УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Кота І.Н., Шашкіної С.А.

При секретарі: Стасів М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2010 року, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права користування квартирою та реєстрацію в такій.

Задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення.

Виселено ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що в спірну квартиру вселилась в 2002 році з дозволу чоловіка та його матері ОСОБА_3, яка висловлювала заперечення лише щодо її реєстрації. ОСОБА_4 на той час був неповнолітнім і його згоди на вселення не було потрібно. А тому вона як член сім'ї набула право на користування спірною квартирою.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта на підтримання скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірна квартира складається з двох житлових кімнат, кухні та комунальних вигод, загальною площею 63, 7 кв.м. В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, її син - ОСОБА_2 та внук - ОСОБА_4

ОСОБА_1 вселилась в дану квартиру в 2002 році до ОСОБА_2 (з яким в подальшому, в 2009 році зареєструвала шлюб) де і проживає по теперішній час.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання права користування спірною квартирою, суд першої інстанції вірно виходив з того, що така в дану квартиру вселилась з порушенням вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України, без згоди всіх членів сім'ї, які мають право на користування квартирою, не вела разом з ними спільного господарства. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 категорично заперечують проти проживання та реєстрації ОСОБА_1 в квартирі. Позивач являється одноособовим власником трьохкімнатної квартири.

Все вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та виселив ОСОБА_1 з спірної квартири, оскільки проживання останньої в даній квартирі призводить до конфліктів наслідком яких є те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу позбавлені права користування квартирою.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: