Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 90
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 квітня 2006 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. 14 березня 2007 року ОСОБА_3 заявив свій самостійний зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат, ухвалою суду вказані позови обєднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Позивач ОСОБА_1 в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилалися на те, що 17 листопада 2005 року третя особа ОСОБА_3 керував автомобілем відповідача і порушив правила дорожнього руху, не рахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого вона (позивач) постраждала, їй завдана матеріальна і моральна шкода, спричинені ушкодження та розлад здоровя, за що стосовно ОСОБА_3 складено адміністративний протокол, до адміністративної відповідальності він притягнутий не був через сплин терміну притягнення до відповідальності. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну і моральну шкоду, вона понесла витрати на лікування та інш.. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач і просили стягнути з відповідачки як власника джерела підвищеної небезпеки матеріальну і моральну шкоду згідно її розрахунку і уточного позову та всі понесені нею витрати на лікування, правову допомогу, судові та інші, задовольнивши позов у повному обсязі. Зустрічний позов не визнає, вважає його безпідставним і незаконним і просила в його задоволенні відмовити повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача і третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2005 року о 22.00 водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц 310», що належить відповідачу ОСОБА_2, державний номер автомобіля 030 67 АА, рухався по вул. Кольській м. Дніпропетровська і на перехресті рівнозначних доріг з вул. Космонавта Волкова м. Дніпропетровська не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, не пропустив рухавшийся праворуч автомобіль «Фолькваген Поло», державний номер 475 83 АН (належить позивачу) під керуванням ОСОБА_1, не впорався з керуванням свого автомобіля, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем позивача, скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожно-транспортної пригоди позивач отримала ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначеного пункту правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих позивачу ушкоджень та пошкодження її автомобіля.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2006 року винним фактично у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_3 за ст. 124 КУПАПП, але адміністративна справа провадженням закрита через закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили та виконана.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_3. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 01 лютого 2006 року встановлено факт вчинення ОСОБА_3 на автомобілі відповідача адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи ушкодження здоровя позивача, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями ОСОБА_3 та зазначеними наслідками у вигляді ушкодження здоровя позивача і відповідно винність відповідача в завданні шкоди. Закриття провадження в адміністративній справі було лише з підстав закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності, а не з причин відсутності вини ОСОБА_3 у вказаному ДТП, ця вина встановлена і не оспорена.

Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2006 року відносно ОСОБА_3 набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цієї третьої особи на автомобілі відповідача, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_3 на автомобілі відповідача позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає в наступному: вартість ремонту 7612 грн. 97 коп., витрати на експертне дослідження 350 грн., інфляційні втрати 4580 грн., відсотки 228 грн. 39 коп.

Таким чином, в результаті винних дій третьої особи на автомобілі відповідача позивачу було завдано значної матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. Тобто обовязок по відшкодуванню завданої третьою особою шкоди позивачу внаслідок вказаної ДТП покладається на приватного підприємця відповідача ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями третьої особи і відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями третьої особи та відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідач ОСОБА_2М.).

Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду повністю: 12880 грн. 99 коп., (вартість ремонту 7612 грн. 97 коп., витрати на експертне дослідження 350 грн., інфляційні втрати 4580 грн., відсотки 228 грн. 39 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 30 грн., судовий збір 79 грн. 63 коп.), оскільки вказані витрати підтверджені належними доказами в судовому засіданні, шкода настала.

Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час проходження курсу лікування позивач вимушена була відмовитись від звичного способу життя. Вона не мала можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною. Усвідомлення того факту, що через неї (позивача) її близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП, фізичний біль та інш., фізичний біль, безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач була дуже активною людиною, а в результаті ДТП вимушена була на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колишніми колегами по роботі; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 10000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, виходячі з вимог зазначених норм матеріального права витікає, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано моральної шкоди, яка знаходиться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і яка підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача), оскільки завдання шкоди було внаслідок правопорушення, тобто грубого порушення прав особи та законодавства в цілому; завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; завдання шкоди здоровю позивача; завдання майнової шкоди позивачу; завдання збитків позивачу; вимушеність на протязі тривалого часу захищати свої порушені права; невірне ставлення до своєї поведінки з боку відповідача, який не здійснив дій, щодо відшкодування завданої шкоди і продовжує не визнавати свою вину.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем та позивачем за зустрічним позовом до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдача і тертьої особи відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач і тертя особа не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача і тертьої особи про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову і наполягання ОСОБА_3 на зустрічних вимогах, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» та ст. 81 ЦПК України позивачі, що звертаються з позовом про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя звільняються від сплати державного мита (судового збору), але сума збору позивачем була оплачена 79 грн. 63 коп. і витарти на ІТЗ 30 грн., тому вважає можливим ці витрати також стягнути з відповідача.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду 12880 грн. 99 коп., (вартість ремонту 7612 грн. 97 коп., витрати на експертне дослідження 350 грн., інфляційні втрати 4580 грн., відсотки 228 грн. 39 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 30 грн., судовий збір 79 грн. 63 коп.) та моральну шкоду 1000 грн., а всього 13880 грн. 99 коп., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, а також ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_3 в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1177, 1187 ЦК України; постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; ст. ст. 3, 10, 11, 61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 12880 грн. 99 коп., (вартість ремонту 7612 грн. 97 коп., витрати на експертне дослідження 350 грн., інфляційні втрати 4580 грн., відсотки 228 грн. 39 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 30 грн., судовий збір 79 грн. 63 коп.) та моральну шкоду 1000 грн., а всього 13880 грн. 99 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -