Глухівський міськрайонний суд Сумської області
Справа №2-978/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.10 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судці Демченка О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника - адвоката ОСОБА_4, та представника служби у справах дітей Глухівської райдержадміністрації ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 (третя особа - орган опіки і піклування Глухівської райдержадміністрації) про визначення місця проживання дітей,

встановив.

За поданим до Глухівського міськрайсуду 28 квітня 2010 року підтриманим в суді позовом позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання її дітей - синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, із нею, за адресою: село Перемога у Глухівському районі Сумської області, провулок

Першотравневий, 31. При цьому, позивачка і її представник посилаються на те, що після припинення у грудні 2009 року подружніх стосунків з колишнім чоловіком і батьком дітей - ОСОБА_6, останній всупереч волі позивачки залишив дітей жити у себе і чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми та позбавляє її можливості по материнські дбати про дітей, налаштовує дітей проти неї, чим порушує її права, хоча діти неодноразово повідомляли їй, що хочуть бути з нею.

Відповідач та його представник позов не визнали, вважають позовні вимоги позивачки необгрунтованими, та такими, що не відповідають інтересам дітей, а викладені у позовній заяві доводи на обгрунтування позову такими, що не відповідають дійсності. Ця позиція сторони відповідача в цілому підтримана представником третьої особи - спеціалістом служби у справах дітей при Глухівській райдержадміністрації ОСОБА_5.

Зясувавши предмет спору, події і факти, що передували зверненню позивачки до суду з даним позовом, вислухавши доводи сторін, показання свідків, та дослідивши документальні докази, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і відповідач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 25 липня 1999 року по 19 березня 2010 року перебували в офіційному шлюбі, від якого мають двох синів - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, які з народження постійно мешкали з позивачкою і відповідачем та батьками останнього, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, в будинковолодінні № 116 по вулиці Набережній в селі Перемога у Глухівському районі, де й залишились проживати після припинення між позивачкою і відповідачем подружніх відносин у грудні 2009 року,і де мешкають до цього часу. Позивачка з грудня 2009 року не мешкає в зазначеному будинковолодінні, а мешкає в будинку № 31 по провулку Першотравневому села Перемога разом з сімєю свого брата по матері, ОСОБА_11. Позивачка має вищу педагогічну освіту, працює вчителем географії і економіки в навчально-виховному комплексі сусіднього села Баничі Глухівського району, на даний час у шлюбі не перебуває, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, має задовільний стан здоровя. Відповідач та його батько, маючи вищу технічну освіту, займається близькою до фахової освіти підприємницькою діяльністю за місцем проживання, а мати відповідача, колишній вчитель початкових

класів місцевої школи, у даний час є пенсіонеркою і домогосподаркою. Відповідач має задовільний стан здоровя, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, у шлюбі також не перебуває. Сини позивачки і відповідача також мають задовільний стан здоровя. ОСОБА_7 навчається в четвертому класі Перемозького навчально-виховного комплексу, а ОСОБА_8 - ходить у місцевий дошкільний навчальний заклад «Пролісок». Діти позивачки і відповідача характеризуються як виховані, допитливі і охайні хлопчики, які однаково добре відносяться до своїх батьків і мають добрі братські стосунки між собою. Як позивачка, так і відповідач та його батьки виключно доброзичливо, з любовю відносяться до обох хлопчиків, приділяючи їм достатню увагу у вихованні і побуті. Як родина, де у даний час мешкає позивачка, так і родина відповідача мають добрі матеріально-побутові умови проживання будинковолодіння, в яких проживають позивачка і відповідач, розташовані на відстані у межах одного кілометра одне від одного.

17 грудня 2009 року комісія з питань захисту прав дитини при Глухівській райдержадміністрації, розглянувши заяву позивачки про вирішення спірного між нею та відповідачем питання про визначення місця перебування їх синів, враховуючи фал перебування відповідача на лікуванні, прийняла рішення, яким визначила місцем перебування дітей позивачки і відповідача родину позивачки, зазначивши у рішенні, що це рішення може бути переглянуто у разі звернення про це батька дітей до органу опіки і піклування (а.с. 15).

За результатами перевірки і розгляду заяви відповідача від 15 січня 2010 року про вирішення наявного між ним і позивачкою спору щодо місця перебування їх дітей, служба у справах дітей при Глухівській райдержадміністрації 18 січня 2010 року оформила (склала) висновок, за змістом якого було визнано доцільним, до прийняття відповідного рішення суду щодо спору, залишити місцем перебування дітей будинок батька. При цьому, такий висновок було зроблено з урахуванням відповідного висновку районного центру соціальних служб для сімї, дітей і молоді з урахуванням бажання старшого з синів сторін залишитись жити в родині батька разом з меншим братом та для забезпечення найменшого травмування психіки дітей. Цим же висновком відповідачу рекомендувалось не чинити будь-яких перешкод матері дітей у її спілкуванні з дітьми (а.с. 49). 22 січня 2010 року по тій же заяві відповідача комісією з питань захисту дітей при Глухівській райдержадміністрації було прийнято рішення, яким місцем перебування дітей сторін була визначена родина їх батька, якому одночасно пропонувалось забезпечити вільний доступ матері до дітей для спілкування з ними (а.с. 14).

12 лютого 2010 року комісія з питань захисту прав дітей при Глухівській райдержадміністрації своїм рішенням внесла зміни до прийнятого нею 22 січня 2010 року рішення: родина батька дітей (відповідача) була визнана місцем перебування дітей до набрання чинності рішення суду про місце проживання дітей з одним з батьків, а рішення тієї ж комісії від 17 грудня 2009 року, яким місцем перебування дітей була визначена V родина позивачки, було визнано таким, що втратило чинності (а.с. 40).

12 лютого 2010 року позивачка звернулась до Глухівського міськрайсуду з адміністративним позовом , яким просила суд визнати незаконним і відмінити вище наведене рішення комісії з питань захисту прав дітей при Глухівській райдержадміністрації від 22 січня 2010 року. Ухвалою Глухівського міськрайсуду від 05 березня 2010 року відкрита за зазначеним позовом позивачки справа адміністративної юрисдикції була передана за підсудністю на розгляд до Сумського окружного адміністративного суду, де справа була прийнята до провадження, але на даний час рішення по ній по суті позову не прийнято судом (а.с. 34-39).

Ці встановлені судом обставини сторонами у справі не оспорюються, і як такі, що підтверджуються наданими суду доказами, визнаються судом такими, що визначають зміст існувавших і існуючих у даний час між сторонами правовідносин, виходячи з яких та з урахуванням відповідних щодо предмету спору положень діючого законодавства, суд і має вирішувати даний спір.

Так, за змістом ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), яка (стаття) визначає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства; регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дітей.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно; той з батьків, з яким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини; батьки мають право укласти нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. При цьому, до уваги беруться ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та ніші обставини, що мають істотне значення; дитина не може бути передана для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спритними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Наведені положення законодавства, з урахуванням наведених у рішенні встановлених судом обставин щодо періоду (тривалості) та умов постійного спільного проживання позивачки і відповідача разом з дітьми та батьками відповідача, теперішнього приблизно рівного в цілому позитивного соціального статусу позивачки і відповідача при відсутності між ними згоди (а з боку позивачки - і намірів) самім шукати такого вирішення утвореної ситуації, яке б задовольняло їх обох, застосовуються судом виключно виходячи з інтересів дітей. При цьому суд враховує, що зміна постійного від народження місця проживання для дитини взагалі (а для дітей у віці девяти з половиною і чотирьох з половиною років, на думку суду, у більшому значенні) є певною психологічною травмою, оскільки тягне за собою корінну зміну вже звичних для дитини умов життя і повсякденного спілкування з людьми, які її оточували і оточують з народження. А зміна такого звичного для дитини стану й всупереч її волі без достатніх (виходячи з її інтересів) підстав, на думку суду, буде межувати з насильством над дитиною.

Ні позовна заява позивачки, ні її пояснення в суді не містять в собі будь-якої слушної аргументації вимоги щодо необхідності, доцільності відібрання дітей з родини, в якій вони живуть з народження, і передання їх матері - позивачці шляхом визначення судовим рішення їх нового місця проживання: грубого поводження з дітьми їх батьком чи його батьками, відсутності з їх боку достатньої турботи про дітей, привиття дітям поганих звичок чи іншого негативного впливу на дітей, відсутності нагляду за дітьми тощо. Будь-хто з численних свідків, допитаних судом за клопотанням обох сторін (а це - сусіди, Перемозький сільський голова, члени теперішніх родин позивачки і відповідача,

вчителі школи, де навчається син позивачки і відповідача ОСОБА_7, вихователь їх сина ОСОБА_12) не навели таких фактів. Разом з цим, опитаний в суді старший син позивачки і відповідача ОСОБА_7 в присутності батька і матері, їх представників і своїх вчителів, в категоричній формі висловив небажання залишати родину батька і йти жити до теперішнього місця проживання матері. «Там мой дом, мои друзья, я там вырос, и хочу жить с папой» - така була дословна відповідь хлопчика на запитання судді про причини його небажання йти жити до матері. Окрім цього, ОСОБА_3 довів до суду, що він рівно любить батька і матір, свого молодшого брата ОСОБА_8 і бажає, щоб ОСОБА_8 жив з ним, і що мати іноді била його.

За обставинами справи, суд не вбачає підстав для сприйняття такої поведінки ОСОБА_3, його позиції у спорі батьків на протязі усього часу їх окремого проживання як дитячої помилки у його особистій прихильності до одного з батьків, залишати це поза увагою, і визнає їх в достатній мірі визначальними у вирішенні спору, в тому числі й і у вирішенні питання про визначення місця проживання молодшого сина позивачки і відповідача ОСОБА_12, відібрання якого від старшого брата, на думку суду, завдасть обом дітям у даний час непоправимо тяжкої психологічної травми.

Визнаючи слушними доводи позивачки щодо суттєвого звуження у склавшійся ситуації її можливостей у безпосередньому здійсненні своїх прав та виконання обовязків матері по відношенню до своїх дітей, суд, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, конкретного предмету спору та наведених мотивів такого рішення суду, враховує й те, що за склавшихся наведених у рішенні встановлених судом обставин позивачка в цілому не позбавлена можливості в достатній мірі на свій розсуд приймати участь у вихованні своїх дітей, проявляти до них материнську турботу, контролювати їх поведінку у розташованих на незначній відстані від місця її теперішнього проживання навчальних закладах, де навчаються її діти. Такий висновок суд робить ще й виходячи з того, що при розгляді справи судом доводи позивачки про чинення її колишнім чоловіком чи його батьками перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні обєктивно не знайшли свого підтвердження, а навпаки - спростовуються показаннями незацікавлених у результатах вирішення спору свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - відповідно Перемозького сільського голови, вчителя і вихователя дітей позивачки і відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 141, 155, 157, 160 та 161 СК України, а також ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 15,57-61,79, 88, 212 та 214 ЦПК України,

вирішив.

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду заяви про апеляційне оскарження рішення та подання на нього апеляційної скарги.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а апеляційна скарга - протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення.

Суддя Глухівського міськрайсуду

Повний текст рішення суду виконаний 01 вересня 2010 року.