Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-153/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернулася з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_2, перебувала в зареєстрованому шлюбі з липня 1997 р. по квітень 2006 р. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2006 р. шлюб між ними розірвано. Між ними не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна.

В 2001 р. відповідач набув права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, пл.Октябрська, 7а/12. Вартість квартири значно зросла за рахунок зробленого ними спільно ремонту, вартість якого вона оцінює у 20 тис.грн. за час спільного життя була придбані також меблі та побутова техніка.

Під час перебування у шлюбі ними також був придбаний гараж, який знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ вул.Д.Донського, 8г. Право власності на гараж відповідач оформив на себе.

За час подружнього життя ними придбане спільне майно, а саме - газовий малометражний котел для індивідуального опалювання protherm 24 ktv (kov) v/15 panther, вартість якого разом з роботами по монтажу становить приблизно 5000 тис.грн. У 2002 р. котел було встановлено для індивідуального опалювання двох суміжних квартир № 11 та № 12 за адресою пл.Октябрська, 7а, сам котел знаходиться у квартирі № 12. Таким чином, у разі відчуження відповідачем квартири № 12 вона втратить можливість регулювати систему опалення у квартирі № 11, що є порушенням її права власності на спільно нажите майно.

У випадку, якщо за ініціативою відповідача опалення буде відключено, їй та її неповнолітньому сину може бути завдана шкода, у тому числі шкода здоров'ю.

Для того, щоб вона мала можливість опалювати власне приміщення (кв.№11) газовий малометражного котел необхідно демонтувати з кв. № 12 та встановити у кв.№11.

За таких обставин, ОСОБА_1 просила суд поділити в натурі між нею та відповідачем спільно нажите майно, яке складається з: квартири, що знаходиться за адресою: пл.Октябрська 7а/12; гаражу, який знаходиться за адресою вул. Д.Донського 8г; зобов'язати відповідача демонтувати зa власні кошти газовий малометражний котел для індивідуального опалювання protherm 24 ktv (kov), v/15 panther з квартири №12 (м.Дніпропетровськ, пл.Октябрська' 7а) та встановити газовий малометражний котел для індивідуального опалювання protherm 24 ktv (kov), v/15 panther у кв.11 (м.Дніпропетровськ, пл.Октябрська 7а) та покласти судові витрати на відповідача.

В судове засідання позивачка не зявилася, про день та час його проведення повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та у свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом посилаючись на те, що з ОСОБА_1, він перебував в зареєстрованому шлюбі з липня 1997 року по квітень 2006 року. Рішенням Жовтневого районного суду від 12.04.2006 року шлюб між ними розірвано. Між ними згоди на поділ майна і по цей час не досягнуто.

Під час перебування в шлюбі і проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, він у 1997 р. за власні кошти зробив в цій квартирі євроремонт, так як вона була в дуже жахливому стані і мешкати в ній не було можливості. Також, він передав через ОСОБА_1 кошти її колишньому чоловіку ОСОБА_3 та отримав від нього розписку щодо відсутності у нього будь-яких вимог до квартири АДРЕСА_1.

Вартість квартири за рахунок проведеного ремонту значно зросла.

Для покрашення житлових умов його родини, він наприкінці 1997 року за власні кошти вирішив придбати половину комунальної квартири АДРЕСА_2, яка знаходилась над квартирою №11, в якій вони проживали та ці дві квартири легко було об'єднати. Але, частку комунальної власності у 1997-1998 рр. можливо було придбати тільки сусідам по комунальній власності, або по обміну родичам сусідів, які мешкали в цьому будинку. Так як квартира АДРЕСА_1 належала відповідачу, то і квартиру АДРЕСА_3 йому прийшлось оформити документально на її бабусю - ОСОБА_4, яка згодом подарувала вказану квартиру ОСОБА_1

Наприкінці 1999 р. він об'єднав квартири №11 та №14 по пл.Жовтневій, 7а в м.Дніпропетровську сходами, зробив в кв.№14 євроремонт за власні кошти від продажу власного автомобілю «ВАЗ 2106», та вони користувалися цією об'єднаною квартирою до квітня 2006 року.

В квітні 2006 р., перед подачею заяви про припинення шлюбу, його дружина - ОСОБА_1, продала за суму, еквівалентну 26250 доларів США квартиру АДРЕСА_4, та всі кошти, які отримала в розрахунок за квартиру залишила собі.

Так як вартість квартири, за рахунок зробленого ним та за його власні кошти ремонту значно збільшилася, а позивачка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, в силу ст.62 СК України, він вважає, що вартість даного майна за рішенням суду може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином ОСОБА_2 просив суд, визнати квартиру АДРЕСА_5 об'єктом права спільної сумісної власності сторін, поділити між ними майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності, а саме квартиру АДРЕСА_1. Також, визнати за ним на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати квартиру №14 права спільної сумісної власності його та ОСОБА_1, а також стягнути з ОСОБА_1 суму коштів, в розмірі 1/2 частини від отриманих від продажу квартири АДРЕСА_6, судові витрати покласти на позивача та відповідача в рівних частинах.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, а у задоволенні основного позову просив суд відмовити.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з липня 1997 року по квітень 2006 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2006 року шлюб між ними розірвано. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, у звязку з чим вони вимушені були звернутися до суду з даним позовом.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає можливим у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, та у задоволенні зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є власністю подружжя відмовити, у звязку з викладеними нижче обставинами

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, оскільки гараж №131, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Д.Донського, 8-г, був отриманий ОСОБА_2 у власність на підставі договору дарування, суд вважає, що підстави щодо визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 даного об'єкту нерухомого майна відсутні. В зв'язку з чим також відсутні підстави для поділу вказаного гаража, так як він є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Щодо визнання квартири № 12 за адресою: м.Дніпропетровськ, пл.Жовтнева, 7а, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частку цієї квартири, суд вважає зазначені вимоги позивачки необґрунтованими.

Так, ОСОБА_1 стверджує, що за час їх подружнього життя з ОСОБА_2 вартість квартири істотно збільшилась за рахунок ремонту, який був зроблений сторонами спільно та переважно за ОСОБА_1 кошти, оскільки він - відповідач був безробітним.

Однак, вказані твердження ОСОБА_1 є неправдивими та взагалі не відповідають дійсності та не підтверджується зібраними по справі доказами

Судом встановлено, що на час проведення ремонту в квартирі № 12, а саме в жовтні-листопаді 2003 року, ОСОБА_6 не був безробітним, а працював в TOB «Інститут персоналу» на посаді начальника відділу капітального будівництва.

По-друге, ремонт в квартирі № 12 був повністю зроблений TOB «Алком» на замовлення та за рахунок батька ОСОБА_2 - ОСОБА_7, що підтверджується актом прийому-здачі робіт від 17 жовтня 2003 року. Це пояснюється тим, що на той час його батьки мали намір проживати в цій квартирі, а він зі своєю сім'єю проживав в квартирах №№ 11 та 14, які були об'єднані в одну квартиру.

По-третє, ОСОБА_8 з 1997 року по 2000 рік знаходилась у відпустці по догляду за дитиною і повністю разом з їх сином та її донькою від першого браку була на утриманні ОСОБА_2 А з 2000 року, тобто після виходу з вказаної відпустки, і по теперішній час вона працює лікарем в Обласному діагностичному центрі. Додаткових заробітків позивачка на час проведення ремонту не мала. Тому, враховуючи наведені обставини, твердження ОСОБА_1 про проведення ремонту квартири №12 переважно за її кошти не відповідають дійсності.

Вимоги позивачки щодо зобов'язання ОСОБА_6 відшкодувати на її користь ? вартості газового малометражного котла для індивідуального опалювання квартир також є необґрунтованими, виходячи з наступного:

Так, сама ідея встановлення індивідуального опалення в квартирі №11, в якій вони фактично проживали сім'єю з ОСОБА_1, та квартирі №12, яка була йому подарована, як вже зазначалось вище, його батьком, належала ОСОБА_6 Однак, оскільки коштів на встановлення газового котла їх родина не мала, в 2002 році, він за 35 тис.грн. продав власну дачну ділянку № 560 у садовому товаристві «Ізумруд» з триповерховим будинком. Даний факт підтверджується актом комісії вказаного товариства від 13 червня 2002 року та довідкою №8 від 13 лютого 2007 року, виданою садовим товариством «Ізумруд».

За ці кошти, які ОСОБА_6 отримав від продажу дачної ділянки, він встановив газовий малометражний котел для індивідуального опалення двох квартир, а саме квартири №11 та №12.

Згідно з ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, враховуючи той факт, що котел придбаний ОСОБА_6 за його особисті кошти, які було отримано в розрахунок за власну дачну ділянку, суд вважає що газовий малометражний котел для індивідуального опалення є його особистою приватною власністю і поділу не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 також не надав суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд вважає його зустрічні позовні вимоги теж є необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є власністю подружжя - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є власністю подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: