У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Качмар М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2010 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа П'ята Львівська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання.

Розірвано договір довічного утримання від 07.06.2001 року в частині укладення його між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3968.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у виконанні зобов'язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що вона намагається виконувати в повному обсязі свої зобов'язання по договору довічного утримання, однак позивачка не впускає її в квартиру, не приймає від неї жодної допомоги, а тому висновок суду про неналежне виконання нею зобов'язань по даному договору є безпідставним.

Також стверджує, що позивачка вже втретє звертається з аналогічним позовом до суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом між ОСОБА_2, ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої, 07 червня 2001 року було укладено договір довічного утримання. Згідно даного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_1 належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов'язувалась надавати їм довічне утримання. Дане забезпечення полягає в збереженні права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, триразовому калорійному харчуванні, забезпеченні придатним для носіння одягом та взуттям, здійсненні догляду та необхідної допомоги, наданні побутових послуг, забезпеченні згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості. Грошова оцінка вказаних видів матеріального забезпечення на місяць визначалась в сумі 50 грн.

Задовільняючи позов про розірвання договору довічного утримання та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у виконанні зобов'язання суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 з липня 2007 року не виконувала умов договору довічного утримання позивачки ОСОБА_2

Згідно наданих пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона не довіряє ОСОБА_1 та боїться її, ніякої допомоги від неї не потребує, так як сама себе забезпечує. Матеріалами справи встановлено факт відмови позивача від надання їй відповідачем довічного утримання з моменту смерті її чоловіка 15 травня 2007 року.

Наведене свідчить про те, що між сторонами склались такі відносини, які виключають можливість нормального виконання ними зобов'язань за договором довічного утримання, укладеним 07 червня 2001 року.

Викладені в скарзі доводи не підтверджують того, що відповідачка виконувала свої обов'язки в повному обсязі, а лише свідчать про її намагання виконувати свої обов'язки. Однак судом беззаперечно встановлено, що договір довічного утримання не виконується на протязі тривалого часу.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: