АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В. Ф.

суддів: Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретаря: Максимюк В.В.

за участю: позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки та зобовязання управління виплатити цю допомогу за 2010 рік відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2010 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради (далі УПСЗН) про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі 4950 грн та зобовязання УПСЗН виплатити цю допомогу за 2010 рік відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказувала на те, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

----------------------------------------------------------------------------------------------------

справа 22ц - 671/10 Головуючий у 1-й інстанції

категорія 57 ОСОБА_2

Суддя-доповідач ОСОБА_3

Проте відповідач, посилаючись на ст.ст.48, 62 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-12 ( в редакції Закону України №107-VІ від 28 грудня 2007 року „Про державний бюджет України на 2008 рік) та постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплатив їй цю допомогу за 2007-2009 роки в загальній сумі 225 грн (по 75 грн за кожний рік). Однак зміни, внесені у ст.48 Закону України №796-12 підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, визнані рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 такими, що не відповідають Конституції України.

Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі 4950 грн та зобовязати відповідача виплатити їй цю допомогу за 2010 рік відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2010 року позов задоволено частково: зобовязано УПСЗН виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі 4485 грн.

В апеляційній скарзі УПСЗН просить скасувати постанову суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією виконанням Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, але Законами України про Державний бюджет на 2007-2009 роки не передбачено видатків на здійснення виплат цієї допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Вважає, що відповідно до Бюджетного кодексу України видатки можуть бути проведені ним тільки в межах бюджетних асигнувань.

Окрім того, при розгляді справи у суді першої інстанції УПСЗН наполягало на відмову у задоволенні позову у звязку з пропущенням позивачкою строку, передбаченого ст.99 КАС України.

Позивачка апеляційну скаргу не визнала, вважає, що постанова суду є законною, обгрунтованою і підстав для її скасування немає.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду в частині задоволення позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки та про часткове задоволення позову щодо стягнення цієї допомоги за 2009 рік.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову і повинен був виплатити позивачці щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Законом України „Про Державний бюджет на 2007 рік дія ст.48 вказаного Закону була зупинена, а підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік зазначена норма викладена в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, УПСЗН виплатило позивачці як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомогу на оздоровлення за 2007-2008 роки у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення Законів про Державний бюджет України, якими внесені зміни до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнані неконституційними.

З огляду на викладене позивачка мала право на отримання допомоги на оздоровлення за ці роки у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, однак вона звернулася до суду з позовом про стягнення недоотриманої допомоги у січні 2010 року.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що допомога на оздоровлення за вказані роки була виплачена позивачці 26 березня 2007 року та 6 жовтня 2008 року.

Закони про внесення змін до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та 22 травня 2008 року №10-рп/2008, якими визнані неконституційними ці закони, опубліковані в офіційних засобах масової інформації, тому позивачка мала можливість ознайомитись з ними і своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача наполягав на відмову у задоволенні позовів у зв'язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду без поважних причин.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки слід відмовити у звязку з пропущенням нею строку звернення до суду і постанова суду першої інстанції у цій частині відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо позовної вимоги про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, то вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Обмежень застосування ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у 2009 році не було, тому за цей рік позивачка має право на отримання допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене та те, що призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством, здійснюється органами праці та соціального захисту населення, суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності його дій зобовязати провести нарахування (перерахування) та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Оскільки судом першої інстанції фактично стягнуто з відповідача на користь позивачки допомогу на оздоровлення у конкретній сумі, то постанова в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про зобовязання відповідача перерахувати та виплатити позивачці допомогу на оздоровлення за 2009 рік у розмірі трьох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням виплаченої суми.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 березня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки.

Позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік задовольнити частково.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2009 рік у розмірі трьох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням виплаченої суми.

В решті постанову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: