Справа № 22ц-1265 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Категорія: 27 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г , ОСОБА_1,

при секретарі: Панчуку І.С.

за участі представника позивача відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк - ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ВАТ ВТБ Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору №10.130-42/08-КД від 26.09.2008 року на загальну суму 403 246,82 доларів США, що еквівалентно 3 213 957 грн.79 коп..

Для забезпечення позову позивач подав відповідну заяву та просив суд накласти арешт на майно відповідачів, а також встановити тимчасове обмеження у праві їх виїзду за межі України.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2010 року заяву ВАТ ВТБ Банк про забезпечення позову задоволено та постановлено накласти арешт на майно (рухоме і нерухоме), яке належить ОСОБА_3С.(АДРЕСА_1) та ОСОБА_5М.( м.Дрогобич, вул.Коновальця.7/3 кв.47) де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось в межах суми позову - 3 213 957 грн.79 коп..

Тією ж ухвалою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду їх за межі України та заборонено їм виїзд за межі України до виконання ними договірних зобовязань перед ВАТ ВТБ Банк.

Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 оскаржили її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначають, що наведені судом мотиви про наявність підстав для застосування забезпечення позову є необгрунтованими, оскільки виконання кредитних зобовязань перед ВАТ ВТБ Банк забезпечено нерухомим майном відповідачів, що передано в іпотеку Банку, та належно зберігається у боржника, а вартість заставного майна перевищує саму суму грошового зобовязання по кредиту. Обґрунтування суду щодо наявності підстав для застосування до відповідачів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України апелянти вважають надуманими. Просять оскаржувану ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги, представника ВАТ ВТБ Банк - ОСОБА_2 в заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали з урахуванням доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст.151 ЦПК України суд може за заявою позивача вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, ці заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб і учасників процесу.

Як вбачається зі змісту заяви ВАТ ВТБ Банк до суду про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на майно та грошові кошти відповідачів, покликаючись на те, що майно, яке є у відповідачів на момент предявлення позову до них може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду та у звязку з тим, що відповідачі можуть продати належне їм на праві власності майно, внаслідок чого може бути істотно утруднене чи унеможливлене виконання рішення суду.

Фактично погодившись з наведеними у заяві доводами, суд першої інстанції забезпечив вимоги позивача шляхом накладення арешту на все майно (рухоме і нерухоме), яке належить відповідачам, в межах суми позову - 3 213 957 грн.79 коп..

Однак, на думку судової колегії, такі висновки суду і застосований засіб забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального права та зроблені без належного врахування фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів.

Зокрема, суд першої інстанції залишив без уваги та належної оцінки ту обставину, що для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед ВАТ ВТБ Банк за генеральною угодою №42 від 26 вересня 2009 року та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі, 26 вересня 2009 року між Банком і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Предметом цього договору є передача Іпотекодавцем ( ОСОБА_3С.) Іпотекодержателю (ВАТ ВТБ Банк ) в іпотеку нерухомого майна, вартість якого сторони оцінили в 5 319 447 грн.(а.с.41-45).

За умовами п.4.1 цього Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів.

У звязку з укладенням та нотаріальним посвідченням даного Договору, нотаріусом накладена заборона на відчуження предмету іпотеки, тоб-то зазначених в ньому обєктів нерухомості відповідно до п.1.3, до повного виконання Іпотекодавцем зобовязань за кредитними договорами або припинення дії цього договору.

З урахуванням зазначеного, та беручи до уваги, що вартість майна, яке перебуває в іпотеці Банку перевищує суму заборгованості відповідачів, колегія суддів не знаходить обґрунтованими доводи позивача щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд першої інстанції зазначеним обставинам не надав належної оцінки, та фактично без наведення будь-яких мотивів, безпідставно наклав арешт на майно відповідачів.

Окрім даного виду забезпечення позову, суд застосував обмеження права та заборону виїзду відповідачів з України.

Приймаючи таке рішення, суддя виходив із наявної у позивача інформації про те, що відповідачі мають намір виїхати за кордон на постійне місце проживання, що може утруднити виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 намагаються чи мають намір виїхати за межі України, тим більше - на постійне місце проживання.

Не надано таких доказів представником позивача на прохання колегії суддів і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, висновки суду про можливість виїзду відповідачів за кордон та їх ухилення таким чином від виконання своїх зобовязань за кредитними договорами, належним чином не доведені та носять характер припущення.

До того ж, судом не взято до уваги, положення Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», який не передбачає тимчасового обмеження прав громадян на виїзд з України на підставі ухвали суду про забезпечення позову при розгляді цивільної справи, а також те, що відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону громадянинові може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані зобовязання до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою.

З матеріалів справи вбачається, що зобовязання відповідачів за кредитним договором від 26 вересня 2008 року №10.130-42/08-КД забезпечені договором іпотеки.

Таким чином судова колегія не знаходить в заяві ВАТ ВТБ Банк достатніх обґрунтувань на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у визначених позивачем видах може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення та не вбачає підстав для її задоволення.

З огляду а викладене та відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову ВАТ ВТБ Банк у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст.303, п.2 ч.2 ст. 307, п.2. ст. 312, п. 6 ч.1 ст.314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2010 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та обмеження їх права у виїзді за межі України та заборони їм такого виїзду відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6Г