Справа №22-ц-3590/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Хвостика С.Г., Попруги С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ВАЗ-217030, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 25 414 грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 285 грн. 00 коп. судових витрат, а саме 225 грн. 00 коп. держмита та 60 грн. 00 коп. витрат на інформаційне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні частини позовних вимог щодо поділу гаража в гаражному кооперативі «Металіст» м.Шостка відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 02 липня 2010 року в частині стягнення з відповідача на її користь ? частини вартості спільного автомобіля та постановити нове рішення, яким визнати за нею право власності на цей транспортний засіб, стягнувши з неї на користь відповідача 25414 грн. 83 коп. компенсації за ? частину його вартості.

При цьому, в обґрунтування апеляційної скарги, вона посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, присудивши їй компенсацію за автомобіль, на виплату якої, згідно з ч.4 ст. 71 СК України, вона згоди не давала, а також суд не дослідив джерело коштів на придбання легкового автомобіля. Крім того, вона вказує, що суд не врахував, що необхідність присудження саме їй спірного транспортного засобу обґрунтовується такими істотними обставинами, як проживання з нею з двох малолітніх дітей на околиці міста та щоденною підвозкою дітей до школи та дитячого садка, а при їх захворюванні і до лікарні.

Рішення суду щодо відмови у поділі гаража не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2005 року по 26 травня 2010 року (а.с.5, 25).

Під час шлюбу за спільні сімейні кошти вони придбали автомобіль ВАЗ-217030, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, та побудували гараж в гаражному кооперативі «Металіст» м. Шостка, на який право власності не оформлене, а тільки є дозвіл виконавчого комітету Шосткінської міської ради від 31 травня 2005 року на його будівництво в гаражному кооперативі автомобілістів «Металіст» ( а.с. 15).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль ВАЗ-217030, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, 07 квітня 2009 року зареєстрований в органах ДАЇ за ОСОБА_2, який має посвідчення водія з 2005 року (а.с.12-13).

Згідно з висновком експерта № 95 судової автотоварознавчої експертизи від 17 червня 2010 року, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 15 червня 2010 року становить 50829,66 грн., та його пробіг - 87 160 км. (а.с. 16-20).

На думку колегії суддів, вищевказані обставини справи повно і всебічно зясовані місцевим судом на підставі досліджених доказів, зокрема, достатньої кількості письмових доказів, вірно визначено предмет спору та зміст правовідносин між сторонами.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна колишнього подружжя та присуджуючи їй компенсацію ? частини його вартості, місцевий суд виходив з того, що оскільки до складу майна, спільно придбаного за час шлюбу сторонами, входить автомобіль ВАЗ-217030, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1., вартістю 50829 грн. 66 коп., то його необхідно присудити в натурі відповідачу, так як той має водійське посвідчення з листопада 2005 року та шестирічний водійський стаж, постійно обслуговує та користується цим рухомими майном, тобто має навички використання цього майна, як джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частинами 2, 4 ст.71 СК України передбачена можливість виплати однією із сторін іншій грошової компенсації вартості її частки неподільних речей, що є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, у разі їх поділу.

Таким чином, суд першої інстанції при присудженні відповідачу автомобіля в натурі з виплатою грошової компенсації половини його вартості позивачці, врахував істотні обставини на його боці, а саме те, що ОСОБА_2 є професійним водієм з тривалим стажем роботи, та фактичним користувачем спірного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд не врахував ряд істотних обставин, які мають місце з її боку (необхідність транспортування дітей до школи та дитсадка, а іноді і до лікарні), на думку колегії суддів, не є переконливими для вирішення спору на її користь та спростовуються тим, що позивачка не має посвідчення водія, у звязку з чим їй заборонено керувати транспортним засобом.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом вимог ч.4 ст.71 СК України щодо ненадання нею згоди на отримання компенсації частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, не заслуговують на увагу, оскільки присудження грошової компенсації мало місце на підставі ст.365 ЦК України, ураховуючи і обставини того, що в суді першої інстанції відповідач мав кошти для виплати грошової компенсації і пропонував позивачці отримати половину оціненої вартості автомобіля, але вона від такої пропозиції відмовилась, що убачається з матеріалів справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд не дослідив питання про джерело коштів для придбання автомобіля, то вони також є безпідставними, так як іншого, окрім встановленого, що за спільні сімейні кошти, позивачка не довела.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення судом норм матеріального та процесуального права, що б могли бути підставою для заміни чи скасування рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2010 року, як законне і обґрунтоване, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: