№2-5160/10 РІШЕННЯ
23.12.10року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - Сорока О.П. за участю секретаря- Толкач Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публіного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання договору недійсним, -
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав аналогічні пояснення, вказавши, що банк не мав права укладати договір кредитування у іноземній валюті, тому що відповідач немає індивідуальної ліцензії.
Представник відповідача надала в судове засідання заперечення проти позову, та в судовому засіданні пояснила, що ПАТ «Приватбанк» має банківську ліцензію № 22 та Дозвіл № 22-2 на право здійснення банківських операцій з валютними цінностями.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Представник позивача вказав, що дійсно позивачем отримано кредитні кошти в іноземній валюті, та до початку 2010р. ОСОБА_1 сплачувала проценти та погашала суму кредиту в в іноземній валюті-доларах США. Доводи позивача та його представника в частині незаконності дій Банку надавати кредиту іноземній валюті, суд вважає хибними.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі -Декрет КМУ).
Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних "умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Відповідно до ст.. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.
Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями , серед яких:
неторговельні операції з валютними цінностями;
операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;
ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;
залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.
З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.
Враховуючі, що ПАТ «Приватбанк» має банківську ліцензію № 22 від 04.12.2001р. та Дозвіл від 29.07.2003р. Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, суд дійшов висновку, що дії Банку на видачу кредиту у іноземній валюті не суперечать чинного законодавства України.
З урахуванням відсутності підстав визнати кредитний договір № НАН2GА00000039 від 17.08.2007р. між «Приватбанком» та ОСОБА_1 недійсним, відсутні підстави для визнання договорів поруки та іпотеки під № НАН2GА00000039 від 17.08.2007р. недійсними.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 212, 214 - 215 ЦПК України, ст. ст. 192,1051,1054 ЦК України, суд-
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання договорів про надання споживчого кредиту № HАН2GА00000039 від 17.08.2007р., поруки № НАН2СА00000039 від 17.08.2007р., іпотеки № HАН2GА00000039 від 17.08.2007р. недійсними.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.П. Сорока