Волочиський районний суд Хмельницької області
Справа № 2-503/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2010 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Ніколової С.В.

при секретарі Хрупайло Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті в м. Волочиську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про уточнення розміру частки будинковолодіння.

встановив:

20 квітня 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про уточнення розміру належної їй частки у спільному будинковолодінні, розташованому у м. Волочиську по вул. Глібова, 14. В обгрутування своїх вимог вказувала, що зазначене будинковолодіння на підставі рішення Волочиського районного народного суду від 25 вересня 1986 року належить їй та ОСОБА_3 в частках відповідно 49/100 та 51/100. Останній при житті провів добудови до належної йому частини будинковолодіння, зокрема добудував частину жилого будинку, що призвело до зміни належних їм часток в ньому - її частка на даний час становить 17/50 від всього будинковолодіння, власником решти залишався ОСОБА_3 Останній при житті склав заповіт на користь відповідачки ОСОБА_4 У зв'язку зі зміною часток в будинковолодінні та відсутності згоди визначити ці частки Волочиське КП РБТІ відмовило їй видати свідоцтво про право власності.

В судове засідання представник позивачки не з'явився, про дату, час/та місце розгляд' справи повідомлений належним чином, доказів про наявність поважних причин нез'явлення в судове засідання суду не надав, що відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної справи. В попередніх судових засіданнях представник позивачки позов підтримував.

Відповідачка ОСОБА_4, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явилася. В попередньому судовому засіданні позов не визнавала, заперечуючи у визнанні за нею права власності на 33/50 частин спірного будинковолодіння. Вказувала, що за наявності необхідних дозволів вона провела добудову до належної їй частки будинку, успадкованої після смерті ОСОБА_3, а також побудувала гараж, на який в подальшому має намір оформити право власності. А тому вважає, що їй у спільній частковій власності на зазначене будинковолодіння має належати не 33/50. а частка в іншому розмірі, проте на проведення обміру будівель не погоджується .

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Статтею 119 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 12 його постанови № 7 від 04.10.1991 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Судом встановлено, що рішенням Волочиського районного народного суду від 25 вересня 1986 року проведено поділ зазначеного вище будинковолодіння, а саме: позивачці виділено частину будинку - коридор 1-7 площею 8,60 кв.м, коридор 1-7 площею 6,90 кв.м., кімнату 1-6 площею 14,9 кв.м., кухню 1-2 площею 14 кв.м., вартістю 3999 крб., що складає 49/100 цієї частини будинку, та виділено частину хліва - 552 крб., погреб - 594 крб., огорожу - 332 крб, бетонне заміщення 137 крб., на суму 5609 крб. ОСОБА_3 виділено кімнату 1-3 площею 11,3 кв.м., кімнату 1-4 площею 11,8 кв.м., кімнату 1-5 гілощею 19.3 кв.м. на суму 4162, що складає 51/100. До цієї частини будинку йому також виділено частину хліва вартістю 828 крб, частину огорожі вартістю 183 крб., вбиральню - 5 крб, сходи на фундамент - 140 крб, всього на суму 5326 крб. В органах БТІ вони на той час не зареєстрували право власності на належні їм частки в будинковолодінні.

ОСОБА_3 при житті зробив заповіт на користь відповідачки ОСОБА_2, яка після його смерті 8 березня 2000 року оформила свої спадкові права, отримавши 14 червня 2005 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну заповідачу 51/100 вказаного будинковолодіння, в тому числі і на проведену після розподілу майна на підставі рішення Волочиського районного народного суду від 25 вересня 1986 року цегляну житлову прибудову А-1. Ця частка 51/100 в будинко володінні на час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом була зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно 27 січня 2005 року за реєстраційним № 10623439 за ОСОБА_3

Звертаючись в суд з вимогою про уточнення частки у будинковолодінні та визнання її у розмірі 17/50, позивачка посилалась на розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинок (будинковолодіння) від 23.10.2009 року, проведений техніком Волочиського КП РБТІ.

Суд вважає, що наведений розрахунок не може бути підставою для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Згідно даного розрахунку частки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в належному їм на праві спільної часткової власності жилому будинку визначені у розмірі відповідно 17/50 та 33/50 з врахуванням надвірних споруд, а саме: спорудженого ОСОБА_1 після поділу в судовому порядку гаража під літерою «Д», а ОСОБА_2 - гаража під літерою «в», добудови в жилому будинку під літерою «А-1».

Спеціаліст Волочиського КП РБТІ ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що розрахунок проведений 23.10.2009 року з врахуванням вартості господарських споруд, побудованих сторонами після 1986 року, а тому він не відповідає наявним часткам сторін у жилому будинку.

Оцінюючи докази в їх сукупності, відповідно до наведених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, вимог ч. 4 ст. 357 ЦК України, ст. 119 ЦК в ред. 1963 року, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 про визначення розміру належної їй частки у спірному будинковолодінні слід відмовити. Вимоги про визначення частки у зазначеному жилому будинку з врахуванням добудови, зведеної відповідачкою, позивачка, звертаючись до суду, не ставила. Як вбачається зі змісту позовної заяви, вона ставила вимоги про визначення частки у будинковолодінні з врахуваням господарських споруд, а не частки в жилому будинку. А тому, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд вирішує спір в межах заявлених нею позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 356, 357 ЦК України,

суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про уточнення розміру частки будинковолодіння відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя