РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2010 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі: Панчук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/5 частину квартири, припинення права на частку у спільному майні.

Визнано 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 у м .Львові.

Визнано частково недійсним реєстраційне посвідчення №22536 від 29.05.2000 року про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в частині 1/5 частини, право власності на яку визнано за ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи Приватний нотаріус ОСОБА_6, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради Львівської міської ради про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири, визнання права власності на 3/5 частини квартири.

Визнано частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.05.2000 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, перевіривши право покупця 3/5 частин вказаної квартири на ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3.

Визнано частково недійсним реєстраційне посвідчення №22536 від 29.05.2000 року про право власності ОСОБА_1 на квартиру №3 по вул. Миколайчука у м. Львові в частині 3/5 частин, право власності на які визнано за ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання частково недійсним договору купівлі продажу спірної квартири та переведення прав покупця на сина, інтереси якого даним договором не зачіпаються. Крім того дана квартира була придбана ним виключно за кошти отримані від реалізації трьохкімнатної квартири, співвласником якої був він, а тому спірна квартира не може бути спільним майном подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, що законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року №11 "Про судове рішення", також містить роз'яснення про те, що обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Задовільняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 26 травня 2000 року під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, а тому відповідно до вимог ст. ст. 22, 25 КпШС України, що діяв на момент придбання квартири, остання має право на частину спірної квартири як на об'єкт спільної сумісної власності.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідач ОСОБА_1 в своїх поясненнях вказував на те, що на придбання спірної квартири витрачено кошти, отримані виключно від продажу квартири АДРЕСА_4, співвласником якої він був разом з мамою та своїм сином ОСОБА_7. А отже спірна квартира є його особистою приватною власністю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 дійсно разом з своєю мамою ОСОБА_8, та сином ОСОБА_3 з 03.04.2000 року був співвласником трьохкімнатної квартири АДРЕСА_5 загальною площею 61,5 кв.м. (а.с. 195)

Дана квартира ними була відчужена 22 квітня 2000 року за 58 644 грн.

26 травня 2000 року через місяць після продажу трьохкімнатної квартири, відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу однокімнатної спірної квартири (а.с. 9) за 8 361 грн. грн.

Позивач по справі не спростувала цих доводів, наданих доказів та стверджувала про право спільної власності на квартиру на підставі ч. 1 ст. 22 КпШС України (що діяв на момент укладення договору) виходячи тільки з факту її придбання під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 Як пояснила сама позивачка за кошти, які їй були позичені частково знайомою ОСОБА_9

Інших доводів в обґрунтування висновку про придбання сторонами спору спірної квартири за час перебування в шлюбі, і за спільні кошти подружжя оскаржуване рішення суду не містить.

З врахуванням наведеного, оскаржуване рішення в цій частині, висновки якого не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Задовільняючи позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами, та визнаючи частково недійсним договір купівлі продажу спірної квартири в частині покупця, перевівши право покупця 3/5 частини вказаної квартири на ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 разом з відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_8 були співвласниками трьохкімнатної квартири по вул. Мазепи, 15/88 у м. Львові і частка, яка належала неповнолітньому ОСОБА_3 і була відчужена відповідачем, повинна бути збережена в такому ж розмірі, в спірній квартирі, яку придбав відповідач.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Як роз'яснив у п. 2 Постанови "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 29.04.1987 року №3 Пленум Верховного Суду України, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбаченими законом.

Статтею 60 КпШС України (який діяв на момент спірних правовідносин) захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_5 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_1 і неповнолітньому ОСОБА_3

Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради за №397 від 19 квітня 2000 року, ОСОБА_1 було надано дозвіл на продаж вищевказаної квартири від імені неповнолітнього ОСОБА_3

Після продажу квартири по вул. Мазепи, 15/88 у м. Львові, ОСОБА_1 було придбано квартиру по вул. Миколайчука, 5/3 у м. Львові. І оскільки такий діяв в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, то і спірна квартира куплена відповідачем у спільну сумісну власність з сином. Частки у спільній сумісній власності є рівними.

У суду першої інстанції не було правових підстав для визнання частково недійним спірного договору купівлі продажу та переведення прав покупця на третю особу, який не був стороною в цьому договорі. А тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

А в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 3/5 частини спірної квартири та визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення зміні з визнанням за ОСОБА_3 права власності на ? частину спірної квартири та в цій частині же визнання недійсним реєстраційного посвідчення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1-4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2009 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя. Визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення №22536 від 29.05.2000 року про право власності ОСОБА_1 на квартиру №3 по вул. Миколайчука у м. Львові в частині 1/5 частини, право власності на яку визнано за ОСОБА_2, визнання частково недійсним, в частині покупця договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.05.2000 року укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, переведення прав покупця 3/5 частини вказаної квартири на ОСОБА_3 - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В частині визнання за ОСОБА_3 право власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 та в частині визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення №22536 від 29 травня 2000 року про право власності ОСОБА_1 на квартиру №3 по вул. Миколайчука у м. Львові в частині 3/5 частин, право власності на які визнано за ОСОБА_3 змінити, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та визнати частково недійсним реєстраційне посвідчення №22536 від 29 травня 2000 року про право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру в ? частини.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: