Справа №22-ц-4813/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого - Попруги С.В.

суддів - Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 01 листопада 2010 року в цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: комунальна установа «Сумська міська клінічна лікарня № 1», приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4» про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він здійснює підприємницьку діяльність щодо послуг по розміщенню в палатах підвищеної комфортності, які він орендує в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1».

29 лютого 2008 року до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням розмістити його в одній із згаданих палат підвищеної комфортності. Вони в усній формі домовились щодо переліку послуг та їх вартості. ОСОБА_3 перебував у палаті підвищеної комфортності 37 днів, з 29 лютого по 05 квітня 2008 року. Вартість перебування в такій палаті за добу становить 350 грн. Між ними було підписано документ, який підтверджує факт надання ним відповідачеві послуг на суму 12 950 грн. Названу суму ОСОБА_3 зобовязаний оплатити, проте, не звертаючи увагу на претензії позивача, цього не зробив.

Позивач доводив, що між ним та відповідачем було укладено публічний договір у спрощеній формі, права та обовязки між ними виникли із вчинення кожним вищезгаданих дій. Він свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач ухиляється від обов'язку сплатити йому 12 950 грн.

Посилаючись на такі обставини, позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_2 остаточно просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 12 950 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення починаючи з березня 2008 року по січень 2010 року включно, в сумі 4 186, 17 грн.

Посилаючись на те. що він як фізична особа - підприємець не отримавши своєчасно дохід з вини відповідача, хвилювався, лікувався в лікарні, що призвело до моральних страждань та заподіяло йому моральну шкоду, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача згадану шкоду в розмірі 1 500 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2010 року відмовлено в позові фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

В апеляційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_2 фактично посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 доводить, що факт надання ним послуг відповідачеві по перебуванню в палаті підвищеної комфортності доведено. Відповідач розраховував, що названі послуги оплатить приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4», з якою у ОСОБА_3 укладено договір медичного страхування, однак цього не відбулося. Цим обставинам суд не дав належної юридичної оцінки. Суд не застосував до спірних правовідносин аналогію права чи закону, не вжив заходів по залученню до участі у справі в якості другого відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4».

У судовому засіданні фізична особа - підприємець ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечував проти них, вважав рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції не дотримався наведених положень закону.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції правильно виходив з того, що фізична особа підприємець ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність у сфері послуг щодо розміщення в палатах підвищеної комфортності. Він на законних підставах орендує приміщення (окремі палати) у КУ «Сумська міська клінічна. лікарня № 1». В одній з цих палат з підвищеною комфортністю з 29 лютого по 05 квітня 2008 року (37 днів) перебував ОСОБА_3, якому саме медичні послуги надавала КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1». Між ОСОБА_3 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4» 28 листопада 2007 року було укладено договір медичного страхування, загальна страхова сума становить 50 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 М.1. на порушення вимог закону не було укладено в письмовій формі договір про перебування ОСОБА_3 у вищезгаданій палаті підвищеної комфортності. Доказів про те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в усній формі досягли домовленості про саму можливість перебування у такій палаті, про вартість перебування у палаті підвищеної комфортності, перебування в ній позивачем не надано. Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 509, 526, 530, 611, 623, 625, 635 ЦК України, за встановлених обставин, суд першої інстанції не вбачав. Позивачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Проте з висновками суду викладеними в попередньому абзаці погодитись не можливо з наступнихпідстав.

Так, ст. 11 ЦК України, зокрема, передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Як убачається з договору медичного страхування від 28 листопада 2007 року укладеного на 1 рік між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_4» та ОСОБА_3, страхова виплата здійснюється застрахованій особі на підставі заяви та страхового акту якщо оплату медичної допомоги (послуг) при: захворюванні вона здійснювала самостійно, дотримуючись умов п.п. 9.1, 9.2 договору; лікувально-профілактичному закладу на підставі страхового акту, акту виконаних робіт та рахунку медичного закладу, який надавав застрахованій особі медичну допомогу (послуги) - п.п. 4.4, 4.4.1,4.4.2 договору.

Розділом 10 згаданого договору передбачено зокрема, що застрахована особа при лікуванні в умовах стаціонару помішується в палату підвищеної комфортності, якщо це дозволяють умови лікувального закладу, захворювання та стан здоров'я.

За таких умов вищезгаданого договору, відповідач не будучі обмеженим у своєму волевиявленні, розумів, що плату за його перебування в палаті підвищеної комфортності, яку надав йому фізична особа - підприємець ОСОБА_2, потрібно буде провести особисто. Курс лікування відповідач дійсно проходив в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1», проте фізично перебував не в палаті цього медичного закладу і не довів, що ці обставини йому були не відомі на момент досягнення домовленостей між ним і позивачем.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правой ином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Фотокопією письмової заяви підписаної фізичною особою підприємцем - ОСОБА_2 та відповідачем (а.с. 53) підтверджується, що між цими особами було укладено правочин щодо користування відповідачем палатою підвищеної комфортності, яка була в оренді фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, протягом 37 днів, а також те, що відповідач перебував в такій палаті, і за цей період підлягає сплаті 12 950 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника

виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин та вимог закону, колегія суддів вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві суму боргу в розмірі 12 950 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З квітня 2008 року по січень 2010 року включно індекс інфляції становить: 103,1 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1, 123 х 1,018 = 127,47016.

Таким чином сума боргу становить 12 950 грн. х 127, 47016 : 100 = 16 507, 39 грн.

Розрахунок індексу інфляції зроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 не відповідає законодавству, тому до уваги не приймається.

Оскільки рішення суду першої інстанції у вищезгаданій частині вимог ухвалено за неповно з'ясованих судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, то воно з цих підстав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, про стягнення з ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 боргу в розмірі 16 507,39 грн.

За змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується у випадках встановлених договором або

законом.

Оскільки сторони про відшкодування моральної шкоди не домовлялись, деліктних відносин між ними не виникло, то саме з цих підстав в позові фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді першої інстанції та за апеляційний перегляд, за вимогою майнового характеру, відповідно 165,07 грн. + 82,53 грн. + 120 грн. +120 грн. = 487,60 грн.

Підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 300 грн. Всього з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати на суму 787, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч.І ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 01 листопада 2010 року.

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 16 507, 39 грн. та на повернення судових витрат - 787, 60 грн.

В іншій частині позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді