РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-4846/10

Провадження № 2-4846/10

02.06.2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого -судді Грищенко І,О.

при секретарі Мушаровій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3- ті особи- Маслов ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням , стягнення суми майнової шкоди, стягнення суми моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2009 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким , що втратив право користування жилим приміщенням- квартирою 90 в будинку № 60 по пр. Перемоги в м. Харкові. Також просить зобов»язати відповідача виплатити їй суму майнової шкоди в розмірі 12 890 грн, що включає витрати, понесені на оплату житлово-комунальних послуг, поточний ремонт квартири, прибудинкової території в період 1996 -2009 років, зобов»язати відповідача виплатити суму моральної шкоди за завдані душевні страждання в розмірі 15 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 1972 році вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Від шлюбу мають дітей- Маслову ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В 1985 році її чоловік придбав чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. В порядку поділу майна подружжя квартира належить на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині кожному. В квартирі зареєстровані вона, ОСОБА_6, ОСОБА_4. Фактично в квартирі проживає вона одна. Відповідач з листопада 1996 року в квартирі не проживає по причині того, що проживає з іншою жінкою . 06.02.1998 року шлюб між сторонами розірвано . 19.04.2006 року відповідач добровільно виписався з квартири. З 1996 року вона самостійно проводить оплату за квартплату та комунальні послуги, проводить поточний ремонт в квартирі на свій розсуд. На тій підстав, що її колишній чоловік не проживає в квартирі більш 6 місяців без поважних причин, не цікавиться цим житлом, вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Все вищезазначене призводить до душевних страждань , завдає їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 15 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав в частині стягнення з нього витрат, які понесені позивачем по оплаті квартплати та комунальних послуг з урахуванням строку позовної давності з травня 2007 року по травень 2010 року в сумі 4 629,54 грн. В іншій частині позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволенню. Свої заперечення мотивує тим, що йому на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі він не проживає та не використовує її для забезпечення своїх потреб по причині того, що позивач чинить йому перешкоди в користування своєю частиною квартири. Зважаючи на те, що він є власником частини жилого приміщення у вигляді квартири , то у позивача не виникло права на визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. По причині того, що він не має можливості користуватися вказаною квартирою, ремонтні роботи в ній не проводить, вважає, що не має підстав для стягнення з нього на користь позивача витрат, що понесені нею в сумі 1 493,44 грн. Вимоги в частині відшкодування грошової компенсації моральної шкоди через завдані душевні страждання є необґрунтованими.

Зважаючи на те, що в квартирі також зареєстровані сини колишнього подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, судом їх залучено до участі у справі в якості 3-х осіб.

3- ті особи- Маслов О.О. та ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджено даними, які містяться в матеріалах справи, подали письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного.

Судовим розглядом справи встановлено, що у 1972 році між сторонами було укладено шлюб . Від шлюбу мають дітей- Маслову ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В 1985 році відповідачу ОСОБА_2 , як члену ЖК, було видано ордер № 563 серія А на сім»ю з 5 осіб, на право зайняття чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.02.1998 року шлюб між сторонами розірвано . 16 серпня 2000 року на ім»я відповідача ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради від 08.08.2000 року № 138/21 було видано свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2009 року було поділено майно подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_1 в рівних частках. Визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ? частини квартири за кожним. ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду 1 інстанції оскаржила його в апеляційному порядку. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 08.07.2009 року апеляційну скаргу відхилено. рішення суду від 17.02.2009 року залишено без змін.

Як встановлено в процесі розгляду справи, фактично в вказаній вище квартирі проживає одна позивач. В квартирі зареєстровані вона, ОСОБА_6, ОСОБА_4. 19.04.2006 року відповідач добровільно виписався з квартири. ОСОБА_2 з листопада 1996 року в квартирі не проживає . З 1996 року ОСОБА_1 самостійно проводить оплату за квартплату та комунальні послуги, що підтверджено копіями квитанції, які долучено до матеріалів справи, проводить поточний ремонт в квартирі на свій розсуд.

Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування своїх вимог в частині визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири , позивач ОСОБА_1 посилається на вимог ст.. ст.. 71 та 72 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.. 72 ЖК Україн6и визнання особа такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Норма ст.. 72 ЖК України розповсюджується на правовідносини, які виникли з приводу користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідач ОСОБА_2 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, через що у позивача відсутні законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відтак, позовні вимоги позивача в цій частині суперечать нормам діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь понесені витрати по оплаті квартплати та комунальних платежів в розмірі 12 890 грн за період з 1996 року по 2009 рік підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд виходить з того, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Відповідно до вимог ст.. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов»язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язання, пов»язані зі спільним майном.

Крім того, у відповідності до вимог ст.. ст.. 67,68 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення повинен вносити плату за комунальні послуги та квартплату у встановлені строки.

В якості доказів факту оплати квартирної плати та комунальних послуг ( за виключенням тих, які не розповсюджуються на відповідача, який проживає в іншому жилому приміщенні) позивачем надано копії квитанції, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається , що ОСОБА_1 належним чином виконує свій обов2язок щодо внесення вказаної оплати.

Згідно зі ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст.. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В процесі розгляду справи відповідач зробив заяву стосовно застосування строку позовної давності та стягнення з нього на користь позивача понесених нею витрат по оплаті за період травня 2007 року по травень 2010 року.

Позивач не надала до суду доказів н6а підтвердження поважності причин пропуску нею строку позовної давності, через що суд вважає, що за заявою відповідача є підстави для застосування строку позовної давності та відшкодування позивачці витрат з урахуванням такого строку та на підставі зроблено нею розрахунку, який не оспорюється другою стороною, в розмірі 4 629,54 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат по проведенню поточного ремонту, проведеного на власний розсуд позивачки , з затратами в розмірі 1 493,44 грн , в процесі вирішення справи не знайшли свого підтвердження, не є обгрунтованими , а тому не підлягають задоволенню.

Позовні вимог позивача в частині компенсації моральної шкоди, завданої їй з боку відповідача душевними стражданнями, яку вона оцінює в розмірі 15 000 грн, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 із послідуючими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Обґрунтовуючи свої вимог в цій частині позивач не зазначила, в чому саме полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи такий розмір шкоди . Позивач не навела доказів на підтвердження наявності такої шкоди. Таким чином, позивач не підтвердила факт заподіяння їй з боку відповідача моральних страждань, а тому її вимоги в цій частині є необгрунтвоаними.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214 , 215 ЦПК України, ст.ст. 67, 68, 71, 72 ЖК України, ст..ст.16, 257, 267, 360, 386, 1167 ЦК України, Законом України «Про житлово -комунальні послуги», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 із послідуючими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг та квартирної плати за період з травня 2007 року по травень 2010 року в розмірі 4 629,54 ( чотири тисячі шістсот двадцять дев»ять) грн .

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, стягнення витрат на ремонт квартири, стягнення суми моральної шкоди в розмірі 15 000 грн- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд 1 інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подачею після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: І.О.Грищенко