Справа № 22ц-155/10р. Головуючий у І-й інстанції Ванівський О.М.
Категорія справи 34 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Панчуку І.С.

та за участю адвоката ОСОБА_3, представника ВАТ „Державний ощадний банк України ОСОБА_4, представника прокуратури Львівської області ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 і представника відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 і ОСОБА_8, представника ОСОБА_7, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ВАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Львівського обласного управління Ощадбанку до ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про стягнення збитків та стягнуто солідарно зі згаданих відповідачів на користь позивача 773 079 грн. завданих збитків і 1 700 грн. судового збору, а також в дохід держави 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Дане рішення оскаржили відповідач ОСОБА_6 і представник відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_8

Апелянти просять рішення суду скасувати і закрити провадження у справі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважають, що суд прийняв до розгляду позовну вимогу, розгляд якої не відноситься до компетенції суду загальної юрисдикції.

Вважають, що при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі (і в подальшому) судом не було вирішено питання щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки від позивача заяви про продовження такого не надходило.

Вважають, що судом було порушено правило підсудності, оскільки „суд прийняв рішення по нарахованих позивачем сумах кредиторської заборгованості та процентах, що входить до підсудності не судів загальної юрисдикції, а арбітражних судів.

Вважають, що сума кредиторської заборгованості по короткострокових кредитах, що зазначена в ліквідаційному балансі ТзОВ „Яшма, судом безпідставно визначена, як сума, що відноситься до кредиторської заборгованості по договору переводу боргу.

Звертають увагу на те, що роздруківка по особовому рахунку ТзОВ „Яшма позивачем сформована довільно та односторонньо з посиланням на банківські рахунки, які ТзОВ „Яшма не відкривалися, і без зазначення проплат, по яких відповідачами було подано до суду оригінали платіжних документів.

Вважають, що судом не дана оцінка наявності права у позивача на укладення договорів переводу боргу, а також тому, що суми, які зазначені у ліквідаційному балансі, як заборгованість по короткострокових кредитах (203 900 грн.), і (відповідно) у позовних вимогах (773 079 грн.), не співпадають.

Звертають увагу на те, що в позовній заяві ВАТ „Державний ощадний банк України до Арбітражного суду Львівської області від 25.11.1999 року про розірвання кредитного договору від 19.02.1996 року заборгованість ТзОВ „Яшма перед банком по кредиту та процентах зазначена у сумі 37 905, 66 доларів США, а не 144 991, 34 долар США, як зазначено у позові, що є предметом даного судового розгляду.

Також звертають увагу на те, що порядок ліквідації ТзОВ „Яшма був предметом судового розгляду та прокурорської перевірки, внаслідок яких порушень при ліквідації згаданого ТзОВ не встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів і їх представників на підтримку доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників позивача і прокуратури Львівської області, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 4 ст.338 ЦПК України встановлено, що висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Дана справа судами розглядалась неодноразово.

Верховний Суд України, скасовуючи своєю ухвалою від 21.03.2007 року всі судові рішення по справі та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, звернув увагу на те, що господарський суд при розгляді справи про оскарження наказу про скасування державної реєстрації ТОВ „Яшма (на рішення якого посилались суди, обґрунтовуючи свою відмову у задоволенні позовних вимог ВАТ „Державний ощадний банк України) перевіряв законність дій Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради, а не власників чи ліквідаторів згаданого товариства, та зазначив, що при новому розгляді справи слід зясувати і перевірити 1) наявність заборгованості у ТОВ „Яшма перед банком на час прийняття рішення про його ліквідацію, а у разі її наявності 2) зясувати чи були відомі ці відомості відповідачам та 3) чому ними не було подано заяву до господарського суду про порушення справи про банкрутство. (т.1, а.с. 161).

19.02.1996 року між ВАТ „Державний ощадний банк України та ТзОВ „Фріско („Позичальник) було укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 115 824 доларів США терміном на 6 (шість) місяців (до 21.08.1996 року) під 23 % річних (т.1, а.с. 6-9).

Згідно Договору переводу боргу від 22.08.1996 року, укладеного між ТзОВ „Фріско та ТзОВ „Яшма за згоди ВАТ „Державний ощадний банк України, ТзОВ „Яшма приймало на себе всі зобовязання по вище згаданому кредитному договору від 19.02.1996 року та зобовязувалось погасити заборгованість по ньому (т.1, а.с. 10).

19.11.1998 року між ВАТ „Державний ощадний банк України та ТзОВ „Яшма було укладено Додаткову угоду про зміну умов кредитного договору № 18-02/01 від 19.02.1996 року, з якої вбачається, що станом на день її (Додаткової угоди) укладення борг по кредиту ТзОВ „Яшма сплачений не був і залишався в сумі 115 824 доларів США (т.2, а.с. 57).

Вище наведені обставини встановлені також і рішенням Арбітражного суду Львівської області від 20.01.2000 року, яким було задоволено позов ВАТ „Державний ощадний банк України до ТзОВ „Яшма та розірвано вище згаданий кредитний договір від 19.02.1996 року.

Як вбачається з позову ВАТ „Державний ощадний банк України і вище згаданого судового рішення, яким цей позов було задоволено, підставою для розірвання кредитного договору від 19.02.1996 року стало невиконання ТзОВ „Яшма його умов по поверненню кредиту та сплаті відсотків, внаслідок чого станом на 01.10.1999 року у ТзОВ „Яшма була заборгованості перед банком у розмірі 37 905, 66 доларів США (т.1, а.с. 85, 227).

Виходячи з умов вище згаданої Додаткової угоди ... від 19.11.1998 року, заборгованість ТзОВ „Яшма перед банком у розмірі 37 905, 66 доларів США станом на 01.10.1999 року складалася з 19 000 доларів США прострочених платежів по кредиту (по решті заборгованості по кредиту (на загальну суму 115 824 доларів США) строк сплати згідно графіку погашення платежів станом на 01.10.1999 року ще не настав) та 18 905, 66 доларів США несплачених відсотків, а відтак доводи апеляційної скарги про ніби-то суперечності між сумами заборгованості, вказаними в позові ВАТ „Державний ощадний банк України до Арбітражного суду Львівської області від 25.11.1999 року про розірвання кредитного договору та в позові, що є предметом даного судового розгляду, є надуманими і до уваги прийматись не можуть.

Оскільки виконання зобовязання (в т.ч. і по кредитному договору) повинно проводитись за ініціативою (перш за все) боржника (ТзОВ „Яшма), який зобовязаний докладати всіляких зусиль для його здійснення, а невиконання зобовязання презюмується, доки не доведено інше, боржник має гарантувати себе для подальшого захисту своїх інтересів шляхом отримання відповідного підтвердження належного виконання ним зобовязання.

Як вбачається зі змісту ст.168 Цивільного кодексу України 1963 року (який був чинним на час укладення кредитного договору, Додаткової угоди до нього та подачі позовної заяви), платежі по грошових зобовязання між юридичними особами (якщо інше не встановлено законодавством) проводяться через банківські або інші кредитні установи у виді безготівкових розрахунків шляхом списання сум з рахунку однієї організації на рахунок іншої у формах розрахункових документів, які встановлені п.6 Інструкції „Про безготівкові розрахунки в господарському обігу України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 02.08.1996 року № 204 (платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, чеки, акредитиви, векселя, платіжні вимоги, інкасові доручення тощо).

Відповідачі, заперечуючи наявність заборгованості у ТОВ „Яшма перед банком на час прийняття ними, як засновниками згаданого товариства, рішення про його ліквідацію (14.02.2002 року), будь-яких доказів про сплату платежів відповідно до умов кредитного договору від 19.02.1996 року до суду не подали, мотивуючи це різними поясненнями, які суперечать одні одним: то стверджуючи, що вище згадані платіжні документи ними були здані в архів під час ліквідації ТзОВ „Яшма, то тим, що такі платіжні документи не передбачено до здачі в архів під час ліквідації юридичної особи і вони після ліквідації ТзОВ „Яшма були втрачені.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, спори між ВАТ „Державний ощадний банк України та ТзОВ „Яшма, які були повязані з виконанням умов кредитного договору від 19.02.1996 року, протягом 1999-2003 років фактично безперервно перебували у провадженні господарських (арбітражних) судів різних рівнів (в т.ч. і з ініціативи самого ТзОВ „Яшма), а також нотаріусів та державної виконавчої служби (т.1, а.с. 11, 12, 19, 47-49, 52, 64, 66-68, 69, 85, 133-135, 136, 211, 212, 227), і відповідачам по справі, які були засновниками ТзОВ „Яшма і членами ліквідаційної комісії по ліквідації згаданого товариства, про ці спори було добре відомо.

Крім цього, під час першого розгляду даної справи заперечення відповідачів не ґрунтувалися на доводах того, що ТзОВ „Яшма було погашено заборгованість перед банком на час прийняття ними, як засновниками згаданого товариства, рішення про його ліквідацію (протокол судового засідання від 25.04.2005 року - т.1, а.с. 78-83).

З урахуванням вище наведеного, доводи відповідачів (апелянтів) про відсутність заборгованості ТзОВ „Яшма перед банком на час прийняття ними рішення про його ліквідацію, як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, до уваги прийматись не можуть, а відтак колегія суддів приходить до висновку про наявність заборгованості у ТзОВ „Яшма перед банком на час прийняття рішення про його ліквідацію і про те, що відповідачам, як засновникам цього товариства і його ліквідаторам, а також активним учасникам судових спорів, повязаних з цією заборгованістю, було добре відомо про цю заборгованість, а відтак заяву до господарського суду про порушення справи про банкрутство ТзОВ „Яшма ними не було подано всупереч вимог п.1 ст.51 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом і вони повинні нести відповідальність, що передбачена п.6 ст.51 згаданого Закону.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами ВАТ „Державний ощадний банк України, які викладені у його Запереченнях на апеляційну скаргу ..., як такими, що спростовують доводи апеляційної скарги (т.2, а.с. 153-158).

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_8, представника ОСОБА_7, відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: