Справа № 22ц-134/10р. Головуючий у І-й інстанції Янко Б.Я.
Категорія справи 23 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Балюк О.С.

та за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Славської селищної ради ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2008 року Славська селищна рада Сколівського району Львівської області звернулася з позовом до ОСОБА_3 і приватного підприємця ОСОБА_4 про „скасування Договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, який було укладено між сторонами спору 16.02.2005 року (в подальшому „Договір).

В червні 2009 року в ході судового розгляду справи позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд: 1) стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 93 933 грн. 92 коп., з яких 39 166 грн. 47 коп. сума основного боргу за Договором оренди; 53 881 грн. 56 коп. пеня; 885 грн. 89 коп. 3 % річних; 2) зобовязати відповідачів „підписати акт приймання-передачі земельної ділянки відповідно до п.4 Договору; 3) стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 939 грн. 34 коп.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено і його оскаржив представник позивача ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що рішення Славської селищної ради від 21.08.2008 року № 2268, яким в односторонньому порядку було розірвано Договір, відповідачами не оскаржувалось, як і не було підписано ними акту приймання-передачі земельної ділянки.

Вважає, що судом не було дано оцінки п.2.3 Договору, яким передбачено щорічний перегляд розміру орендної плати у випадках і з моменту збільшення розмірів ставки земельного податку, а також п.3 цього Договору, яким передбачено право орендодавця вимагати від орендаря збільшення орендної плати у разі збільшення відповідно до законодавства України розмірів земельного податку.

Вважає, що судом не взято до уваги того, що заборгованість за Договором полягає у неповному внесенні відповідачами орендної плати, а не у її невнесенні взагалі, а відтак вважає помилковим висновок суду про те, що обставини для одностороннього розірвання Договору були відсутніми, так само, як висновок про те, що повідомлення відповідачів зі сторони позивача про зміни умов Договору є такими, що не мають жодної юридичної сили.

Вважає, що виходячи з норм законодавства та умов Договору, позивачу однозначно було надано право в односторонньому порядку вносити зміни в умови Договору, зокрема в тій його частині, що стосується коригування розміру орендної плати у передбачених Договором випадках.

Вважає, що суд не врахував вимог ЦК України і доводів позивача про те, що такий порядок внесення змін до умов договору, як за рішенням суду, передбачено ч.4 ст.188 Господарського кодексу України, положення якого застосуванню в даному випадку не підлягають.

Вважає, що посилання відповідачів на встановлений законом річний строк позовної давності не може бути підставою для відмови в задоволенні позову у частині стягнення з відповідачів пені за весь час прострочення виконання зобовязання, оскільки орендна плата носить постійний, регулярний та безперервний характер, а не є одноразовою платою, а відтак вважає, що строк для звернення до суду про стягнення пені є невизначеним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з Договору, його строк і орендна плата за користування земельною ділянкою є істотними умовами цього Договору (а.с. 6-10), зміна яких або розірвання Договору допускаються (у відповідності до п.4 Договору та ст.ст. 651 ч.1, 652 ч.1 ЦК України) лише за згодою сторін або за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони (ст.ст. 651 ч.2, 652 ч.2 ЦК України).

В той же час, Славська селищна рада, вважаючи, що має право вимоги щодо зміни умов договору, а саме в частині розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, та не досягнувши стосовно цього згоди з відповідачами, до суду з відповідним позовом не зверталася, так само, як не зверталася з позовом про розірвання Договору, розірвавши його (в порушення вимог закону і умов самого Договору) в односторонньому порядку.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вимоги позивача не грунтуються на нормах чинного законодавства та умовах Договору, є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають, та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для його скасування та про залишення апеляційної скарги на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Славської селищної ради ОСОБА_2 відхилити та залишити рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: