської ради, та іншими діями при розгляді цього позову в суді, зокрема чиненням тиску на суддю, чим фактично завдано позивачеві моральну шкоду. (а.с.4)

Суд першої інстанції вірно оцінив покликання позивача і правильно визнав, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, і оскільки позивач не довів незаконних дій відповідачки, які спричинили втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних позивачеві, ухвалив рішення про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, що відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що судом не взято до уваги умови проживання його сімї в м.Львові, наявність вини в діях відповідачки і завдання нею моральної шкоди є безпідставним, оскільки при апеляційному розгляді справи апелянт ствердив факт користування приміщення іншим адвокатом, що свідчить про відсутність наміру останнього використовувати приміщення для власного проживання.

Також не приймається до уваги посилання апелянта на те, що відповідно до положень ст.390 ЦК України він має право на відшкодування матеріальної шкоди, так як відповідачка володіла його майном незаконно, а тому він має право вимагати передання усіх доходів від майна , які вона одержала або могла одержати за весь час володіння, оскільки позов заявлявся з інших підстав, і розрахунків щодо отриманих відповідачкою доходів, позивач не наводив.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 7 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6