Костопільський районний суд Рівненської області
Справа №2-21/2010 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2010 року Костопільський районний суд Рівненської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1.

при секретарі Фесюк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсними, -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2008 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, складеного особою, не здатною розуміти значення своїх дій.

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 02.02.2008 року помер її батько ОСОБА_4 Після подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини їй стало відомо, що 11.05. 2006 року був посвідчений заповіт, за яким ОСОБА_4 залишив все належне йому майно, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Гвардійська,75А в м.Костопіль Рівненської області, відповідачу по справі ОСОБА_5

Позивачка просила визнати даний заповіт недійсним на підставі ст.225 ЦК покликаючись на те, що батько знаходився на обліку у лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання і при складенні повіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Під час розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, вказавши на те, що ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок по вул.Деревянная (Гвардійська) №57 (75а) в м.Костопіль, згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 12.10.1958 року. Після його смерті спадкоємцем будинку стала матір позивачки ОСОБА_7, яка 20.01.1952 р. Одружилася з ОСОБА_4 В 1974 році ОСОБА_4 умисно вбив свою дружину ОСОБА_4 (ОСОБА_8З.), ставши після цього власником будинковолодіння. Згідно до ст. 528 ЦК УРСР (1963р) особа, яка позбавила життя спадкодавця усувається від спадкування і не може бути спадкоємцем ні за законом ні за заповітом. У звязку з наведеним позивачка просила визнати недійсним як заповіт ОСОБА_4 від 12.05.2006р. так і його свідоцтво на право на житловий будинок по вул Гвардійській,75А.

В судовому засіданні позивачка та представник позивача адвокат ОСОБА_9 уточнили позовні вимоги, вказавши, що оскільки батько позивачки ОСОБА_4, згідно ст.528 ЦК УРСР (1963р) повинен бути усунений від спадкування, то відповідно до ст.549 ЦК У PCP вона є спадкоємцем, який прийняв спадщину, фактично вступивши в управління (володіння) спадковим майном. Просила позов задоволити.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_10 позов не визнали та пояснили, що житловий будинок за адресою м.Костопіль вул.Гвардійська,75А був збудований в 1973 року та набутий у власність батьком відповідача як новозбудований, а не в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд рахує позов необгрунтованим.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія І-ГЮ №058535 2 лютого 2008 року помер ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Гвардійська,75А в м.Костопіль Рівненської області, який належив спадкодавцю на праві особистої власності згідно до свідоцтва від 16.09.1991 року.

11.05.2006 року державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської бласті ОСОБА_11 посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_4 залишив все належне йому майно, в тому ислі житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Гвардійська,75А в м.Костопіль Рівненської області, своєму сину ОСОБА_3, відповідачу по справі.

В судовому засіданні встановлено, що зазначений житловий будинок був збудований в році, і прийнятий до експлуатації 19.06.1991 року. Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської Ради народних депутатів №424 від 22.08.1991 року оформлено право власності на будинок та видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1991 року ОСОБА_4 Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 набув права власності на спірний будинок на підставі зазначеного рішення виконкому Костопільської міської Ради народних депутатів, як на новозбудований будинок, а не в порядку спадкування.

Покликання позивача на ст.528,549 ЦК УРСР (1963р) як на підставу визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право власності є не обгрунтованим, а позов таким, що не підла задоволенню.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -12 цього Кодексу.

Судом не встановлено підстав для визнання заповіту недійсним, він укладений з дотриманням вимог закону під час його нотаріального посвідчення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,60,209 ,212,214-215 ЦПК України, стст.528, 549 ЦК УРСР (1963р.), ст.ст. 1233,1247 ЦК України (2004р.), суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсними відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ: