Справа №22ц-6523/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Категорія: 32 Доповідач: Бойко С.М.
20 грудня 2010 року м.Львів
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого - судді Петрички П.Ф..
суддів: Бойко С.М.. ОСОБА_1,
секретаря - Гуняк О.Я.,
з участю: позивачів ОСОБА_2. ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21 червня 2010 року зазначений вище позов задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 175 гри.88 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн.00 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. (всього 5 475 грн.88 коп.); в користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 444 грн. 25 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн.00 коп., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. (всього 4 744 грн.25 коп.); в користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн.00 коп., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. (всього 2300 грн. ); в дохід держави судовий збір в розмірі 51 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_4 Просить рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, і ухвалити нове, яким відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На її думку суд неправильно стягнув з неї майнову та моральну шкоду, оскільки вона не є власником собаки, а взяла її лише на тимчасове утримання по оголошенню в пресі. Крім того, вважає, що суд при визначенні розміру шкоди не врахував ступеня вини позивачів та їхню протиправну поведінку по відношенню до неї та собаки, а при визначенні розміру матеріальних збитків, понесених позивачами на купівлю медикаментів, не врахував, що такі не підтверджені належними доказами, безпідставно стягнув витрати на правову допомогу, не врахував її матеріального становище та стану здоровя. Порушення норм процесуального права на думку апелянта полягає і в тому, що суд розглянув справу у відсутності двох позивачів, коли їхня явка була визнана обовязковою.

Заслухавши суллю-доповідача, пояснення позивачів, які підтримали рішення суду першої інстанції, пояснення відповідача та її адвоката, які підтримали апеляційну скаргу перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог колія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.06.2009 року, близько 21 год.30 хв. собака бійцівської породи «підбультер»єр» власником якої є ОСОБА_4 вирвавшись з її квартири №9, в подвір»ї будинку № 25 на вул. Донецькій у м. Львові покусала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 та ОСОБА_7, внаслідок чого кожному з них були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я (а.с.6-9). Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2009 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП ("порушення правил тримання собак, що спричинило заподіяння шкоди здоров'ю людей") і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу(а.с.10).

У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, до якого законодавець відносить також собак бійцівських порід ч. 1 цієї статті), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє обєктом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Правовою підставою володіння, яке є критерієм визначення особи, відповідальної за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути будь-яка правова підстава, що передбачена чи допускається актами цивільного законодавства. Таким чином, не будь-яке речове право: право власності, право господарського відання, право оперативного управління, право володіння як таке, що виникло з підстав, передбачених законом, так і те, що виникло з інших підстав, але захищається законом відповідно до ст.ст.397-400 ЦК України.

З огляду на викладене та враховуючи встановлений судом факт того, що відповідач тривалий час утримувала собаку, на момент вчинення протипривного діяння собака знаходилась у неї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме відповідач є законним володільцем собаки, а тому повинна нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану потерпілим. Доказів про те, що власником собаки є інша особа, відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, а відтак, доводи апелянта в цій частіші є необгрунтованими і не спростовують висновків суду.

Судом першої інстанції правильно визнано, як доказ по справі, в підтвердження вини відповідача за завдану потерпілим шкоду, який має преюдиціальне значення для суду при розгляді цивільної справи, - постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2009 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП. що також відповідає вимогам ст. 40 КУпАП.

Посилання апелянта на неврахувапня судом першої інстанції при визначені розміру шкоди ступеня вини потерпілих у настанні негативних для них наслідків, є необгрунтованими, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення факту неправомірних дій потерпілих не встановлено, а під час розгляду цивільної справи - відповідачем не доведено, оскільки в силу ч.2 ст. 1166 ЦК України обов'язок доказування своєї невинуватості покладається на особу, яка завдала шкоду.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ч. 1, 1195 ч.1, 1199 ч.1 ЦК України особа, якій завдано шкоду ушкодженням здоров'я, має право на повне відшкодування витрат, яких вона зазнала для відновлення свого порушеного права, а також для відновлення порушеного права своєї дитини, - особою, яка завдала шкоду.

На виконання вимог вказаних вище статей Цивільного кодексу України суд першої інстанції правильно визначив розмір майнової шкоди - витрат на придбання ліків, які позивач ОСОБА_2 понесла для відновлення здоров»я свого сина ОСОБА_6, а позивач ОСОБА_3 - для відновлення свого здоровя, взявши при ньому до уваги, як докази в підтвердження розміру реальних витрат позивачів, фіскальні чеки на купівлю медикаментів (а.с.11, 15, 16), та акти судово-медичного дослідження (а.с.6,9), які в сукупності підтверджують факт купівлі позивачами медикаментів для відновлення здоровя в період знаходження їх на лікуванні, а тому посилання апелянта на недоведеність понесених позивачами зазначених вище витрат є безпідставними.

Висновок суду про покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню позивачам моральної шкоди, завданої їм ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відповідає вимогам статей 23. 1167 ч.2 ЦК України і грунтується на доказах, які підтверджують наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він відповідає характеру і ступеню тяжкості завданих позивачам тілесних ушкоджень, тривалості негативних наслідків в часі, фізичному болю та глибині душевних переживань, які вони зазнали за вказаних обставин вчинення відносно них протиправного діяння і в період відновлення свого здоров'я, що відповідає принципам розумності і справедливості.

Висновок суду про стягнення з відповідачки витрат позивачів на правову допомогу відповідає вимогам статей 12. 56, 79 ч.2 п. 3, 84 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи є докази, які підтверджують той факт, що вони користувались послугами адвоката, зокрема, для складання позовних заяв, запитів (а.с.20 - 23). і реально понесли такі витрати (а.с.24-26), а визначений судом їх розмір є мінімальним відповідно постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ...".

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права - розгляду справи за відсутності позивачів ОСОБА_3 0.І. та ОСОБА_7, спростовується журналом судового засідання в якому відображена протокольна ухвала суду від 21.06.2010 року про розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явились у судове засідання (а.с.91), та інформацією, яка міститься на диску, про підтримання такого судового рішення відповідачем та її адвокатом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, правильно застосував до них норми матеріального закону, під час розгляду справи не допустив порушень норм процесуального права, дав належну оцінку доказам по справі і правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно відхилити, залишивши рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1. 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У X В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: