Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 80
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 січня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 30 серпня 2003 року позивач уклав договір займу з ОСОБА_4, останній борг не повернув, а 21 червня 2006 року помер, зобовязання не виконане. Відкрилася спадщина, спадкоємці спадщину прийняли, але не розрахувалися по боргам, хоча розраховуватися чим є, розрахуватися можливо частково і спадковим майном, в добровільному порядку спір не вирішено, звертався до відповідачів для вирішення цього питання, отримав відмову. Вважає вказане незаконним. Просив, уточнивши свої позовні вимоги, визнати за позивачем право власності на визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, а саме ? частину домоволодіння № 35 по вул. Остапа Вишні м. Дніпропетровська, яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 21.3 кв. м., загальною площею 37.7 кв. м., душа літ. Д, шиферу, вбиральні літ. Е деревяної, навіса літ. Ж, огорожі, споруди, змощення № 1-14, I та розташовано на земельній ділянці площею 804 кв. м., задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнений позов визнала, підтвердивши пояснення представника позивача та мотиви позовних вимог і просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, надавши лист про відсутність заперечень проти позову і прохання слухати справу за наявними документами без неї. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності цього відповідача згідно з ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає уточнену позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 1995 року мати позивача - ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_4, після чого вона взяла собі прізвище чоловіка - ОСОБА_4. Після укладення шлюбу вона залишилася жити у будинку свого чоловіка, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Остапа Вишні, 35. До цього вони жили за вказаною адресою однією сім'єю з 1992 р. На той час вказаний будинок був у досить ветхому стані і вони після укладення шлюбу стали робити капітальний ремонт будинку.

Сімейні відносини між матір'ю позивача та її чоловіком були дуже добрими, він ставився до неї добре, тому між ОСОБА_4, позивачем та його рідним братом ОСОБА_6 також встановилися добрі стосунки, вони часто зустрічалися та підтримували відносини з чоловіком матері позивача. ОСОБА_1 багато допомагав своєму вітчиму по господарству, він в свою чергу інколи допомагав позивачу в веденні його справ, позивач приймав участь у проведенні ремонтних робіт, допомагав їх сім'ї грошима. Десь у жовтні 2003 року ОСОБА_4 звернувся до позивача з проханням позичити йому гроші у досить великому розмірі. Йому необхідна була грошова сума, яка була еквівалентною 30000 доларів США. На питання позивача про мету, на яку він бажав витратити вказану суму він відповів, що необхідно провести ремонт будинку, розрахуватися за автомобіль, який ним був придбаний в 2002 році, а також він бажав влаштувати свою справу. ОСОБА_1 займався бізнесом, який дозволяв йому заробляти добрі гроші і тому він вирішив надати вказану суму на тривалий період ОСОБА_4, позивач останньому довіряв, не сумнівався в тому, що він поверне вказану суму, крім того дані гроші він надавав члену своєї сім'ї і тому позивач погодився надати йому грошову позику у сумі 155000 грн.

30 серпня 2003 року позивач з ОСОБА_4 уклали договір займу, згідно до умов якого ОСОБА_1 передав йому вказану грошову суму у розмірі 155 000 гривень у присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Відповідно до п. 3 договору займу від 30 серпня 2003 року ОСОБА_4 зобов'язався повернути отримані ним гроші не пізніше ніж 28 лютого 2005 року, що повинно було бути підтверджено письмовою угодою про повернення грошей, яка посвідчувалася тими ж свідками, які були присутні при отриманні грошей у якості займу ОСОБА_4 Відповідно до умов статті 374 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору займу, за договором займу одна сторона (займодавець) передає іншій стороні в управління гроші або речі, визначені родовими ознаками, а зайомщик зобов'язується повернути займодавцю таку ж саму суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та якості.

21 червня 2006 року ОСОБА_4 помер, у зв'язку з чим зобов'язання щодо повернення займу виконано ним не було. Але після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Остапа Вишні, буд. 35, а також автомобіля НОМЕР_1 1997 року випуску. Після смерті ОСОБА_4 заповіту на користь кого-небудь із спадкоємців не залишив, а тому спадкоємцями за законом першої черги являються його дружина - ОСОБА_3, а також донька від першого шлюбу - ОСОБА_2

Відповідно до статті 1218 ЦК України крім переходу до спадкоємців прав, до них переходять і обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Дані обов'язки виражаються в виконанні боргових зобов'язань. Отже, на день смерті ОСОБА_4 мав боргові зобов'язання, які ним не були виконані у зв'язку з настанням смерті, яка позбавила його можливості виконати зобов'язання. Норма статті 1282 ЦК України передбачає обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, отриманого в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, якщо спадкоємці прийняли на себе спадщину, то вони прийняли на себе і зобов'язання спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 позивач звертався до спадкоємців з проханням виконати боргові зобовязання, які належали померлому, але у зв'язку з великою сумою боргу вони не в змозі виконати дане зобов'язання. У зв'язку з цим позивачем була подана заява до 1-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій він пред'явив вимоги спадкоємцям, які прийняли спадщину, повернути борг, що був за спадкодавцем. Враховуючи те, що спадкоємицею померлого ОСОБА_4, ОСОБА_3 в липні 2006 року отримані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких вона володіє ? даного будинку, інший відповідач має право на спадкування ? даного будинку. Тому позивач змінив позовні вимоги, які повинні бути задоволені відповідачами, відповідно до часток в спадщині, на які вони мають право, шляхом звернення стягнення на спадкове майно, відповідно до часток спадкоємців. ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 отримала ? частку спадкового майна ОСОБА_4, яка становить ? частину домоволодіння № 35 по вул. Остапа Вишні в м. Дніпропетровську, а відповідач ОСОБА_2 прийняла але юридично не оформила також ? частину даного домоволодіння, яка складає ? частку в спадковому майні ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Цивільним кодексом (ст. 536) передбачається сплата відсотків за користування чужими коштами. Згідно із ст. 530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов?язку не встановлений або визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з заявою про стягнення боргу в листопаді 2006 року, з цієї дати відповідачі стали його боржниками, а отже, він маю право вимагати з них стягнути суму боргу з штрафними санкціями. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. В даному випадку, в звязку з тривалим невиконанням своїх зобовязань відповідачами, період, за який слід нараховувати штрафні санкції, а також індекс інфляції з урахуванням розрахунку позивача за весь час прострочення, становить 1095 дні. Індекс інфляції за 2008 рік становить 122.3 %, в 2009 рік становив 112.3 %, в 2010 рік індекс інфляції становить 103.7 %. Отже з урахуванням положень закону розрахунок суми боргу становить: 155000 х 122.3 % = 189565 грн. 155000 = 34565 грн. за 2008 рік, 155000 х 112.3 % = 174065 грн. 155000 = 19065 грн. за 2009 рік, 155000 х 103.7 % = 160735 грн. 155000 = 5735 грн. за 2010 рік, 155000 + 34565 + 19065 + 5735 = 214365 грн. Розрахунок суми боргу з урахуванням 3 % річних за три роки прострочення: 155000 х 9 % = 13950 грн. сума боргу за три роки з 2008 рік по 2010 рік з урахуванням 3 % річних. Загальна сума боргу на сьогоднішній день складає: 155000 + 34565 + 19065 + 5735 + 13950 = 228315 грн.

Таким чином задовольнити вимоги позивача як кредитора, можливо лише зверненням стягнення в рахунок погашення боргових зобовязань відповідачів, шляхом визнання права власності на частку, яка належить відповідачам в спадковому майні, яке лишилося після смерті ОСОБА_4, який був боржником позивача . Враховуючи той факт, що сума боргу на день розгляду справи є досить великою, а законодавством (ч. 2 ст. 1282 ЦК України) передбачено, що вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено, враховуючи майновий стан відповідачів існує можливість невиконання рішення суду, що призведе до порушення прав позивача. Спадкоємці іншого майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги позивача як кредитора, не мають, а тому є єдина можливість виконання зобовязань спадкоємців перед позивачем - це задоволення його позовних вимог шляхом визнання права власності на спадкове майно, яке складається з домоволодіння № 35, розташованого по вул. Остапа Вишні в м. Дніпропетровську. Спадкове майно, яке належало ОСОБА_4, та на яке відповідачі мають право в порядку спадкування після його смерті, складається з ? частини домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Остапа Вишні, № 35, розташовано на земельній ділянці площею 804 кв. м., і належить ОСОБА_9, яка померла 26 березня 2005 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 липня 1999 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-2657, зареєстрованого в КП ДМБТІ ДОР 10 вересня 1999 року у реєстрову книгу № 47 за реєстровим № 130 та зареєстрованому в Державному ЕР прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 12306713 відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП Дніпропетровське МБТІ за № 8553375 від 06 жовтня 2005 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_4, який спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП ДМБТІ за № 8553375 від 06 жовтня 2005 року, дане домоволодіння складається з житлового каркасно-мазаного, обкладеного цеглою, будинку, літ. А-1, житловою площею 21.3 кв. м., загальною площею 37.7 кв. м., душа літ. Д, шифер, вбиральні літ. Е деревяної, навісу літ. Ж, огорожі, споруди, замощення № № 1-14,1.

Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Остапа Вишні, 35, вартість оцінюваного майна станом на 08 липня 2010 року, складає 401302 гривень. Боргові зобовязання спадкоємців, станом на липень 2010 року складають 228315 гривень, а тому сума боргу не перевищує вартість спадкового майна, отже за рахунок спадкового майна (? частина домоволодіння № 35 по вул. Остапа Вишні), яке відповідачі отримали в спадщину, цілком можливо задовольнити позовні вимоги і це не буде суперечити статті 1282 ЦК України, яка передбачає, що: «спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, отриманого в спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині». Враховуючи те, що боргові зобовязання відповідачів перед позивачем становлять суму, яка дорівнює 228315 грн., а розмір частки, на яку вони мають право після смерті ОСОБА_4 становить ? кожного із спадкоємців, Відповідачі повинні задовольнити позовні вимоги в рівних частках, а саме по 114157.5 грн.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, у звязку з необхідністю вирішити в правовому полі вищезазначене питання позивач вимушений звернутися з позовом до суду.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Відповідачі як співвласники спірного обєкту нерухомості не порушують прав фізичних та юридичних осіб, з позовом погодилися і вважають за необхідне поновити порушене право позивача.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, а саме ? частину домоволодіння № 35 по вул. Остапа Вишні м. Дніпропетровська, яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 21.3 кв. м., загальною площею 37.7 кв. м., душа літ. Д, шиферу, вбиральні літ. Е деревяної, навіса літ. Ж, огорожі, споруди, змощення № 1-14, I та розташовано на земельній ділянці площею 804 кв. м..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 13, 16, 319, 321, 358, 530, 536, 625, 1218, 1282 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме ? частину домоволодіння № 35 по вул. Остапа Вишні м. Дніпропетровська, яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 21.3 кв. м., загальною площею 37.7 кв. м., душа літ. Д, шиферу, вбиральні літ. Е деревяної, навіса літ. Ж, огорожі, споруди, змощення № 1-14, I та розташовано на земельній ділянці площею 804 кв. м..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -