Код суду 2023
Справа № 2-1084/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 р. Купянський міськрайонний суд Харківської області

У складі: головуючого - судді Волчек О.О.,

при секретарі Разєнковій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Купянському районі Харківської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, зобовязання здійснити перерахунок, нарахування, здійснити виплатити недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» за 2008-2009 рр.,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Купянському районі (надалі - Управління), в якому просить суд поновити пропущений строк для звернення до суду, зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахування, здійснити виплати, як дитині війни, недоплаченої щомісячної соціальної допомоги за 2008-2009 роки.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що він належить до категорії "Дитина війни" та відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Однак відповідач всупереч законам Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р № 6-рп/2007., та від 22.05.2008 р. за № 10-рп/2008, якими були визнані неконституційними окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", та «Про державний бюджет на 2008 рік», в тому числі й щодо зупинення дії ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії у належному розмірі.

Також просить суд поновити йому пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав тільки після отримання 25.02.2010 р. листа від відповідача на його письмову заяву.

У судове засідання позивач не зявився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, просить зобовязати Управління нарахувати та виплатити йому недоплачене щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, за 2008-2009 р.р.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, просить суд у задоволенні позову повністю відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів встановлено наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач має статус "Дитини війни", що підтверджується пенсійним посвідченням серії № 110195 від 19.04.1993 р. (а. с. 6).

Враховуючи зазначений статус позивачки, вона відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. за № 6-рп/2007, у справі за поданням 46 народний депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29. 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, ЗО. 39, 41. 43. 44. 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Відповідно до п.п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

З 1 січня 2008 р. позивачу було нараховане та виплачене зазначене підвищення відповідно до встановленого розміру, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в Куп"янському районі від 25 лютого 2010 р. за № 3112-02/18 (а.с.7).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. за № 10-рп/2008 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1. п.п. 1-4, 6-22, 24- 100 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону України про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов"язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду від 22 травня 2008 р. та приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України, приходжу до висновку, що з 22 травня 2008 р. відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 1 січня 2008 р„ оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22 травня 2008 р. мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22 травня 2008 р., тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачці доплати, передбачені ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 1 січня 2008 р., з урахуванням п.п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2008 р. по 21 травня 2008 р. задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня - 470 грн.. з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Відповідно до цього Закону у 2008 р. позивачці підлягали доплати до пенсії:

травень 481 х 30% = 144,3 грн.;

червень 481 х 30% = 144,3 грн.;

липень 482 х 30% = 144,6 грн.;

серпень 482 х 30% = 144,6 грн.;

вересень 482 х 30% = 144,6 грн.;

жовтень 498 х 30% = 149,4 грн.;

листопад 498 х 30% = 149,4 грн.;

грудень 498 х 30% = 149,4 грн.;

всього: 1170,60 грн.

Але із наданої довідки вбачається, що позивачці з січня по 31 грудня 2008 р. було виплачено 579,30 грн.

Щодо вимог позивачки відносно виплати йому підвищення до пенсії у 2009 р.. необхідно зазначити наступне.

Законом України "Про Державний бюджет на 2009 рік" статтю 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у новій редакції не викладено та її дію не зупинено.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 р. дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З початку 2009 р. позивачці Управління ПФУ в Куп'янському районі Харківської області здійснювало підвищення до пенсії у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, що підтверджується довідкою.

Згідно ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" у 2009 році встановлений прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Стаття 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" передбачала, що на одну особу, яка втратила працездатність, прожитковий мінімум в розрахунку на місяць складає з 01 жовтня 2008 р. - 498 грн., а тому, оскільки частиною 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у такому ж розмірі, тобто 498 грн., відповідач повинен був щомісячно виплачувати позивачу підвищення до пенсії, починаючи з 01 січня 2009 р. по 149,40 грн. (498 х 30% = 149-40 грн.). У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач за період з 01 січня 2009 р. по 31 грудня 2009 р. повинен був виплатити позивачці 1792-80 грн.

Як свідчить надана довідка, позивачці з 01 січня 2009 р. по 31 грудня 2009 р. було сплачено тільки 597-60 грн., недоплата складає 1195-20 грн.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.З ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конститу ції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання підвищення до пенсії, основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивачка є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання підвищення до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Тобто, між позивачкою і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Що стосується вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь суми у розмірі 2398,80 грн., недоплаченої їй за період з 1 січня 2009 р. по 31 грудня 2009 р., то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до ч 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується.

Щодо строку звернення до суду із зазначеним позовом, то суд вважає, що позивачкою строк позовної давності не пропущений, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст. ст. 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куп"янському районі Харківської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, зобовязання здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «дітям війни» за 2008-2009 рр. - задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кубинському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, 27 листопада 1937р. народження, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування, та провести відповідні виплати за періоди з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р., та з 1 січня 2009 р. по 31 грудня 2009 р..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4,25 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 18,50 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Кубинський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий О.О.Волчек