Братський районний суд Миколаївської області
Справа № 2- 229 /2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року Братський районний суд

Миколаївській області

у складі: головуючої судді Кірімової О.М.

при секретарі - Москаленко С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь в солідарному порядку 5000 грн. завданої їй матеріальної шкоди, 5000 грн. в відшкодування моральної шкоди, сплачені нею 100 грн. судових витрат та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Свої вимоги мотивує тим, що з вини відповідачів захворіла її корова, яку вона вимушена була зарізати. В результаті вона зазнала матеріальної та моральної шкоди, яку останні відмовляються відшкодувати їй в добровільному порядку.

В судовому засіданні, позивач підтримала позов та зменшила вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_1 суду пояснила, що вона мала у власності корову, яку 09 серпня 2009 року в череді випасали пастухи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Ввечері того ж дня її худоба із череди повернулась хворою, в результаті вимушена була її дорізати. При цьому, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнаючи свою вину в тому, що недогледіли за коровою, зобов»язались допомогти їй та реалізувати м»ясо забитої тварини на суму 5000 грн. Під час розгляду даної справи в суді, відповідачами їй було повернуто 1700 грн., однак, залишок грошей за м»ясо тварини до теперішнього часу відповідачі їй не повернули, в зв»язку з чим просила суд задовольнити вимоги в частині відшкодування їй матеріальної шкоди на 3300 грн. Претензії матеріального і морального характеру до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 має з приводу неякісного випасу скота та неповернення залишку грошей за мясо, а до ОСОБА_3 тільки з приводу неповернення залишку коштів за мясо зарізаної корови.

Вимоги про стягнення із відповідачів 5000 грн. моральної шкоди мотивувала тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів вона зазнала морального потрясіння, в результаті чого постійно хвилюється і хворіє.

Тому просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що пастухи належним чином не доглядали за коровами в стаді, а тому, визнаючи, що з їх вини захворіла тварина, домовились із позивачем про відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. в тому числі частково за рахунок продажу м»яса, а частково компенсувати грошима. Однак, реалізувавши м»ясо забитої корови, до теперішнього часу в добровільному порядку гроші за м»ясо не повернули, чим не виконали домовленості, тому просив суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що 09 серпня 2009 року дійсно на підставі усної домовленості, без укладання письмового договору, випасав громадське стадо великої рогатої худоби, в тому числі і корову позивачки. Як завжди худобу випасали на одному й тому ж місці, про що знала і ОСОБА_1 Щовечора худобу приганяли до села, а далі тварини самостійно йшли додому. Корова позивачки напередодні вже хворіла, про що він попереджував чоловіка позивачки. Ввечері 09 серпня минулого року до нього додому приїхав останній, повідомивши, що корову дорізали і попросив допомогти реалізувати м»ясо, так як погода була жарка і м»ясо могло б зіпсуватись. При цьому відповідач зауважив, що сім»я ОСОБА_1 ветеринарного лікаря, щоб встановити причину хвороби корови та визначити якість м»яса, не викликала. А тому, домовившись із людьми, які купували м»ясо оптом, та порадившись із позивачкою про можливу суму отриманих за мясо грошей, ним було продано 170 кг м»яса за ціною 10 грн. на суму 1700 грн. Наступного дня позивачка сказала пастухам відшкодувати за корову 5000 грн. Він неодноразово віддавав виручені кошти за м»ясо позивачу, однак остання відмовлялась їх отримувати, тому що їй було замало грошей.

Посилання позивача на те, що причиною захворювання худоби стало його, як пастуха, недбале та неякісне ставлення до випасання корови, є помилковим, оскільки неможливо вгледіти чим харчується тварина, в який час та на якій території.

Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що ОСОБА_1 не доведено його вини в причинені останній матеріальної шкоди.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив суду, що з 07 серпня 2009 року, він, як пастух стада корів, попереджував чоловіка позивачки, що їх корова хворіє і має здуття живота, а тому особисто, на пасовищі, два дні примушував її бігати для поліпшення травлення шлунку. 09 серпня того ж року ввечері йому повідомив ОСОБА_3, що сім»я ОСОБА_1 дорізали тварину, щоб та не здохла. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допомогли останній реалізувати м»ясо, щоб воно в літню пору не зіпсувалось. Однак наступного дня позивачка заявила про намір отримати від пастухів, які на її думку винні в тому, що тварина захворіла, 5000 грн. в відшкодування матеріальної шкоди за корову. При цьому відповідач зазначив, що реалізацією м»яса не займався.

Просив суд відмовити позивачу в задоволені позову, оскільки вважає, що він, як пастух, зробив все можливе, щоб врятувати худобу ще напередодні, тоді, як господарі худоби не реагували на його повідомлення, що корова хвора. Також вважає, що позивач не навів достатньо доказів того, що саме з його вини спричинено останній матеріальної та моральної шкоди. Адже після того, як дорізали корову, позивачка не пред»являла до нього ніяких претензій, і лише в травні 2010 року звернулася до суду із даним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що 07 серпня 2009 року він, як пастух череди корів, говорив чоловіку позивачки, що їх корова захворіла. Через два дні, ввечері приїхав до нього додому господар корови та повідомив, що худобу дорізали, щоб та не здохла. Коли спитав у ОСОБА_1, чому не спасли корову, та відповіла, що розгубились. Остання попросила його допомогти реалізувати м»ясо забитої корови, щоб воно не зіпсувалось в літню жарку пору, тому домовившись із людьми, які закуповували м»ясо оптом та порадившись із позивачкою щодо ціни на мясо, продали його за ціною 10 грн. за 1 кг. При цьому ОСОБА_1 відмовилась бути присутньою, коли м»ясо зважували. Продавши м»ясо на 1700 грн., остання відмовилась отримати гроші, а наступного дня сказала, щоб пастухи повернули їй 5000 грн. за корову.

Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає, що вини його не має, оскільки ветеринарного лікаря, господарі худоби, не викликали, причину хвороби корови не засвідчували. А тому вважає позов безпідставним та необґрунтованим.

Представник відповідачів позов не визнав, та просив суд відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, їх представника, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка мала у своєму господарстві корову.

Згідно довідки Петропавлівської сільської ради у господарстві ОСОБА_1 дійсно зареєстрована корова Рябушка № 3646 ( а.с.10) Однак, дану довідку суд не може визнати за належний доказ, оскільки довідкою стверджується зазначене станом на 14 жовтня 2009 року, тоді як ця ж корова була забита 09 серпня 2009 року.

Ветеринарною картою до паспорта великої рогатої худоби, підтверджується, що тварина Рябушка № 3646 зареєстрована за ОСОБА_1 ( а.с.11) Суд не може взяти даний доказ до уваги оскільки така картка дійсна була лише до 03.12.2007 року.

Згідно довідки Братської районної державної лікарні ветеринарної медицини ( а.с.9) корова Рябушка № 3646, яка належала ОСОБА_1 пройшла ветеринарне обслідування в 2009 році та за вказаний період худобі лікувальна допомога не надавалась.

Відповідно довідки Братської районної державної лікарні ветеринарної медицина корова Рябушка № 3646 приблизною живою масою 490-500 кг на період весняної диспансеризації 2009 року була клінічно здорова ( а.с.13)

Згідно довідки (а.с.8) вартість 1 кг м»яса яловичини станом на 17 березня 2010 року становить 20 грн.

Позивачем не надано суду переконливих доказів щодо розміру завданої їй матеріальної шкоди, а саме 5000 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі, будучи пастухами та випасаючи громадське стадо, отримували від господарів худоби, в тому числі і від позивачки систематично оплату.

В судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що між позивачкою та відповідачами письмовий договір на випас тварин не укладався.

Зазначене також підтверджується Актом від 14 жовтня 2009 року, де вказано, що 09 серпня 2009 року громадське стадо ВРХ випасали пастухи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Пастухів найняла громада без укладання договору ( а.с.12).

В судовому засіданні достовірно не встановлено, що корова саме під час випасу захворіла, та з вини пастухів.

Свідок ОСОБА_6, чоловік позивачки в судовому засіданні пояснив, що 09 серпня 2009 року їх з позивачкою корова після випасу прийшла додому здута потім взагалі впала на землю. В результаті вимушені були її дорізати. Вважає винними пастухів, які недбало стежили за місцем випасу худоби. На його думку корова щось з»їла, що призвело до здуття шлунку. За худобу дійсно попросили із відповідачів 5000 грн., на що пастухи спочатку погоджувались, а потім відмовились.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5. суду пояснив, що ввечері 09 серпня 2009 року він почув крик своєї сусідки ОСОБА_1 Коли прийшов подивитись в чому справа, то їх корова лежала на землі не рухаючись, було видно, що вона мала здутий житів. Щоб худоба не здохла, на прохання господаря, він її дорізав. Сам також має корову, яку в череді випасають ці ж пастухи. Претензій до останніх з приводу випасання корів немає. Вважає, що такий випадок маже статись із кожною коровою.

Постановою від 12 вересня 2009 року, затвердженою начальником Братського РВ УМВС України в Миколаївській області відмовлено в порушені кримінальної справи відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4В за ст.. 190 КК України ( а.с.7)

Дана постанова позивачем не оскаржувалась, що дає підстави суду вважати, що ОСОБА_1М з таким висновком та фактами, викладеними в постанові погоджується.

Із зазначеного випливає, що факт захворювання корови, як встановлено в судовому засідання мав місце 09 серпня 2009 року, тоді як у вказаній вище постанові та як вбачається із змісту позовної заяви, корова захворіла та була дорізана 07 серпня 2009 року. Дані протиріччя в ході розгляду справи позивач спростувати чи заперечити не змогла.

Відповідно до ст.. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, в судовому засіданні позивачем не надано суду доказів того, що саме з вини ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4В їй спричинено майнової шкоди у вигляді захворювання та в подальшому вимушеного забою корови. Її докази та показання базувались лише на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

Відшкодування збитків передбачає наявність складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу, завдання збитків та причинний звязок між порушенням права та збитками. Саме при наявності таких обставин в особи виникає право на відшкодування завданих збитків.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, те що позивач зазнав матеріальних збитків та порушено його право, однак в судовому засіданні не встановлений та не знайшов свого підтвердження причинно-наслідковий звязок, саме між протиправною поведінкою відповідачів та шкодою, завданою ОСОБА_1

Для встановлення субєктивного цивільного права на відшкодування завданих збитків, необхідне настання обовязку в іншої особи, а саме наявність винної поведінки, тобто заподіяння збитків умисно чи з необережності.

Кожна обставина, яка мала місце в судовому засіданні, повинна доводитись, однак при розгляді даної справи, позивачем не доведено в суді, а ні умисної вини, а ні необережної вини відповідачів, яка б негативно вплинула на стан здоров»я великої рогатої худоби.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову, так як вказане не є підґрунтям для його задоволення.

Оскільки вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, випливають із основної вимоги, в задоволенні якій відмовлено, суд вважає за необхідне відмовити позивачу і в даній частині позову.

В силу ст. 88 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачених останнім витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. та 100 грн. судового збору, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.. ст.. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення Братського районного суду Миколаївської області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Братського

районного суду ОСОБА_7

Відповідно оригіналу

Суддя Братського

районного суду ОСОБА_7