Справа №22-ц-4760/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого - Попруги С.В.

суддів - Криворотенка В.І., Таран С.А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою КП Тростянецької районної ради «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 22 жовтня 2010 року в цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» до Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини», ОСОБА_2, третя особа: головний редактор Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини» - ОСОБА_3, про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ВАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі - ВАТ (ПАТ) «Сумигаз») звернулося до суду з позовом до КП Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини» (далі - газета «Новини Тростянеччини»), ОСОБА_2, третя особа: головний редактор газети «Новини Тростянеччини» - ОСОБА_3, про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 2010 року в газеті «Новини Тростянеччини» № 25 (10346) було опубліковано статтю «Школи без тепла через документально недоведений борг за газ», автором якої є ОСОБА_2 Названа публікація містить окремі безпідставні твердження та негативну, недостовірну інформацію, що принижує ділову репутацію, порушує особисті немайнові права ВАТ «Сумигаз».

Посилаючись на такі обставини позивач просив визнати інформацію, що опублікована 2 квітня 2010 року в газеті «Новини Тростянеччини» № 25 (10346) в статті «Школи без тепла через документально не доведений борг за газ», а саме: «24 березня працівники Тростянецького цеху газового господарства припинили до них (міські школи № 1 та № 4 м. Тростянця, Смородинська та сільські - Станівська, Білківська, Буймерська, Жигайлівська школи) подачу газу, мотивуючи свої дії наявністю, на їх думку, заборгованості відділу освіти за використаний у січні минулого року природний газ»; «боргу (за природний газ) освіта взагалі юридично не має» та те, що «29 січня ВАТ «Сумигаз» збільшила тариф на природний газ і пропонувала освітянам підписати додаткову угоду, зробивши перерахунок по новому тарифу з 1 січня 2009 року»; «відділ освіти РДА звернувся до Сумського господарського суду з позовом про визнання незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості у сумі 119, 1 тис. грн.. Суд погодився з мотивуванням освітян. Такий же вердикт виніс і Харківський апеляційний суд у лютому 2010 року» недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію відкритого акціонерного товариства «Сумигаз».

Також позивач просив зобовязати газету «Новини Тростянеччини» спростувати поширену нею недостовірну інформацію шляхом опублікування в найближчому номері газети «Новини Тростянеччини» з дня набрання рішенням суду законної сили тим же шрифтом і помістити під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується, наступного ; змісту: «міські школи № 1 та № 4 м. Тростянця, Смородинська та сільські - Станівська, Білківська, Буймерська, Жигайлівська школи залишились без тепла оскільки були відключені згідно з Порядком пообєктного припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006р. № 1687 в звязку з заборгованістю відділу освіти Тростянецької райдержадміністрації за спожитий природний газ в сумі 119 115 грн. 38 коп.», та стягнути з газети «Новини Тростянеччини» та автора статті ОСОБА_2 на користь ВАТ «Сумигаз» моральну шкоду в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень солідарно.

Рішенням Тростянецького районного суду від 22 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволено частково: визнано недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Публічного акціонерного

товариства «Сумигаз» інформацію, що опублікована 02 квітня 2010 року в газеті «Новини Тростянеччини» № 25 (10346) в статті «Школи без тепла через документально не доведений борг за газ», а саме: «боргу (за природний газ) освіта взагалі юридично не має» та те, що «29 січня ВАТ «Сумигаз» збільшило тариф на природний газ і пропонувала освітянам підписати додаткову угоду, зробивши перерахунок по новому тарифу з 1 січня 2009 року»; «відділ освіти РДА звернувся до Сумського господарського суду з позовом про визнання незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості у сумі 119, 1 тис. грн. Суд погодився з мотивуванням освітян. Такий же вердикт виніс і Харківський апеляційний суд у лютому 2010 року».

Зобов'язано комунальне підприємство «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини» спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом опублікування в найближчому номері газети «Новини Тростянеччини» з дня набрання рішенням суду законної сили тим самим шрифтом і помістити під заголовком «Спростування» на тому ж шпальті, де містилося повідомлення, яке спростовується наступного змісту: «міські школи № 1 та № 4 м. Тростянця, Смородинська та сільські - Станівська, Білківська, Буймерська, Жигайлівська школи залишились без тепла оскільки були відключені згідно з Порядком пооб'єктного припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006р. № 1687 в зв'язку з заборгованістю відділу освіти Тростянецької райдержадміністрації за спожитий природний газ в сумі 119 115 грн. 38 коп.».

Стягнуто з комунального підприємства «Редакція районної газети «Новини Тростянеччини» та автора газети ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» в солідарному порядку 5 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, 267 грн. судового збору, 75 грн. відшкодування витрат на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач - газета «Новини Тростянеччини» фактично посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм, матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду про задоволення позову та відмовити в позові ВАТ «Сумигаз».

Цей відповідач, зокрема, доводить, що позивач по суті просить спростувати фактичні дані, які відповідають дійсності, а також висловлювання, які є оціночними судженнями.

Спірну інформацію відповідачі отримали від засновника газети - Тростянецької районної державної адміністрації, тому за законом не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій. Тростянецька районна державна адміністрація до справи не залучалась. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

Судом не враховано, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, межі допустимої критики великих комерційних компаній є значно ширшими порівняно із пересічними громадянами і до них застосовуються такі є підходи, як і до політиків, а також те, що відповідачі діяли добросовісно, без намірів порушення прав позивача.

Рішення суду про те, що уривок статті «24 березня працівники Тростянецького цеху газового господарства припинили до них (міські школи № 1 та № 4 м. Тростянця, Смородинська та сільські - Станівська, Білківська, Буймерська, Жигайлівська школи) подачу газу, мотивуючи свої дії наявністю, на їх думку, заборгованості відділу освіти за використаний у січні минулого року природний газ» є оціночними судженнями та думками автора, які не можуть бути визнані негативною інформацією, е зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, не оскаржується.

У судовому засіданні представник газети «Новини Тростянеччини» - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, а представниця позивача - ОСОБА_4 заперечувала проти них, вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що уривки статті під заголовком «Школи без тепла через документально не доведений борг за газ», опублікованої в газеті «Новини Тростянеччини» від 02 квітня 2010 року, автором якої є ОСОБА_2, у яких йдеться про те, що: «боргу (за природний газ) освіта взагалі юридично не має» та те, що «29 січня ВАТ «Сумигаз» збільшила тариф на природний газ і пропонувала освітянам підписати додаткову угоду, зробивши перерахунок по новому тарифу з 1 січня 2009 року»; «відділ освіти РДА звернувся до Сумського господарського суду з позовом про визнання незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості у сумі 119, 1 тис. грн.. Суд погодився з мотивуванням освітян. Такий же вердикт виніс і Харківський апеляційний суд у лютому 2010 року» сформульовано таким чином, ніби-то підприємство збільшило тарифи на газ, що не підтверджується наданими доказами, і що визнано незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості у сумі 119, 1 тис. грн. і суд як першої так і апеляційної інстанції погодився з мотивуванням освітян. Ці висловлювання не відповідають дійсності, а тому автором у статті дійсно наведена негативна інформація щодо дій позивача з приводу діяльності підприємства.

Під час розгляду справи відповідачі не надали доказів, які б підтверджували викладену у статті інформацію про збільшення тарифів на газ позивачем та відносно прийняття рішень на користь відділу освіти.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог надані копії рішень суду та витяги з нормативних актів, якими він користуються при розрахунках за газ.

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження опублікованої інформації та не довели її достовірність.

Отже, викладена в статті інформація про те, що: «боргу (за природний газ) освіта взагалі юридично не має» та те, що «29 січня ВАТ «Сумигаз» збільшило тариф на природний газ і пропонувала освітянам підписати додаткову угоду, зробивши перерахунок по новому тарифу з 1 січня 2009 року»; «відділ освіти РДА звернувся до Сумського господарського суду з позовом про визнання незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості у сумі 119, 1 тис. грн.. Суд погодився з мотивуванням освітян. Такий же вердикт виніс і Харківський апеляційний суд у лютому 2010 року» - є такою, що принижує ділову репутацію позивача і підлягає спростуванню.

Оприлюднення негативної інформації завдало позивачеві моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Уривок статті про те, що «24 березня працівники Тростянецького цеху газового господарства припинили до них (міські школи № 1 та № 4 м. Тростянця, Смородинська та сільські - Станівська, Білківська, Буймерська, Жигайлівська школи) подачу газу, мотивуючи свої дії наявністю, на їх думку, заборгованості відділу освіти за використаний у січні минулого року природний газ» є оціночними судженнями, думками автора, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів справи, 02 квітня 2010 року в газеті «Новини Тростянеччини» співзасновниками якої є Тростянецька районна державна адміністрація, було опубліковано статтю автора ОСОБА_2 під назвою «Школи без тепла через документально не доведений борг за газ», яка очевидно мала громадський інтерес, оскільки в статті по суті йшлося про те, що приміщення семи шкіл міста та Тростянецького району з 24 березня 2010 року не опалюються в звязку з припиненням подачі газу. Особи причетні до цього питання, а це, зокрема, Відділ освіти Тростянецької районної державної адміністрації та ВАТ «Сумигаз» мають різні точки зору щодо причин такої ситуації, кожна з них впевнена в своїй правоті.

ВАТ «Сумигаз» звернулося з даним позовом до суду, і за умови дотримання буквального тексту автора статті оспорювало, зокрема, такі уривки статті: 1) «... боргу освіта взагалі юридично не має»; 2) «... 29 січня ця організація збільшила тариф на природний газ і пропонувала освітянам підписати додаткову угоду, зробивши перерахунок по новому тарифу з 01 січня 2009 року»; 3) «Відділ освіти РДА звернувся до Сумського господарського суду з позовом про визнання незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості у сумі 119, 1 тис. грн. Суд погодився з мотивуванням освітян. Такий же вердикт виніс і Харківський апеляційний суд у лютому 2010 року».

З певними інтерпретаціями та у відповідному контексті названі спірні уривки позивач вважав негативною інформацією, яка принижує його ділову репутацію, тому ця інформація підлягає спростуванню, а порушені немайнові права підлягають захисту і у спосіб стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. з газети та автора статті.

Суд першої інстанції фактично дійшов висновків, що наведені спірні уривки статті є негативною інформацією, яка не відповідає дійсності.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду є передчасними та помилковими, такими, що не ґрунтуються на законі.

Так, із вищезгаданої статті вбачається, що питання про припинення подачі газу для опалення приміщення шкіл розглядалось на нараді голови Тростянецької РДА, після якої на адресу редакції газети «Новини Тростянеччини» ОСОБА_3 31 березня 2010 року було надіслано листа за підписом голови Тростянецької районної державної адміністрації, з проханням опублікувати в черговому номері газети та озвучити в передачах місцевого радіомовлення матеріал про нараду голови Тростянецької районної державної адміністрації ОСОБА_5 в звязку із припиненням теплозабезпечення освітніх закладів та бюджетних установ району та провести журналістське розслідування з даного питання, з додатком, а фактично прес-релізом (а.с. 51 - 52), який було покладено в основу статті.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу і в Україні редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: 1) ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників).

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свобод) вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У п.1 ст. 10 Конвенції визначено три складники права на свободу вираження поглядів:

свобода дотримуватись своїх поглядів; свобода одержувати інформацію та ідеї; свобода передавати інформацію та ідеї.

Здійснення цих свобод має бути безперешкодним, вільним від втручання органів державної

влади.

Згідно з п.2 ст. 10 Конвенції органи влади можуть втручатись у здійснення свободи вираження поглядів за наявності трьох взаємоповязаних умов:

втручання (мається на увазі «формальність», «умова», «обмеження» або «санкція») має бути встановлена законом;

втручання має на меті забезпечити один (одну або кілька інтересів або цінностей, а саме: національну безпеку, територіальну цілісність, громадську безпеку, охорону порядку або запобігання злочинам, охорону здоров'я або моралі, захист репутації або прав інших осіб, запобігання розповсюдженню конфіденційної інформації, підтримки авторитету і безсторонності суду;

втручання є необхідним у демократичному суспільстві.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово заявляв, що «існування фактів можна довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає». Мало того, навіть тоді коли йдеться про факти, суд визнає добросовісність дій обставиною, що звільняє від відповідальності, залишаючи засобам масової інформації «вільний простір для помилок». Так, у справі «Долбан проти Румунії», суд зауважив: «немає жодних доказів, що опис подій, поданий у статті, цілком неправдивий і сфабрикований для роздмухування кампанії дискредитації ГС (GS) ...».

За змістом ст. 10 Конвенції необхідно приймати до уваги контекст спірних уривків статті для вирішення їх кваліфікації як оціночних суджень чи стверджувальних фактів.

Перший та другий спірні уривки статті містяться в її другому абзаці, де в контексті йдеться, зокрема, про те, що «На нараді з'ясувалося, що названого боргу освіта взагалі юридично не має. Так, на початку 2009 року районний відділ освіти підписав із ВАТ «Сумигаз» договір на газопостачання. А вже 29 січня ця організація збільшила тариф на природний газ і пропонувала освітянам підписати додаткову угоду, зробивши перерахунок по новому тарифу з 01 січня 2009 року. Відділ освіти не погодився з цим, так як за січень уже було внесена передоплата по старому тарифу. Натомість погодився сплачувати підвищену ціну за голубе паливо з 01 лютого».

Таким чином, йдеться про те, що кожна із сторін господарського договору має своє бачення щодо наявності (відсутності) боргу за спожитий газ. На час оприлюднення статті сторони не оформили борг юридично (немає з цього приводу консенсусного рішення учасників договору чи рішення компетентного (судового органу). Тариф на газ позивач, на виконання рішення НКРЄ, дійсно підвищив і пропонував Відділу освіти Тростянецької районної державної адміністрації підписати додаткову угоду, здійснивши перерахунок по новому тарифу з 01 січня 2009 року. Інакше й бути не могло, бо відсутність нової ціни в договорі унеможливлює проплату за спожитий газ.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищезгадані спірні уривки статті, не можуть за законом кваліфікуватись, як поширення недостовірної інформації щодо позивача. Крім того, переважна частина тексту цих уривків містить інформацію, яка в повній мірі відповідає дійсності, і по суті відповідачем не оспорюються, що підтвердило в судовому засіданні апеляційного суду представниця позивача.

Відповідає дійсності також інформація, яка міститься в першому реченні третього спірного уривку: «Відділ освіти районної державної адміністрації звернувся до Сумського господарського суду з позовом про визнання незаконним донарахування коштів у вигляді заборгованості в сумі 119, 1тис. грн.». Два наступних речення цього уривку: «Суд погодився з мотивуванням освітян. Такий же вердикт виніс і Харківський апеляційний суд у лютому 2010 року», в контексті з наступним реченням «Та спір триває, кожна сторона переконана в своїй правоті», не можна кваліфікувати, як поширення недостовірної інформації про ВАТ «Сумигаз», яка принижує ділову репутацію цієї юридичної особи.

Сам по собі цей уривок статті, а при кваліфікації його ще і в контексті, не містить тверджень, а відображає погляд на виниклу проблему, яка на час опублікування статті не мала вирішення.

Відповідно до ч.І ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного громадянина вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку відкриту за режимом доступу інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Позивачем не доведено, що газета та журналіст опублікувавши статтю, яка містить спірні уривки, не мали при цьому легітимної мети, підняті в статті питання не турбували громадськість, і відповідачами було докладено недостатньо зусиль для перевірки обставин, що обговорювались на вищезгаданій нараді голови Тростянецької районної державної адміністрації .

Ураховуючи такі обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ВАТ «Суми газ» (після виникнення спору Публічне акціонерне товариство) до Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини», ОСОБА_2:, третя особа: головний редактор Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини» - ОСОБА_3, про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди (тобто про відмову у задоволені тих вимог, які судом першої інстанції було задоволено).

Відповідно до ч.І ст. 88 ЦПК України на користь газети «Новини Тростянеччини» підлягає присудженню з ВАТ «Сумигаз» понесені газетою і документально підтверджені, в межах встановлених законом розмірів, судові витрати, а саме понесені при подачі апеляційної скарги витрати на судовий збір - 129, 25 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 75 грн., а всього 204, 25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК

України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини» задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 22 жовтня 2010 року в оскаржуваній частині скасувати.

Відмовити в позові Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» до Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини», ОСОБА_2, третя особа: головний редактор Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини» - ОСОБА_3, про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 22 жовтня 2010 року залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на користь Комунального підприємства Тростянецької районної ради «Редакції районної газети «Новини Тростянеччини» понесені судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 204, 25 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді