Справа № 22ц-1393/10р. Головуючий у І-й інстанції Головатий В.Я.
Категорія справи 5 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Панчуку І.С.,

за участю ОСОБА_2 представника ОСОБА_3,

та ОСОБА_4 представника ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 лютого 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

25.05.2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, третя особа МРЕВ ОСОБА_7 у Львівській області (позовні вимоги по якому в ході розгляду справи змінювались та уточнювались), у якому просив суд: 1) визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля MAN 8.163, шасі (кузов) № WMAL200C01G138830, 1999 року випуску (в подальшому „спірний автомобіль), укладену ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та зареєстровану на Українській товарній біржі „Контрактова 22.01.2008 року; 2) застосувати передбачені ст. 216 ЦК України наслідки недійсності вище згаданого правочину, а саме зобовязати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3 спірний автомобіль; 3) зобовязати МРЕВ ОСОБА_7 у Львівській області скасувати реєстрацію спірного автомобіля за ОСОБА_6 та поновити його реєстрацію за ОСОБА_3; стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені останнім судовий збір в сумі 900 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. (а.с. 2, 48).

31.07.2009 року ОСОБА_6 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_8, у якому просив суд визнати за ним право власності на спірний автомобіль (а.с. 19-20).

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні його позовних вимог, а зустрічний позов ОСОБА_6 - задоволено та визнано за ним право власності на спірний автомобіль. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 сплачені останнім 900 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким його позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що між ним та ОСОБА_8, з однієї сторони, та ОСОБА_5, з другої сторони, фактично було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки в матеріалах справи будь-які належні та допустимі докази про це відсутні, і такий висновок суду суперечить ч.3 ст.208 ЦК України та постанові КМ України від 07.09.1998 року № 1388, якими передбачено, що такий правочин, як договір купівлі-продажу автомобіля, слід вчиняти у письмовій формі.

Вважає, що судом не враховано те, що у відповідності до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою КМ України від 17.08.2002 року № 1155, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу, а на поштовому повідомленні про вручення поштової кореспонденції проставляється підпис не особи, якій вручається поштова кореспонденція, а підпис листоноші, що вручає дане повідомлення, або листоноша зазначає прізвище особи, якій вручено дане відправлення: самі підписи осіб, що отримують рекомендовану поштову кореспонденцію, проставляються в журналах пошти.

Звертає увагу на те, що справу розглянуто у відсутності представника третьої особи - МРЕВ ОСОБА_7 у Львівській області, а також вважає, що зустрічний позов судом був прийнятий до спільного розгляду з первісним з порушенням норм процесуального права.

Розписку ОСОБА_8 від 07.09.2006 року про отримання ним від ОСОБА_5 90 000 грн. вважає сфальсифікованим доказом, який оформлено „заднім числом вже в ході судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_5 і ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 суд першої інстанції обґрунтував двома факторами, які вважав встановленими, а саме: 1) тим, що довіреність ОСОБА_3 на ОСОБА_5 від 07.09.2006 року на розпорядження спірним автомобілем (а.с. 3, 4) є удаваним правочином, який було вчинено згаданими особами для приховання договору купівлі-продажу цього автомобіля, який ці особи насправді вчинили, та 2) тим, що ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений ОСОБА_3, як довірителем, про скасування згаданої довіреності від 07.09.2006 року.

Однак, з вище наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Колегія суддів два вище наведені висновки суду першої інстанції вважає взаємосуперечливими, оскільки у випадку доведеності факту того, що довіреність від 07.09.2006 року є удаваним правочином, а насправді сторони вчинили договір купівлі-продажу спірного автомобіля (і у відповідності до ч.1 ст. 334 ЦК України ОСОБА_5 став його власником з моменту передання цього автомобіля йому), то момент скасування довіреності від 07.09.2006 року (як удаваного правочину) і повідомлення про це повіреної особи не має правового значення.

З іншого боку, момент скасування довіреності і повідомлення про це повіреної особи має правове значення лише у випадку дійсності цього правочину.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ч.2 ст. 59 ЦПК України що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вище наведеного, саме субєкт, який вимагає застосування наслідків удаваного правочину, повинен довести, що він учинений з метою приховати інший правочин при цьому обовязок доведення тієї обставини, що сторони подібної мети не мали, не може бути перекладено на протилежну сторону цього правочину.

Факт надання ОСОБА_5 саме довіреності, а не укладення з ним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, ОСОБА_3 підтверджується самою нотаріально посвідченою довіреністю, дійсності якої ніхто зі сторін спору не оспорює.

В той же час, висновки суду про укладення насправді договору купівлі-продажу спірного автомобіля ґрунтуються лише на поясненнях самого ОСОБА_5, який є стороною по справі і, відповідно, заінтересованою особою та який (крім цього) за правилами допиту свідків судом не допитувався.

Вище наведене стосується також і пояснень ОСОБА_8

Відтак у суду не було правових підстав для висновку про визнання довіреності від 07.09.2006 року удаваним правочином.

Статтею 249 ЦК України встановлено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 14.01.2008 року подав до нотаріуса заяву про скасування („відміну) ним довіреності від 07.09.2006 року, яка в цей же день нотаріусом була надіслана ОСОБА_5, який її отримав 17.01.2008 року (а.с. 31, 32), однак, незважаючи на скасування цієї довіреності, 22.01.2008 року (на пятий день (два з яких були вихідними) після отримання повідомлення від нотаріуса) продав спірний автомобіль від імені ОСОБА_3 своєму синові - ОСОБА_6 (а.с. 6).

Як вбачається зі змісту Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою КМ України від 17.08.2002 року № 1155, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу, а на поштовому повідомленні про вручення поштової кореспонденції проставляється підпис не особи, якій вручається поштова кореспонденція, а підпис листоноші, що вручає дане повідомлення, або листоноша зазначає прізвище особи, якій вручено дане відправлення: самі підписи осіб, що отримують рекомендовану поштову кореспонденцію, проставляються в журналах пошти.

За вище наведених обставин суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів щодо повідомлення та обізнаності ОСОБА_5 про скасування ОСОБА_3 довіреності від 07.09.2006 року.

Відтак станом на 22.01.2008 року ОСОБА_5 не мав права вчиняти від імені ОСОБА_3 будь-які правочини стосовно спірного автомобіля.

З урахуванням вище наведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог за первісним позовом та про відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 248, 249 ЦК України, ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 2, 3, 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля MAN 8.163, шасі (кузов) № WMAL200C01G138830, 1999 року випуску, укладену ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та зареєстровану на Українській товарній біржі „Контрактова 22.01.2008 року та зобовязати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3 згаданий автомобіль.

Зобовязати МРЕВ ОСОБА_7 у Львівській області скасувати реєстрацію автомобіля MAN 8.163, шасі (кузов) № WMAL200C01G138830, 1999 року випуску, за ОСОБА_6 та поновити його реєстрацію за ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_3 сплачені останнім судовий збір в сумі 900 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн., а всього 1 150 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: