Справа № 22ц 6298/2010 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Категорія: 57 Доповідач апел. інст.: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Зубарєвої К.П.,

суддів: Монастирецького Д.І., Бакуса В.Я.,

секретаря Гуняк О.Я.,

з участю ОСОБА_2, представника Ралівської сільради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 в лютому 2010 року звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області в його користь 750 грн. витрат, понесених ним на оплату правової допомоги, пов»язаної із протиправними діями, бездіяльністю Ралівської сільради, 550 грн. з яких понесені ним у 2008-2009 р.р. при розгляді його адміністративного позову, а 200 грн. за даний позов та 100 000 грн. за завдану йому моральну шкоду впродовж 14 років.

Мотивує свої вимоги тим, що з 1995 року він, 81- літній ветеран праці, який народився у с. Ралівка і працював там у місцевому колгоспі ветеринарним лікарем, інвалід війни ІІ групи, інвалід І групи по зору, постійно звертається до Ралівської сільської ради, яка безпідставно його посилає то в Самбірську райдержадміністрацію, то в управління земельних ресурсів Самбірського району, видає неправдиві і суперечливі відповіді щодо конкретного розміру земельної ділянки, на яку він має право, безпідставно вписує до розміру площі його земельної ділянки під «огородництво» площу дороги загального користування, не вносить впродовж 12 років на розгляд сесії Ралівської сільської ради його заяв щодо виділення земельного паю в натурі.

28 жовтня 2008 року він звернувся до Самбірського міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до Ралівської сільської ради, третя особа Самбірська районна державна адміністрація, про визнання неправомірними дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, спонукання до здійснення певних дій.

12 жовтня 2009 року Самбірський міськрайонний суд прийняв постанову, якою: визнав неправомірними дії Ралівської сільської ради щодо суперечливих відповідей впродовж 10-12 років на його заяви з приводу виділення йому земельного паю в урочищі «Виставка-Польова»; визнав неправомірною бездіяльність Ралівської сільської ради щодо нерозгляду на сесії його заяв з приводу виділення йому та передачі у приватну власність земельної частки (паю) в урочищі «Виставка-Польова», а також зобов»язав Ралівську сільську раду розглянути на сесії його прохання про виділення частини (0,25 га) земельної частки (паю) в урочищі «Виставка-Польова».

Дана постанова Самбірського міськрайсуду набрала законної сили 22 жовтня 2009 року.

При розгляді адміністративної справи та ухваленні постанови суду 12.10.2009 року судом було установлено, що дійсно з 1995 року він звертався до Ралівської сільської ради з проханням виділити йому належний земельний пай в натурі в урочищі «Виставка-Польова», однак протягом цього часу отримував лише формальні відповіді, щоразу суперечливіші.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2010 року в позові ОСОБА_2 до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення від 09 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неправильному та неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що судом безпідставно і неправдиво встановлено, що ніби-то він сам ствердив, що травму очей отримав в часи Великої Вітчизняної війни, - що не відповідає дійсності. У роки війни, будучи 13-літнім хлопцем, він отримав поранення у ногу, а щодо його зору то зір він втратив у 2002 році, причому раптово (протягом 5 6 місяців), внаслідок чого МСЕК визнала його інвалідом першої групи по зору, а з 2003 року МСЕК встановила йому цю інвалідність безтерміново.

Однак суд зробив висновок, який не відповідає обставинам справи, оскільки і у позовній заяві, і в судових засіданнях він стверджував, що впродовж 12 років (з квітня 1997 року) він вимушений був «оббивати пороги» через кожні 3-4 дні, щоб отримати те, що йому належить за Законом (вчасний розгляд його звернення, обґрунтовану відповідь, правдиву довідку-інформацію), а не такі довідки, які йому видавав відповідач, що було підтверджено судом, і що через згадані протиправні дії та бездіяльність відповідача він щоразу отримував нервовий стрес, що негативно вплинуло на його здоров»я.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника Ралівської сільради ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів завдання йому Ралівською сільською радою неправомірними діями чи протиправною діяльністю моральної шкоди та відсутні належні докази для відшкодування витрат, пов»язаних з наданням йому правової допомоги.

Однак, такий висновок суду є невірним і не відповідає фактичним обставинам справи та наданим доказам.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2009 року задоволено позов ОСОБА_2 та визнано неправомірними дії Ралівської сільської ради щодо суперечливих відповідей на звернення ОСОБА_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1 по вул. Дружби, Самбірського району Львівської області з приводу виділення йому земельного паю в урочищі «Виставка-Польова», розташованого у селі Ралівка Самбірського району Львівської області. Також визнано неправомірною бездіяльність Ралівської сільської ради щодо нерозгляду на сесії заяв ОСОБА_2 з приводу виділення йому та передачі у приватну власність земельної частки (паю) в урочищі «Виставка-Польова» та зобов»язано Ралівську сільську раду розглянути на сесії заяву ОСОБА_2 про виділення йому частини (0,25 га) земельної частки (паю) в урочищі «Виставка-Польова» у с. Ралівка Самбірського району в межах населеного пункту.

Дана постанова Самбірського міськрайсуду набрала законної сили.

Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним цивільним позовом стали наступні факти та відповідні їм обставини.

На підставі рішення Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 16.02.1996 року № 59 (в Державному акті на право приватної власності на землю вказано рішення № 99 від 16.02.1996 р.) ОСОБА_2 передано у приватну власність 0,34 га для «ведення особистого підсобного господарства і обслуговування житлового будинку». 22 березня 1996 року йому було видано Державний акт, який зареєстрований у книзі записів державних актів за номером 179.

Рішенням № 2 від 05.10.1997 р. Ралівської сільської ради ОСОБА_2 для городництва на умовах тимчасової оренди виділено терміном на три роки земельну ділянку розміром 0,11 га..

Разом з тим, ОСОБА_2 з 1995 року звертався до Ралівської сільської ради та Самбірської райдержадміністрації з проханням виділити йому належний земельний пай в натурі в урочищі «Виставка-Польова», однак на протязі тривалого часу отримував суперечливі відповіді. Зокрема, 12.05.1997 року на подану ним 01.09.1996 року заяву ОСОБА_2 отримав відповідь про необхідність повторного звернення з приводу виділення земельної ділянки у цьому урочищі до Ралівської сільської ради після збору врожаю, так як ці ділянки будуть виділятися під земельні паї в третю чергу. На заяву від 15.04.1997 року ОСОБА_2 отримав відповідь за № 257/05-19 від 13.10.1997 року, з якої вбачається, що йому у проханні відмовлено, оскільки дана ділянка виділяється в третю чергу, та фермерське господарство ОСОБА_4 не погоджується дати цю ділянку для виділення під пай. А згідно листа № 74 від 16.07.1997 року (після його заяви від 15.04.1997 року) - дана земельна ділянка виділена фермерським господарством працівникам тракторної бригади.

Наступні відповіді ОСОБА_2 отримував ще більш суперечливі, зокрема: листи Ралівської сільської ради від 30.06.1999 року, 01.07.2008 р., 12.08.2008 р. про те, що йому рішенням сесії № 2 від 05.10.1997 року виділено земельну ділянку розміром 0,11 га на умовах оренди під огородництво. В одних відповідях зазначено: - «терміном до 3-х років», в інших (від 01.07.2008 р.) терміном до 1-го року», а у довідці від 12.08.2008 р. зазначено, що його земельна ділянка в урочищі «Веснянка» по вул. Польовій, довжиною 100 метрів, шириною 11 метрів, а дорога три метри, що разом становить 0,14 га..

Згідно рішення сесії № 2 від 05.10.1997 року, яке відповідачем було видано лише на запит приватної фірми «Право» ОСОБА_2 виділено для городництва на умовах тимчасової оренди, терміном до 3-х років земельну ділянку розміром 0,11 га. При цьому, в рішенні нічого не говориться про 0,14 га, з яких три метри під дорогу, за які йшла мова у листах-відповідях ОСОБА_2.

Зазначені триваючі правопорушення вчинені Ралівською сільською радою стали можливими через неправомірні дії та бездіяльність її працівників і доказуванню, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають, оскільки з цих же підстав Самбірським міськрайонним судом Львівської області 12 жовтня 2009 року винесено постанову, яка набрала законної сили.

Відповідно до п. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегією суддів встановлено, що позивачу ОСОБА_2 неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода, яка проявилась у тривалих душевних стражданнях, приниженні його гідності внаслідок нехтування відповідачем його законних прав та переживанні у зв»язку з цим; втраті віри у справедливе та законне вирішення його заяв. Між цими діями відповідача і моральною шкодою є причинний зв»язок, та доведена вина Ралівської сільради в її заподіянні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість і вважає за необхідне стягнути з Ралівської сільської ради на користь ОСОБА_2 500 грн..

Що стосується стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем за надання йому правової допомоги, то колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції, цього Кодексу та Закону від 23 червня 2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», за винятком випадку застосування правил міжнародного договору, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, та яким передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом.

Колегією суддів установлено, що у провадженні Самбірського міськрайонного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Ралівської сільської ради, третя особа Самбірська районна державна адміністрація, про визнання неправомірними дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, спонукання до здійснення певних дій.

12 жовтня 2009 року Самбірський міськрайонний суд прийняв постанову, якою задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2. Дана постанова міськрайсуду набрала законної сили у жовтні 2009 року. При цьому позивач поніс витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги приватної юридичної фірми «Право» на загальну суму 550 грн..

Види судових витрат (до яких віднесено витрати на правову допомогу ст. 84 ЦПК) визначені у ст. 79 зазначеного Кодексу, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом (статті 88, 89 ЦПК). Крім цього, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається у його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК).

У разі не вирішення питання про судові витрати суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК.

Таким чином, види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження ухвал суду з цього питання у цивільному судочинстві регулюються та підпорядковані нормам ЦПК.

Відповідно види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження судових рішень щодо судових витрат в адміністративному судочинстві регулюються та підпорядковані нормам КАС (зокрема, ч. 1 ст. 5, статті 87, 90, 94, 97, 98, 160, 161, 163, 168 цього Кодексу).

Згідно зі змістом зазначених положень ЦПК та КАС вирішення судом питання про судові витрати відбувається лише в порядку, визначеному відповідними нормами вказаних процесуальних законів.

Отже, пов»язані з оплатою правової допомоги приватної юридичної фірми «Право» на загальну суму 550 грн. витрати, понесені позивачем ОСОБА_2 у зв»язку з реалізацією свої процесуальних прав при розгляді справи у порядку адміністративного судочинства, процесуальним законом віднесено до судових витрат. Вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, як зазначив позивач, і не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди.

Тому позов у частині стягнення з відповідача 550 грн. витрат, понесених позивачем з оплатою правової допомоги приватної юридичної фірми «Право» при розгляді адміністративного позову до задоволення не підлягає.

Разом з тим, підлягає до задоволення вимога ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача 200 грн. витрат, понесених ним на оплату правової допомоги по даному цивільному позову (а.с. 22).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду, у відповідності до вимог ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2 500 (п»ятсот) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 200 (двісті) гривень понесених ним судових витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги приватної юридичної фірми «Право», а всього 700 (сімсот) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_5