Балтський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М`Я М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2010 року м. Балта

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Наумчак Л.І.

при секретарі Шестун І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,ОСОБА_1,за участю третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_130 жовтня 2007 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_6,в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1,нотаріально посвідченого 25 вересня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 Балтського районного нотаріального округу Одеської області, обгрунтовуючи позовні вимоги тим,що вказаний договір укладений всупереч закону з наступних підстав:

-поскільки вона проживала в м.Миколаєві,тому оформила нотаріально посвідчене доручення на імя ОСОБА_6,яка на момент укладення договору дарування була матірю ,та й відповідно законним представником обдарованної ОСОБА_3 відповідно до ст.60 Кодексу про шлюб та сімю України,який діяв на момент укладення договору дарування ;

-відповідно до ст.62 ЦК України (в редакції 1963 року).представник не може укладати угоди від імені особи,яку він представляє,ні у відношенні себе особисто,ні у відношенні іншої особи,представником якої він одночасно є;

-відповідно до ст.48 ЦК УРСР встановлено,що недійсною є та угода.що не відповідає вимогам закону;

-відносно терміну позовної давності вказує,що вона довідалася про договір дарування від свого брата ОСОБА_2 10 грудня 2006 року,коли він переїхав проживати до м. Одеси,і таким чином термін позовної давності не пропустила.

Відповідач ОСОБА_2,- позов визнав,та пояснив ,що він виступав в якості законного представника обдарованної,т.т. ОСОБА_3,так як являється її батьком,та знаходився в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6

Відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_6 позов не визнали,вказуючи ,що заключення договору дарування вказаної квартири відбулося у відповідності до діючого на той час законодавства,крім того позивачка пропустила термін позовної давності,поскільки знала особисто від неї,а також від її колишнього чоловіка,т.т. ОСОБА_2 про заключення договору дарування,тобто про виконання її волі виданного на це доручення,пояснюючи ,що дійсні мотиви звернення до суду,- це розлучення між ОСОБА_2 та ОСОБА_6,а поскільки ОСОБА_1 являється рідною сестрою ОСОБА_2,який і спонукав її звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2008 року,- позов задоволений,та вказаний договір визнаний недійсним.

Ухвалою Апеляційного Суду Одеської області від 26 січня 2009 року,- рішення Малиновського райсуду м.Одеси залишено без змін.

26 лютого 2009 року відповідачем направлена касаційна скарга до Верховного Суду України з клопотанням про зупинення виконання рішення суду.(л.с.104,109)

Ухвалою від 6 березня 2009 року Малиновського районного суду м.Одеси,- скасований арешт з вказаної квартири.

22 липня 2009 року Ухвалою Верховного Суду України,- вищенаведені рішення Малиновського районного суду м.Одеси та Ухвалу Апеляційного Суду Одеської області,- скасовані за підставою порушення виключної підсудності Малиновським районним судом м.Одеси.

16 березня 2009 року ОСОБА_1 заключила договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_8,нотаріально посвідчений16 березня 2009 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9,зареєстрованого за реєстром №702.

Таким чином ОСОБА_3 звертається до суду з позовом до ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_6 про визнання договору купівлі- продажу від 16 березня 2009 року недійсним,пояснюячи додатково,що вказана продажа була здійснена навмисне з метою залишити її власності на вказану квартиру,тому так швидко була здійснена перепродажа квартири,з метою ускладнити її повернення до законного власника,пояснюючи,що на той час взагалі ще не було відкрите виконавче провадження по виконанню рішення Малиновського райсуду м.Одеси.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнав,пояснюючи,що квартиру купив на законних підставах.

Треті особи надали пояснення аналогічні,викладені в першому позові.

Ухвалами Балтського районного суду Одеської області від 26 листопада 2009 року та 4 лютого 2010 року,- на вказану квартиру накладений арешт,і справи обєднанні в одне провадження.

Беручи до уваги пояснення сторін по справі,дослідивши в судовому засіданні наданні суду докази,- суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_10 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним,- відсутні.

І навпаки суд приходить до висновку в необхідності задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 Онісімовіча,ОСОБА_1 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним.

В судовому засіданні суд встановив:

Стверження ОСОБА_1 про те,що відповідно до ст.62 ЦК України (в редакції 1963 року).представник не може укладати угоди від імені особи,яку він представляє,ні у відношенні себе особисто,ні у відношенні іншої особи,представником якої він одночасно є ,та відповідно до ст.48 ЦК УРСР угода є недійсною тому,що не відповідає вимогам закону ,- суд констатує,що правило ч.3 ст.62 ЦК УРСР призвано гарантувати інтереси особи,яку представляє представник,від можливих зловживань з боку представника.

В даному випадку волевиявлення особи було конкретно зафіксовано в дорученні,а саме було вказано що зробити,та відносно кого( л.с. 17),та враховуючи що необхідно було подарувати,т.т. ціна в даному випадку не фігурує,- тому суд приходить до висновку,що зловживань в даному випадку бути не може,та за таких підстав дана угода не може бути визнаною недійсною.

Крім того позивач ОСОБА_1 не довела суду причин пропуску позовної давності,поскільки неймовірно щоби дійсний власник квартири нецікавився її станом,оплатою комунальних послуг т.д. на протязі більше чотирох років,а тим паче що всі сторони знаходяться в родинних стосунках,тому пояснення ОСОБА_6 про те що ОСОБА_1 знала про виконання її доручення відносно дарування квартири зразу після заключення договору дарування,- суд визнає відповідаючими дійсності.Що також підтверджується непослідовними поясненнями позивача відносно причин пропущення терміну давності,та дати про дізнання порушення її права: так в позовній заяві вказується що вона дізналася від свого брата ОСОБА_2 10 грудня 2006 року,коли він переїхав проживати до м. Одеси; а в заяві про уточнення позовних вимог(л.с. ) вказується дата початку терміну весна 2007 року.

На підставі викладенного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Згідно ст.386 ч.1 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Згідно ст.388 ч.1 п.3),якщо майно за відплатним договором придбане в особи,яка не мала права його відчужувати,про що набувач не знав і не міг знати,власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі,якщо майно вибуло з володіння власника,не з його волі іншим шляхом,- а тому договір купівлі продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 повинен бути визнаний недійсним.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 Онісімовіча,ОСОБА_1 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним.

Враховуючи вищенаведене,суд керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,ст.ст. ЦК України, ст.ст.48,62 ЦК України (в редакції 1963 року).ст.ст.386,388 ч.1 п.3)

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_10 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним,- відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 Онісімовіча,ОСОБА_1 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним,- задовільнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідченого 16 березня 2009 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9,зареєстрованого за реєстром №702.

Арешт накладений ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 26 листопада 2009 року на квартиру АДРЕСА_2,- відмінити після вступу рішення в законну силу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, т.т. в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: