Справа №22-ц-2764/10 Суддя-доповідач - Ільченко
УХВАЛА

29 липня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., Гагіна М.В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко All,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на._..рІщення Краснопільського районного суду Сумської області від 08 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3, приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки,

встановила:

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 08 червня 2010 року позов ОСОБА_2М, задоволено - розірвано договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку №72 по вул.Чкалова в смт.Краснопілля, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05 березня 2009 року, посвідчені приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому він посилається на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд не взяв до уваги надані ним докази, у зв'язку з чим дійшов невірного висновку, що з боку позивача мала місце помилка, оскільки сам підтверджував, що отримав гроші за договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 27 лютого 2009 року знявся з реєстрації з будинку №72 по вул.Чкалова в смт.Краснопілля, що належав йому на праві власності, а 17 березня 2009 року знову був зареєстрований у цьому будинку.

05 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1ї. договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за вказаною адресою.

Суд вважав, що правочин вчинений наслідок помилки з боку позивача, тому визнав договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними.

Заслухавши пояснення відповідача та третьої особи, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача та його представника, які просили рішення суду залишити без зміни, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, повно, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності зі ст. 212 ч. І ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Згідно зі ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.

Обставини, щодо яких помилися сторона, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що у серпні 2008 року між позивачем та його дочкою ОСОБА_3 відбулась домовленість про те, що її сім'я переїде проживати у спірний будинок до батька, у зв'язку з тим, що останній має похилий вік, незадовільний стан здоров'я та потребує сторонньої допомоги.

05 березня 2009 року позивач та його зять - ОСОБА_1, уклали договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки (а,є.38, 41).

З серпня 2009 року стосунки між сторонами погіршились на побутовому груші, що призвело до звернення позивача в органи міліції, а в жовтні того ж року вігі звернувся до суду з зазначеним позовом. При цьому позивач як в суді першої, так і апеляційної інстанції пояснював, що він мав намір укласти договір довічного утримання, а не купівлі-продажу, оскільки бажав залишитись господарем свого будинку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позивач дійсно помилявся у природі правочину, оскільки є людиною похилого віку і має істотні вади слуху та зору.

З матеріалів справи вбачається, що у 2008 році ОСОБА_2 встановлено діагноз «вікова катаракта обох очей», а у жовтні 2009 року - «туговухість III ступеня» (а.с.74, 127), отже, доводи апелянта про те, що позивач був обізнаний зі змістом договорів, які він підписував, є сумнівними.

Не можна взяти до уваги і доводи апелянта про те, що позивач отримав гроші, оскільки відсутні належні докази, які б підтверджували цю обставину. Ні сам ОСОБА_5, ні його дружина не змогли пояснити, коли, за яких обставин та в якій сумі передавались грошові кошти позивачу. Дочка - ОСОБА_3, пояснювала, що передавала батьку гроші у євро після продажу чоловіком свого будинку, але конкретно коли та в якій сумі, не змогла пояснити і в суді апеляційної інстанції.

Сам позивач заперечував факт отримання ним грошей.

На підтвердження позиції позивача колегія суддів враховує і те, що самі дії відповідача по відношенню до позивача, а саме: зняття останнього з реєстрації перед укладенням оспорюваних договорів, та послідуюча реєстрація, свідчать про те. що позивач міг помилятись у тому, який саме договір він уклав з позивачем, та що він міг не усвідомлювати наслідків такого договору.

Той факт, що діти позивача обговорювали питання щодо виду договору, не¬можна вважати підтвердженням волевиявлення позивача про намір продати належне йому нерухоме майно. Крім того, жоден із свідків, допитаних у суді, не підтвердив того, що ініціатором укладення договору був саме позивач, натомість, встановлено, що всі питання, пов'язані з укладенням оспорюваних договорів, ОСОБА_1 вирішував самостійно.

Інші доводи апелянта висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з цим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду --залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.1, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Сумського районного суду Краснопільського районного суду Сумської області від 08 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного

Суду України,

Головуючий

Судді -