Справа № 2-3792/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Богуш Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа - СГіРФО Зарічного РВ СМУ ГУМВС України в Сумській області про усунення перешкоду у користуванні власністю, виселення та зобовязання знятися з реєстраційного обліку, -

Встановив:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить квартира 7 по вул.

СКД, 46 в м. Суми, Наприкінці 2001 року на прохання сина - ОСОБА_4 він дозволив останньому разом з дружиною та сином тимчасово (до вирішення житлового питання) мешкати у своїй квартирі. У звязку з зняттям відповідачів з попереднього місця реєстрації та виниклими з цього приводу проблемами, він у грудні 2008 році надав згоду на реєстрацію сина з відповідачами у спірному житловому приміщенні. В 2009 році у нього виникла потреба у користуванні квартирою, а тому він звернувся до сина та відповідачів з вимогою про звільнення квартири. Вважає, що відповідачі не є членами його сімї, після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 також не є членом сімї його сина, а тому самостійних прав на користування спірним житловим приміщення не має. Відповідачі, які залишаються зареєстрованими у належній йому квартирі та відмовляються звільнити її чинять йому перешкоди у користуванні власністю. Тому просить усунути перешкоду у користуванні належним йому на праві власності житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів з нього без надання іншого житлового приміщення та зобов'язання їх знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3, позов заперечила і пояснила, що вона та її син не мають іншого житла у м. Суми. Вони та її колишній чоловік ОСОБА_4 о цього часу проживають у квартирі позивача. Окрім того, позивач, якій мешкає у с. Кіндратівка, не має наміру повертатися у м. Суми, а лише намагається позбавити ії та її сина житла, для вирішення житлових питань ОСОБА_4 Просить відмовити у задоволенні позову.

Інші сторони про час та місце розгляду справи, повідомлені, але до суду не зявилися.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності (а.с. 6-10).

ОСОБА_4 є сином позивача, відповідач ОСОБА_2 - колишньої дружиною ОСОБА_4, а ОСОБА_4 Я В. - сином ОСОБА_4, ОСОБА_2 та онуком позивача. В 2001 році за згодою позивача ОСОБА_4 разом з членами своєї сімї - дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_2 Я,В., вселився у спірну квартиру, а в грудні 2008 року вони за згодою позивача були в ній зареєстровані. Зазначені факти вказані та визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 1, 10 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Питання, повязані з користуванням жилим приміщенням в будинках належних громадянам на праві приватної власності врегульовано нормами гл. 6 розд. З ЖК України.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Підстави для виселення членів сімї власника жилого будинку, виходячи з положень ст. 157 ЖК, обмежені ч.1 ст. 116 ЖК. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач в січні 2001 року надав у постійне користування житлове приміщення розташоване у належній йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 своєму члену сімї сину ОСОБА_4, та членам його сімї - відповідачам у даній справі, а в грудні 2008 року зареєстрував їх у спірному житловому приміщенні. Про постійний характер надання житлового приміщення свідчать як термін у продовж якого ОСОБА_4 В,Г. з сімєю мешкає у даному житловому приміщенні, так і подальші дії позивача. Зокрема надання згоди на їх реєстрацію у спірному житловому приміщенні, як постійних мешканців (а.с. 78)

Суду не надані жодні докази на підтвердження наявності (на час вселення та реєстрації у спірному житловому приміщенні) між позивачем, відповідачами та ОСОБА_4 угоди найму спірного житлового приміщення.

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дітей позивача) про тимчасовий характер мешкання відповідачів та ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні спростовується змістом заяви власника спірної квартири на підставі якої ОСОБА_4 з членами своєї сімї був зареєстрований у спірному житловому приміщенні.(а.с. 78)

Виходячи з взаємовідносин між сторонами, суд вважає, що відповідачі, які на час вселення у квартиру та реєстрації в ній, були членами сімї ОСОБА_4, якій у свою чергу відповідно до ст. 64 ЖК України, є членом сімї позивача, на час реєстрації у спірному житловому приміщенні набули статус членів сімї власника на підставі ч. 2 ст. 156 ЖК України.

У звязку з розірванням шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання стала бувшим членом сімї власника, однак ОСОБА_3, якій є сином ОСОБА_4 та онуком позивача, не втратив родинних та сімейних стосунків, а ні з батьком, ані з дідом, якій є позивачем у даній справі.

У звязку з чим, розглядаючи даний спір між власником квартири, його членом сімї - онуком, та бувшим членом сімї - невісткою житлового будинку неможливо застосовувати нормами Цивільного законодавства, а зокрема, ст.ст. 317, 319, 321, 387 ЦК України, а також керуватись Законом України «Про власність» (який 20.06.2007 року втратив чинність) - на які посилається позивач, оскільки питання, повязані з користуванням жилими приміщеннями в будинках та квартирах, належних громадянам на праві приватної власності, врегульовані нормами Житлового кодексу України.

Окрім того, вимога позивача про виселення відповідачів із належної йому на праві власності квартири із тих підстав, що займане відповідачами приміщення необхідно для проживання із сімєю позивачу чоловікові, суперечить правилам ч.4 ст.9 ЖК України.

Таким чином, суд вважає, що не може бути підставою для виселення колишніх членів сімї власника квартири факт припинення сімейних відносин з власником, оскільки їх право користування врегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК України).

Виходячи з підстав позову, якими обгрунтовувались позовні вимоги, встановлених судом фактичних обставин та норм житлового законодавства, що застосовуються до спірних правовідносин, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити за його необгрунтованістю.

Керуючись ст. 9, 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Сторони протягом десяти днів з дня проголошення рішення може подати заяву до Зарічного районного суду м. Суми про його апеляційне оскарження. Рішення набирає законної сили після

закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в двадцятиденний строк рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом,

Суддя