Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-443/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2010 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Чоха К.О. ,

за участю : позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу № 2-443/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про прийняття спадщини, частково недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом, усунення перешкод шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

21.07.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 4-6)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2008 року, постановленою у судовому засіданні, до участі у розгляді справи у якості третьої особи було притягнуто ОСОБА_5 (а.с. 40)

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, пред'явивши позов до ОСОБА_5, Територіальної громади в особі виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, частково недійсним договору дарування, визнання права власності, усунення перешкод шляхом вселення. (а.с. 104-107, 127-131)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2009 року було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову по даній цивільній справі та накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони нотаріусам укладати будь-які угоди стосовно цього майна, та заборони КП «ДМБТІ» видавати витяг з реєстру про реєстрацію права власності на це майно, та проводити його перереєстрацію. (а.с. 122)

Позивач у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та представники позивача у судовому засіданні посилалися на те, що діду та бабусі позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. За життя ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно, яке складалося з ? частини зазначеної квартири, позивачу. На момент смерті ОСОБА_8 її чоловік ОСОБА_6 був непрацездатним за віком і тому мав право на обов'язкову частку в спадковому майні, яка складає 2/3 частини від тієї частини, яка б належала йому у разі спадкування за законом. 17.09.2002 року Першою ДДНК на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на 2/6 частини зазначеної квартири. 01.02.2006 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування подарував ОСОБА_9 2/6 частини спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, спадкоємцем за заповітом після його смерті є відповідач ОСОБА_5, якій 17.01.2008 року Першою ДДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин спірної квартири. Однак, позивач вважає, що розмір обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадковому майні був визначений державним нотаріусом невірно, так як позивач також був спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 нарівні зі своїм дідусем внаслідок заміщення свого померлого батька, а тому позивач та його дідусь ОСОБА_6 мали успадкувати після смерті ОСОБА_8 по ? частини спірної квартири. У встановлений законом строк позивач фактично прийняв спадщину, оскільки його дідусь ОСОБА_6 передав йому у встановлений для прийняття спадщини строк особисті речі померлої ОСОБА_8, отже позивачу в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 має належати 2/6 (1/3) частини спірної квартири, а тому позивач просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_8, визнати частково на 1/6 частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я ОСОБА_5 17.01.2008 року, визнати частково на 1/6 частину недійсним договір дарування від 01.02.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_9 2/6 частини спірної квартири, визнати частково на 1/6 недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.09.2002 року на ім'я ОСОБА_6, визнати за позивачем право власності на 2/6 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути позивачу перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом його вселення у спірну квартиру. (а.с. 4-6, 104-107, 127-131)

У судовому засіданні позивач та його представники заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_5, у судове засідання не з'явилася, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. (а.с. 148)

Представник відповідача - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, суду надав заперечення проти позову, у яких посилався на те, що позивач не надав доказів щодо належності отриманого ним від ОСОБА_6 майна померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, не звернувся протягом встановленого строку для прийняття спадщини до нотаріальної контори із заявою про включення отриманого майна до складу спадкового майна, також представник відповідача посилався на пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду із вимогам про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до якого ОСОБА_10 успадкував 2/6 частини спірної квартири. (а.с 164-167)

Відповідач - Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, свого представника для участі у розгляді справи не направила, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суду не повідомила. (а.с. 29, 43, 72, 78, 92, 100, 142, 153)

Третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, свого представника для участі у розгляді справи не направила, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, суду надала заяву, якою просила суд розглядати справу за відсутності її представника. (а.с. 46, 69, 71, 73, 114, 155, 156)

30.09.2008 року третя особа - ОСОБА_5 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовом до ОСОБА_1, Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності. (а.с. 56-58)

10.08.2009 року у судовому засіданні представником ОСОБА_5 було подано заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. (а.с. 118)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2009 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, було залишено без розгляду. (а.с. 150)

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1997 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів, на праві спільної власності належала квартири АДРЕСА_4, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва. (а.с 17, 52)

Судом було встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с. 13)

Судом також було встановлено, що на майно ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, у Першій дніпропетровській державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа № 592/02, ці обставини підтверджуються матеріалами справи. (а.с. 48-53)

У судовому засіданні було встановлено, що за життя ОСОБА_8 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 6-315, яким заповіла все належне їй майно позивачу - ОСОБА_1, ці обставини підтверджуються копією зазначеного заповіту. (а.с. 24)

Судом також було встановлено, що 18.06.2002 року ОСОБА_6 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті його дружини ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією зазначеної заяви. (а.с. 49)

Факт шлюбних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується копією свідоцтва про одруження від 04.07.1955 року НОМЕР_1, відповідно до якого 04.07.1955 року ОСОБА_6 та ОСОБА_12 уклали шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_12 було присвоєно прізвище ОСОБА_8. (а.с. 50)

У судовому засіданні також було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, її чоловік ОСОБА_6 був непрацездатним за віком, ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про одруження від 04.07.1955 року НОМЕР_1, у якому зазначений рік народження ОСОБА_6, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4, ці обставини підтверджуються копією зазначеного свідоцтва та показами свідків у судовому засіданні. (а.с. 50)

Судом також було встановлено, що син ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с. 12)

Факт родинних відносин між ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та позивачем підтверджується копією Свідоцтва про народження від 28.11.1986 НОМЕР_2 та копією рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.1999 року, згідно до якого померлий ОСОБА_13 доводиться позивачу батьком. (а.с. 14-15)

У судовому засіданні також було встановлено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, у Першій дніпропетровській державній нотаріальній конторі не відкривалась, відомостей про спадкоємців немає, ці обставини підтверджуються відповіддю Першої ДДНК та не заперечувалися у судовому засіданні. (а.с. 47)

Судом також було встановлено, що 17.09.2002 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лада І.М., ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 2-4012, після смерті його дружини ОСОБА_8, на 2/6 частини квартири АДРЕСА_4, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 23, 53)

У судовому засіданні також знайшов підтвердження факт того, що позивач у шестимісячний строк після смерті своєї бабусі ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично прийняв спадщину, отримавши від свого діда ОСОБА_6 особисті речі померлої ОСОБА_15, які вона заповіла передати позивачу, а саме золотий перстень, годинник, сервіз, ці обставини підтверджуються поясненнями позивача та його представників у судовому засіданні та показами свідків.

Судом було встановлено, що 18.06.2002 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лада І.М., за реєстровим № 2-2129, було посвідчено договір дарування частини квартири, за умовами якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_9 прийняв в дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, що підтверджується копією зазначеного договору. (а.с. 21)

У судовому засіданні встановлено, що 01.02.2006 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гузєєвою І.В., за реєстровим № 7-227, було посвідчено договір дарування частини квартири, за умовами якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_9 безоплатно 2/6 частини квартири АДРЕСА_4, що підтверджується копією зазначеного договору. (а.с. 19)

Судом також було встановлено, що 17.01.2008 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М., на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 16.09.2006 року і зареєстрованого в реєстрі за № 7-2534, ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 3-71, після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, на 5/6 частин квартири АДРЕСА_4, що підтверджується копією відповідного свідоцтва. (а.с. 20, 37)

У судовому засіданні було встановлено, що станом на 26.05.2008 року право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1997 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 1/1151-97, а право власності на 5/6 частин зазначеної квартири - за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.01.2008 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується відповіддю КП «ДМБТІ», копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 8-10, 38)

Судом також було встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання ним довідки КП «ДМБТІ» від 26.05.2008 року щодо кола власників спірної квартири, що підтверджується копією зазначеної довідки, поясненнями позивача та його представників та не було спростовано представником відповідача у судовому засіданні. (а.с. 8-10)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України(1963 року) та Цивільного кодексу України (2003 року).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи, що спадщина внаслідок смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, , відкрилася до 1 січня 2004 року, до відносини спадкування, що виникли внаслідок відкриття такої спадщини застосовуються норми чинного на той час Цивільного кодексу України(1963 року).

До правовідносин, що виникли після 1 січня 2004 року, а саме щодо визнання частково недійсними договору дарування від 01 лютого 2006 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2008 року, а також щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, застосовуються норми Цивільного кодексу України(2003 року).

В силу ч. 1 та 2 ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК України (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

За змістом ст. 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 534 ЦК України (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст. 535 ЦК України (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В силу вимог ст. 560 ЦК України (1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 41 ЦК України (1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК України (1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 717 ЦК України (2003 року) за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В силу вимог ст. 1217 ЦК України (2003 року) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1296 ЦК України (2003 року) спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України (2003 року) свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України (2003 року) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В силу ч.ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України (2003 року) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України (2003 року) недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України (2003 року) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, суд виходить з того, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя здійснила розпорядження належним їй майном на випадок її смерті, склавши на користь позивача заповіт.

Крім того, у судовому засіданні також знайшов підтвердження факт того, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнявши від свого діда ОСОБА_6 належні померлій ОСОБА_15 речі, які остання заповідала передати позивачу, чим фактично підтвердив своє волевиявлення на прийняття спадщини після її смерті, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем в цій частині вимог та вважає за необхідне їх задовольнити.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання частково на 1/6 частину недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 11.09.2002 року на ім'я ОСОБА_10, після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на 2/6 частини квартири АДРЕСА_6, суд виходив з того, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_6 на момент смерті своєї дружини ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, був непрацездатним за віком, а тому в силу вимог закону мав право на обов'язкову частку у спадковому майні.

При цьому суд також виходить з того, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що позивачє онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, на момент смерті ОСОБА_15 її син ОСОБА_19 помер, а його єдиним спадкоємцем першої черги був позивач, а відтак останній є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом належала б його померлому батьку.

Виходячи з того, що спадкове майно після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 складалося з ? частини спірної квартири, а спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 двоє, обов'язкова частка ОСОБА_6 у спадковому майні, яка має становити не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом, складає 1/6 частину зазначеної вище квартири.

За таких обставин суд приходить до висновку, що державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 11 вересня 2002 року за реєстровим № 2-4012 на ім'я ОСОБА_10, після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на 2/6 частини квартири АДРЕСА_6, було невірно визначено обов'язкову частку ОСОБА_6 у спадковому майні, а саме замість 1/6 частини квартири у свідоцтві було зазначено 2/6, що не відповідає вимогам закону, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд також приймає до уваги поважність причин пропуску позивачем строків позовної давності, враховуючи, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише у 2008 році, звернувшись до КП «ДМБТІ».

Вирішуючи позовні вимоги про визнання частково на 1/6 недійсним договору дарування від 01.02.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_9 прийняв в дар 2/6 частини квартири АДРЕСА_6, та частково на 1/6 недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2008 року на ім'я ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 на 5/6 частини зазначеної квартири, суд виходив з того, що предметом зазначених договору дарування та свідоцтва про право на спадщину є, зокрема, 1/6 частина спірної квартири, яка неправомірно була врахована державним нотаріусом при визначенні обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадковому майні, а відтак й подальше відчуження зазначеної частки квартири з боку ОСОБА_6 є неправомірним та суперечить вимогам закону. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність визнання вищевказаного договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково на 1/6 частину недійсними та задовольнити в цій частині вимоги позивача.

Вирішуючи вимоги позивача про визнання за ним права власності на 2/6 частини квартири АДРЕСА_6 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, суд виходить з того, що померла ОСОБА_8 була власницею ? частини зазначеної квартири та заповіла її позивачу. Враховуючи обов'язкову частку ОСОБА_6 у зазначеному спадковому майні, яка, як було встановлено становить 1/6 частину спірної квартири, частка позивача, яку він має право успадкувати за заповітом становить 2/6 частини квартири, а тому суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити.

Враховуючи, що позивач є власником 2/6 частин спірної квартири, а відповідач ОСОБА_20 чинить йому перешкоди у користування зазначеною часткою квартири, су вважає за можливе усунути позивачу перешкоди з боку ОСОБА_5 в користуванні 2/6 частини квартири АДРЕСА_6, шляхом його вселення в квартиру АДРЕСА_6.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 48, ч.ч. 1, 2 ст. 524, ст. 525, ст. 529, ст.ст. 534, 535п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549, 560 ЦК України (1963 року), ст.ст. 202, 203, 215, 216, 391, 717, 1217, 1296 Цивільного кодексу України (2003 року), п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати частково на 1/6 частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 11 вересня 2002 року за реєстровим № 2-4012 на ім'я ОСОБА_10, після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на 2/6 частини квартири АДРЕСА_6.

Визнати частково на 1/6 частину недійсним договір дарування посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01 лютого 2006 року за реєстровим № 7-227 ВСО № 608684, відповідно до якого ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_9 прийняв в дар 2/6 частини квартири АДРЕСА_6.

Визнати частково на 1/6 частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17 січня 2008 року за реєстровим № 3-71 на ім'я ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 на 5/6 частини квартири АДРЕСА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/6 частини квартири АДРЕСА_6 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_5 в користуванні 2/6 частини квартири АДРЕСА_6, шляхом його вселення в квартиру АДРЕСА_6.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду, також апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жотвневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ф.Ф. Маймур