Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 457
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа акціонерне товариство закритого типу з іноземними інвестиціями «Лан-Інвест» про стягнення інфляційних сум і відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 серпня 2008 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних сум та відсотків річних, витрат. Позивач в своєму позові посилалися на те, що рішенням суду від 14 березня 2007 року на його користь з відповідача стягнуто борг, інфляційні витрати та відсотки річних. Але вказане рішення відповідачем не виконав, зобовязання не припинилися. Погашення боргу не відбулося. Вважає вказане незаконним і просив стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 20858 грн. 20 коп., що складається з інфляційної суми за весь час просрочення грошового зобовязання - 18036 грн. 70 коп., 3% річних від просроченої суми 2821 грн. 50 коп., а також витрати на судовий збір 209 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 21097 грн. 20 коп., задовольнивши їх позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи АТЗТ з іноземними інвестиціями «Лан-Інвест» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаного представника третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2004 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу та інших сум. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2007 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 27 березня 2007 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2007 року відносно сторін набрало законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мав місце борг відповідача перед позивачем, наявність причинного звязку між неправомірними діями відповідача і неповерненням коштів позивачу, завданням цим шкоди.

Позивач предявив вказане рішення до примусового виконання, приймав заходи для повернення відповідачем стягнутих за рішенням суду коштів, але відповідач рішення суду так і не виконав, кошти не повернув.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдача відносно боргу, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з невиконанням умов договорів, позивачу було завдано майнової шкоди, які знаходяться в безпосередньому причинному звязку зі вказаними діями відповідачів.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивач ОСОБА_1 борг в сумі 20858 грн. 20 коп. (інфляційна сума за весь час просрочення грошового зобовязання - 18036 грн. 70 коп., 3% річних від просроченої суми 2821 грн. 50 коп.), а також витрати на судовий збір 209 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 21097 грн. 20 коп.

Таким чином позовні вимоги про стягнення інфляційних сум і відсотків річних та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 598, 625 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій», ст. ст. 3, 10, 11, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 20858 грн. 20 коп. (інфляційна сума за весь час просрочення грошового зобовязання - 18036 грн. 70 коп., 3% річних від просроченої суми 2821 грн. 50 коп.), а також витрати на судовий збір 209 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 21097 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -