Справа №22-ц-4509/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Маслова В.О.

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 січня 2010 р. його було поновлено на роботі на посаді обрубника 1 розряду цеху № 1 ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». Наказом від 01 квітня 2010 року № 1900/ок його було звільнено з роботи за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України без згоди профспілкового органу. Вважає, що був звільнений без законної підстави, бо його відсутність на роботі за період з 22 січня 2010 року по 22 березня 2010 року була викликана поважними причинами, оскільки відповідач не вжив заходів щодо його ознайомлення з наказом про поновлення на роботі, а також на його звільнення профспілковий орган не дав згоди, у звязку з чим просив поновити його порушене право шляхом поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заподіяної моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 вересня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Вказане рішення позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування істотних обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

Зазначає, що суд не дослідив та не врахував ряд істотних обставин справи, а саме: про видання ВАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» наказу про його поновлення на роботі він повинен був бути повідомлений під розписку, ніякого поштового відправлення від відповідача про це він не отримував, виконавчий лист про поновлення його на роботі він отримав лише 17 лютого 2010 року; його звільнення роботодавцем відбулося без урахування обґрунтованого висновку профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 про залишення рішення без змін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог позовної заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працював у відповідача з 05 квітня 2001 року обрубником, зайнятим на обробці лиття наждаком та вручну (молотками, зубилами, пневмоінструментом) І-го розряду ливарного цеху № 1. Наказом від 01 вересня 2009 року № 6809/ок його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 січня 2010 року його було поновлено на роботі на раніше займаній посаді. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі звернуто до негайного виконання.

На виконання цього рішення місцевого 22 січня 2010 року відповідач видав наказ за № 471/о, яким ОСОБА_2 було поновлено на попередній посаді та зобов'язано начальника цеху № 1 допустити позивача до роботи з 22 січня 2010 року, тобто роботодавець виконав рішення суду в добровільному порядку (а.с.12), але не повідомив про це позивача, який до 22 березня 2010 року на роботу не виходив.

Листом від 19 лютого 2010 року підприємство намагалося повідомити ОСОБА_2, що він поновлення на роботі з 22 січня 2010 року (а.с.13), але він цього повідомлення не отримував, про що свідчить довідка з поштового відділення (а.с.14).

За період з 22 березня 2010 року по 01 квітня 2010 року позивач працював на підприємстві на займаній посаді, що вбачається з табеля обліку робочого часу за березень 2010 року, а потім наказом від 01 квітня 2010 року № 1900/ок його було звільнено з роботи за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України без згоди профспілкового органу (а.с.4-5,10-11,20) у звязку з відсутністю на роботі за період з 22 січня 2010 року по 22 березня 2010 року без поважних причин.

Попередньо, 25 березня 2010 року на засіданні цехового комітету цеху № 1 розглядалося подання адміністрації ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» про звільнення позивача за прогули, за результатами якого було постановлено відмовити в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за прогули без поважних причин за необґрунтованістю подання, що підтверджується копією протоколу № 8 від 25 березня 2010 року.

Сторонами не заперечується та обставина, що ОСОБА_2 є членом профспілкової організації, створеної у цеху № 1 ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав звільнення позивача законним та виходив з доведеності роботодавцем факту відсутності позивача на роботі у період з 22 січня 2010 року по 22 березня 2010 року без поважних причин і необґрунтованості рішення первинної профспілкової організації про відмову у надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах матеріального закону.

Зокрема, як убачається з матеріалів справи, відмова цехового комітету цеху № 1 ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» в наданні попередньої згоди на звільнення ОСОБА_2 за прогули без поважних причин обґрунтовувалась недоведенням позивачу під розписку наказу № 471/ок від 21 січня 2010 року про його добровільне поновлення, а повідомлення адміністрації підприємства про явку позивача на роботу йому не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 2-5 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч.7 ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Натомість суд першої інстанції, визнаючи таку відмову необґрунтованою, помилково вважав, що вона повинна ґрунтуватися на нормах чинного трудового законодавства та ділових якостях працівника.

На думку колегії суддів, зміст норми ч.7 ст.43 КЗпП України щодо обґрунтованості відмови профспілкової організації в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не підлягає розширеному тлумаченню, у даному спорі роботодавець не мав права вважати таку відмову необґрунтованою, оскільки профспілкова організації навела мотиви для відхилення подання підприємства з приводу звільнення ОСОБА_2 за прогули без поважних причин. При цьому колегія суддів, вважає, що роботодавець набуває права звільняти працівника без згоди профспілкової організації лише у разі відсутності будь-яких мотивів в обґрунтуванні відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, що не може бути застосовано для даної справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на факт неповідомлення позивача про його добровільне поновлення на раніше займаній посаді, що не може свідчити про його відсутність на роботі з 22 січня 2010 року по 22 березня 2010 року без поважних причин.

Ураховуючи, що позивача було звільнено без законних підстав, тому він підлягає поновленню на раніше займаній посаді із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що зазначено у ст.235 КЗпП України, виходячи з таких розрахунків, а саме:

у відповідності до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, для розрахунку середнього заробітку за весь час прогулу позивача необхідно брати як розрахункову величину кількість робочих днів по кожному місяцю і помножувати його на середньоденну заробітну плату (193 грн. 81 коп. складає середньоденна зарплата позивача за останні два місяці перед звільненням, про що зазначено у довідці відповідача, як і те, що його середньомісячна зарплата становить 4069 грн. 97 коп.) (а.с.52);

період вимушеного прогулу позивача з 02 квітня по 21 жовтня 2010 року становить 138 робочих днів (у квітні 2010 року 20 днів, у травні 2010 року 17 робочих днів, у червні 2010 року 21 день, у липні 2010 року 22 робочих дня, у серпні 2010 року 21 дні, у вересні 22 дні, у жовтні 15 днів).

Таким чином, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу, складає 26745 грн. 78 коп. (138 робочих днів*193,81 грн. середньоденного заробітку).

Крім цього, колегія суддів знаходить, що з урахуванням обставин справи в діях відповідача мають місце порушення права на працю позивача, що виявилося у незаконному його звільненні, і як наслідок, заподіяння позивачу моральних страждань втратою нормальних життєвих звязків, вжиттям додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер, обсяг та тривалість душевних і фізичних страждань ОСОБА_2, тривалість вимушеного прогулу, а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної, завданої порушенням його трудового права.

У звязку з порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задовллення позову, отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Розподіл судових витрат необхідно провести на підставі ст.ст.84,88 ЦПК України. При цьому, при обчисленні розміру витрат, повязаних з оплатою правової допомоги фахівця у галузі права, колегія суддів враховує такий обсяг наданих послуг: підготовка представником позивача ОСОБА_3 позовної заяви та апеляційної скарги на рішення місцевого суду, участь у засіданні цехового комітету № 1 від 25 березня 2010 року, участь у судових засіданнях. Оплата наданих послуг розраховується згідно з п.п.1 п.1 Граничних розмірів компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590, тому з огляду на вищевикладене, колегія суддів визначає її в розмірі 500 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 08 вересня 2010 року скасувати в повному обсязі.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді обрубника І-го розряду цеху № 1 Відкритого акціонерного товариства «СМНВО ім.М.В.Фрунзе».

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_2 26745 грн. 78 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 квітня по 21 жовтня 2010 року.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_2 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на користь держави судовий збір в розмірі 133 грн. 73 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_2 500 грн. 00 коп. витрат, повязанних з оплатою правової допомоги.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення на його користь середньомісячного заробітку в розмірі 4069 грн. 97 коп. допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді