23.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц 9389/10р. Головуючий в 1 інстанції :
Охтень А.А.
Категорія 32 Доповідач : Бездрабко В.О.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2010 року грудня місяця 23 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого : Кузнєцової О.А.
Суддів : Приходько Л.А.
Бездрабко В.О.
при секретарі : Ляшенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 , до якої приєдналася ОСОБА_3 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2010 року
у справі за позовом
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, Південного оперативного командування Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа Державне казначейство України про стягнення матеріальних збитків та відшкодування заподіяної моральної шкоди,
в с т а н о в и л а :
В грудні 2009 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2007 року їх син ОСОБА_4 був призваний на строкову військову службу, яку проходив у військовій частині НОМЕР_2 .
19 грудня 2007 року о 5-й годині ранку, після загального підйому особового складу роти, ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження солдатом ОСОБА_5 , внаслідок яких миттєво настала смерть ОСОБА_4 .
Згідно вироку військового місцевого суду Харківського гарнізону від 15.04.2009 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
Обґрунтовуючи позовних вимог Сташенки зазначають, що загибель їх сина, під час проходження ним строкової військової служби, сталася у зв`язку з відсутністю зі сторони командування частини належного контролю за особовим складом.
В порядку ст.1166, 1167, 1172 ЦК України просили стягнути з Міністерства оборони України та Південного оперативного командування Міністерства оборони України в рахунок відшкодування заподіяних тяжких моральних страждань, пов`язаних з загибеллю сина, 2000000грн. та стягнути на їх користь понесені матеріальні збитки у розмірі 5655грн.69коп., які складаються з витрат на поминальний обід, витрат позивачів та їх представника, пов`язаних з явкою до суду у зв`язку з розглядом кримінальної та адміністративної справ; стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5800грн.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2010 року позов задоволено частково, ухвалено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000грн., матеріальні збитки у розмірі 5655грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5800грн., а всього 111455грн.56коп.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 51грн. та 120грн. у рахунок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 100000грн. скасувати, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути моральну шкоду з Міністерства оборони України і військової частини у розмірі 2000000грн. з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, які відчувають позивачі з приводу загибелі сина.

Не погоджуючись з рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що злочин відносно ОСОБА_4 був скоєний не при виконанні обов`язків військової служби, а тому відповідачем у справі повинен бути засуджений ОСОБА_5 . Також зазначили, що суд неправильно обрахував розмір судових витрат у справі. Просили рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 жовтня 2007 року ОСОБА_4 був призваний на строкову військову службу, яку проходив у військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 .

19 грудня 2007 року близько 5-ої години ранку, після загального підйому, солдат ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 удар, що спричинив смерть останнього.

Згідно вироку військового місцевого суду Харківського гарнізону від 15.04.2009 року, залишеного без змін ухвалою військового апеляційного суду Військово-Морських Сил від 30 червня 2009 року, ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

За результатами розгляду кримінальної справи судом на адресу командуючого Південного оперативного командування винесено окрему постанову від 15.04.2009 року, відповідно до якої виявлені зі сторони посадових осіб військових частин порушення законодавства України та порядку внутрішньої служби, що в значній мірі потягло погіршення військової дисципліни та сприяло скоєнню ОСОБА_5 злочину, в результаті якого сталася смерть ОСОБА_4 (а.с.164).

Згідно витягу із Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії, №890 від 10.12.2008 року травма та причина смерті ОСОБА_4 пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби (а.с.189).

У зв`язку з загібеллю сина під час виконання ним обов`язків військової служби, позивачам в порядку ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців…» виплачена визначена законом одноразова грошова допомога.

З огляду на наведене, колегія суддів визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 щодо загибелі ОСОБА_4 не під час виконання ним обов`язків військової служби.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відшкодування заподіяної позивачам шкоди саме військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки остання фінансується Міністерством оборони України лише в межах виділених коштів. Так як Міністерство оборони України є головним розпорядником коштів і зобов`язано здійснювати належний контроль за станом організації та проходженням військової служби особами, які призвані на строкову військову службу, колегія суддів вважає, що стягнення повинні проводитися саме з Міністерства оборони України.

Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 про відсутність вини відповідачів у заподіянні позивачам моральної шкоди, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що суперечать зібраним у справі доказам.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, в межах наданих доказів, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер дій відповідачів у спірних правовідносинах, характер та тривалість заподіяння позивачам душевних страждань у зв`язку з загибеллю сина, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди слід збільшити зі 100000грн. до 150000грн., які підлягають в порядку ст.1168 ч.2 ЦК України стягненню на користь кожного з позивачів.

Вирішуючи спір в частині стягнення понесених позивачами збитків у розмірі 5655грн.69коп., суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з військової частини А-0829 вартості поминального обіду, витрат, пов`язаних з розглядом інших справ. Проте погодитися з даним висновком суду не можна.

Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, які пов`язані з явкою до суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 березня 2009 року вирішено питання про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом адміністративного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо стягнення витрат позивачів понесених у кримінальній справі, то слід зазначити, що справа розглядалася за обвинуваченням саме ОСОБА_5 , який визнаний винним у скоєнні злочину і, до якого вимоги про стягнення судових витрат в даній справі не заявлялися. Таким чином, Міністерство оборони України, Південне оперативне командування МОУ, військова частина НОМЕР_1 не є відповідачами у справі при розгляді цивільного позову, який витікає з кримінальної справи.

При цьому слід зазначити, що витрати сторін та їх представників, які пов`язані з явкою до суду є судовими витратами, а не матеріальними збитками.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що витрати на поминальний обід, які відшкодовуються в порядку ст.1201 ЦК України також стягуються з особи, яка завдала шкоди смертю потерпілого.

З огляду на наведене, рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків у розмірі 5655грн.69коп.

На підставі ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Міністерства оборони України на користь позивачів понесені ними в даній справі судові витрати, пов`язані з їх явкою та явкою їх представника до суду, які становлять в суді першої інстанції : 5 судових засідань, в які ОСОБА_2 з`явився 5 разів ( вартість проїзду до суду та в зворотному напрямку складає 20грн.) 100грн. ОСОБА_3 з`явилася в 1 судове засідання 20грн. Представник позивачів ОСОБА_1 був присутнім в 3 судових засіданнях (вартість проїзду до суду та в зворотному напрямку складає 88грн.74коп., добові 30грн. в сутки) 536грн.22коп., а всього 656грн.22коп.

В суд апеляційної інстанції позивачі та їх представник з`являлися двічі, але ОСОБА_6 документально не підтвердили вартість понесених витрат. Представник ОСОБА_1 надав проїзні документи (вартість проїзду потягом до м. Херсона та в зворотному напрямку до м. Харкова 88грн.74коп., добові з розрахунку 30грн. в сутки), а всього 357грн.48коп.

Таким чином стягненню на користь позивачів підлягають судові витрати в загальному розмірі 1013грн.70коп.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивачів витрат на правову допомогу у розмірі 5800грн., суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що зазначені витрати складаються з оплати позивачами правової допомоги, у тому числі і по кримінальній справі, а тому підлягають стягненню з винної особи, а не з відповідачів в даній справі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчисляється, виходячи з того, що особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов`язана з складанням позовної заяви, наданням усних консультації, ознайомлення з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. Тому при обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Слід зазначити, що адвокатом позивачів не наданих розрахунок вартості правової допомоги, який би відповідав вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року, №590, але, разом з тим, враховуючи, що рішенням суду частково задоволенні позовні вимоги ОСОБА_6 , представник позивачів приймав участь у судових засіданнях, складав процесуальні документи, колегія суддів вважає, що на користь позивачів підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн.

Керуючись ст. 88,303,307,309,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 , до якої приєдналася ОСОБА_3 , та військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2010 року в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоду у розмірі 100000грн., матеріальних збитків у розмірі 5655грн., витрат на правову допомогу у розмірі 5800грн., а всього 111455грн.56коп., стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судового збору у розмірі 51грн. та 120грн. у рахунок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи с к а с у в а т и, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди по 150000грн. кожному; витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн. та судові витрати у розмірі 1013грн.70коп.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 51грн. та 120грн. у рахунок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :