Літинський районний суд Вінницької області
Справа № 2-483/10 2010 року
РІШЕННЯ

І М 'Я М у К Р А ЇН И

20 вересня 2010 року

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Кащук А.С.

при секретарі: Поляруш Г.А.

розглянув у вщкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на приватизацію земельної ділянки та визнання ОСОБА_2В, такою, що втратила усі права на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на приватизацію земельної ділянки та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила усі права на земельну ділянку.

В позові зазначено, що ОСОБА_1 восени 2005 року прийнята у члени С;зїцівничого товариства «Садівник». За рішенням ІУІалинівської сільської ради Літинського району від 26.09.2005 їй надана у власність земельна ділянка 0,12 га на території СТ «Садівник» в с. Петрик садовий будинок для сезонного проживання, що знаходився на земельній ділянці та належав ОСОБА_3 НаталіїЄвгеніївній.

Продаж будинку був здійснений за умови відмови ОСОБА_3 від прав на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, що підтверджується заявою ОСОБА_3 про виключення її із членів товариства від 24.10.2005 року.

Через певний період часу позивачка намагалась використати своє законне право на безоплатну приватизацію наданої їй у власність земельної ділянки.

Однак з'ясувалось, що стосовно частина наданої позивачці за рішенням сільської ради ділянки площею 0,04 га, а сааме ділянки за № 90, на якій знаходиться садовий будинок, зареєстрована заява на ЇТ приватизацію від громадянки ОСОБА_2 ще у 1999 році.

^ Керівництво товариства, до якого звернулась позивачка за роз'ясненнями , повідомило

;^ V наступне:

^ - до ОСОБА_3 користувачем земельної ділянки та власником будинку, який на

ній розташований, була ОСОБА_2.;

в травні 2003 року ОСОБА_2 продала садовий будинок ОСОБА_4 за умови відмови ОСОБА_2 від прав на земельну ділянку № 90 та оформлення землі на ОСОБА_3, що, зокрема, підтверджується заявою ОСОБА_2 від 15.05.2003 року про виключення її зі складу учасників СІ «Садівник».

Спроби позивачки переговорити з цих питань з ОСОБА_2 натикались на відмову обговорювати чи хоча б пояснити обставини зазначеної ситуації.

В зв'язку з цим, не виключаючи можливості шахрайських дій з боку відповідача, позивач в жовтні 2009 року звернулася з відповідною заявою до прокуратури Літинського району.

За результатами перевірки цієї заяви оперуповноваженим ДСБЕЗ Літинського ГУМВС України у

Вінницькій області ОСОБА_5 17.11.2009 винесена постанова про відмову в порушенні

кримінальної справи відносно ОСОБА_2.

є Підставою винесення вказаної постанови було пояснення ОСОБА_2 від 13.11.2009. в якому

вона офіційно засвідчила, що приблизно в 1998 році набула членство в садівничому товаристві та отримала в користування земельну ділянку № 90 площею 0,04 га., на якій батько відповідачки

побудував садовий будинок. Приблизно через рік голова садівничого товариства ОСОБА_6С запропонував відповідачці підписати заяву на приватизацію ділянки, що вона і зробила. Більше'міяких дій щодо приватизації землі вона не вчиняла тривалий час ( до травня 2003 року), фактично забувши про свою заяву. 15,05.2003 ОСОБА_2 продала садовий будинок ОСОБА_3 за умови, що відмовляється від членства у товаристві та надає згоду на «переоформлення» земельної ділянки № 90 на ОСОБА_3.

Тобто у цьому поясненні відповідачка фактично офіційно підтверджує про свою відмову від будь-яких прав на земельну ділянку № 90 та відсутність жодних претензій на неї, а також факт того, що вона не отримувала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Разом з тим відповідачка не захотіла нотаріально оформити свою відмову від прав на вказану земельну ділянку, мотивуючи це тільки тим, що ніяких стосунків з позивачем не мала.

Громадянка ОСОБА_4Є, при спілкуванні з позивачкою, а також в офіційних поясне?ннях органу внутрішніх справ засвідчила, зокрема, що у травні 2003 року купила у ОСОБА_2 ^ач^,ий будинок за умови відмови відповідачки від прав на земельну ділянку та виходу із членів садівничого товариства, А у 2005 році на таких же умовах продала позивачці дачний будинок. Про відмову ОСОБА_4 Н,Є. від прав на земельну ділянку на користь ОСОБА_1 свідчить, зокрема, її заява до сільської ради ,

З'ясувалось також, що ІМалинівська сільська рада при прийнятті рішень про надання земельної ділянки № 90 спочатку ОСОБА_4 Н,Є., а потім позивачі, у своїх рішеннях з зазначених питань не зазначала про вилучення ділянки у попереднього користувача, хоча це малось на увазі.

За таких обставин позивачка не має можливості використати своє право на приватизацію землі, якою користується вже протягом п'яти років, чим порушуються його законні права та інтереси.

Відповідно до положень статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем державного акта на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Земельним кодексом України 1990 року^( діяв до 2002 року ) були встановлені аналогічного змісту приписи ( ст,ст. 22 та 23). Тобто и) ;' відповідачки, ні у ОСОБА_3, ні у позивачки право власності до цього часу на земельну діячку № 90 не виникало.

При цьому існують три рішення сільської ради про надання цієї земельної ділянки у власність: від 28.12.1999 року - ОСОБА_2, 2003 року - ОСОБА_3 та від 26.09.2005 - ОСОБА_1. Перші двоє на вказану земельну ділянку не претендують.

Крім того, на даний час власником садового будинку, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці, є позивачка ОСОБА_1 А згідно з ч.І ст.377 ІДивільного кодексу України, ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статею 16 ІДивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України встанов;.^ ^о^що

кожна особа має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом визнання права. -х^

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, та просить суд їх задовільнити.

Ввідповідачка ОСОБА_2 і.В., в зал судового засідання не з»явилася, від неї надійшла заява в якій вона зазначила, що позов не визнає, правовідносин з позивачкою не має ніяких, також власником вищезазначеної земельної ділянки вона не являється та просить суд справу розглянути у її відсутності.

В порядку СТ.172 ІДПК України суд визнає матеріали позову про права та взаємовідносини сторін достатніми для розгляду справи у відсутності особистих пояснень відповідачки.

Отже, на основі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 373, 377 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 120, 125, 126, 152, 158 Земельного кодексу України, керуючись ст. З, 4, 15, 114 Цивільного

процесуального кодексу України, суд,- .

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію земельної ділянки № 90 площею 0,04 га на території СТ «Садівник» в селі Петрик Літинського району Вінницької області.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила усі права на земельну ділянку № 90 площею 0,04 га на території СТ «Садівник» в селі Петрик Літинського району Вінницької області.

Апеляційна скарга може бути подана на протязі 10 днів після проголошення рішення через Літинський районний суд до Вінницького Апеляційного суду