Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-736/2010 р. Головуючий у І інстанції Семенченко О.М.
Категорія цивільна Доповідач Євстафіїв О.К.
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2010 року Апеляційний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді Шарапової О.Л.,

суддів: Євстафіїва О.К., Заболотного В.М.,

при секретарі Штупун О.М.,

за участю: представника відповідача юрисконсульта ВАТ

„СТ „Гарантія ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія на рішення Варвинського районного суду від 01 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ВАТ „СТ „Гарантія просить скасувати дане рішення і ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

У вересні 2009 р. останній предявив позов до ВАТ „СТ „Гарантія, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 54509 грн. 00 коп. страхового відшкодування, 300 грн. 00 коп. витрат по сплаті вартості послуг експерта з визначення розміру збитків, завданих пошкодженням його автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, 3% річних у сумі 3270 грн. 54 коп., втрати внаслідок інфляції в сумі 23220 грн. 82 коп. та понесені по справі судові витрати. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 13.06.2007 р. між ним і ВАТ „СТ „Гарантія укладено договір добровільного страхування належного йому автомобіля. 21.12.2007 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої його автомобіль зазнав механічних ушкоджень і яка згідно з вказаним договором страхування є страховим випадком. Проте відповідач протиправно відмовив йому у виплаті страхового відшкодування.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ВАТ „СТ „Гарантія на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 54222 грн. 00 коп., 300 грн. 00 коп. витрат по сплаті вартості послуг експерта з визначення розміру збитків, завданих пошкодженням його автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, 1335 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, 542 грн. 22 коп. на відшкодування сплаченого ним судового збору і 120 грн. 00 коп. понесених ним витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись із даним рішенням, відповідач посилається на наступне.

На час прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування товариству не було відомо про існування протоколу медичного огляду позивача для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння № 65 від 21.12.2007 р., складеного Прилуцькою районною лікарнею. Останній надав оригінал даного протоколу лише в ході судового розгляду справи. Матеріали справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 за фактом ДТП за участю його автомобіля також не містять протоколу медичного освідчення позивача.

Висновок суду про те, що ВАТ „СТ „Гарантія не зясувало усіх обставин настання страхового випадку, є безпідставним, оскільки товариством робились запити до Срібнянської та Варвинської районних лікарень на предмет підтвердження факту звернення до них ОСОБА_2, а те, що позивач звернувся до Прилуцької центральної районної лікарні, вони не могли передбачити.

Судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання товариства про направлення запиту до Прилуцької центральної районної лікарні з метою уточнення правомірності складення згаданого вище протоколу № 65 від 21.12.2007 р., встановлення наявності відповідних записів в реєстраційних документах приймального відділення лікарні, а також про виклик в судове засідання для допиту інспектора з дізнання ВДАІ Срібнянського району ОСОБА_4

Всупереч розясненням, викладеним у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, судом не прийнято рішення про передачу залишків застрахованого автомобіля товариству.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що відповідач не виконав своїх зобовязань, передбачених укладеним між ним і позивачем договором страхування, а тому страхове відшкодування, витрати по сплаті вартості послуг з визначення розміру збитків, завданих пошкодженням автомобіля останнього під час дорожньо-транспортної пригоди, та понесені ним по справі судові витрати підлягають стягненню з ВАТ „СТ „Гарантія. Суд також дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 не надано відповідачеві документа про проходження ним медогляду на предмет встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння, як то передбачено договором між ними, то решта позовних вимог (про стягнення неустойки, індексу інфляції і 3% річних від простроченої суми) задоволенню не підлягає.

Судом ІІ інстанції не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, місцевим судом на підставі належних і допустимих доказів по справі вірно встановлено наступне.

13.06.2007 р. між ОСОБА_2 та ВАТ „СТ „Гарантія був укладений договір добровільного страхування належного позивачеві легкового седан В автомобіля „Cherry Amylet А 15, реєстраційний № НОМЕР_1. Згідно із п. 20.1.4 даного договору страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування згідно з умовами договору. Пунктами 21.1.3 і 22.1 даного договору передбачено, що при настанні страхового випадку у вигляді дорожньо-транспортної пригоди страхувальник зобовязаний зробити медичне освідчення водія, який керував застрахованим транспортним засобом, на алкоголь та наркотики і надати страховикові довідку про це відповідного змісту разом з іншими оригінальними документами для прийняття ним рішення про виплату страхового відшкодування.

21.12.2007 р. на 185 км автодороги Київ-Суми сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля, яким в момент її скоєння керував ОСОБА_2 Внаслідок цієї пригоди автомобіль останнього зазнав механічних пошкоджень. За скоєння даної пригоди постановою Варвинського районного суду від 23.01.2008 р. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Відповідно до п. 19.2 договору страхування між сторонами ця пригода є страховим випадком.

ОСОБА_2 на виконання умов укладеного з ВАТ „СТ „Гарантія договору страхування надав даному товариству всі необхідні для отримання страхової суми документи, але він не виконав умову договору страхування в частині надання страховикові довідки про його медичне освідчення на алкоголь та наркотики.

Відповідач відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що він одразу після дорожньо-транспортної пригоди не звернувся в лікувальний заклад для медичного огляду на предмет встановлення факту вживання ним психоактивної речовини та стану спяніння, як це передбачено п. 21.1.3 укладеного між ними договору страхування.

Згідно з оригіналом протоколу медичного огляду ОСОБА_2 для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння № 65 від 21.12.2007 р., який складено Прилуцькою центральною районною лікарнею, позивач станом на 08 год. 35 хв. у цей день був тверезим (а.с.125). В ході провадження справи про адміністративне правопорушення про скоєння останнім зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди (яка одночасно є і страховим випадком) протилежне не встановлено, що жоден з учасників судового розгляду не заперечує. Крім того, представник ВАТ „СТ „Гарантія надав суду копію запиту до Прилуцької центральної районної лікарні з приводу того, чи звертався ОСОБА_2 до цієї установи в день настання страхового випадку, а також відповідь лікарні на даний запит з доданим до нього витягом з журналу обліку медичних освідчень на стан спяніння, згідно з якими позивач дійсно звертався у цей день до лікарні на предмет освідчення на стан спяніння і в результаті освідчення було встановлено, що він був тверезим.

З встановленого випливають наступні висновки.

Доказів, що спростовують відомості вказаного вище протоколу медичного огляду ОСОБА_2 для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння, суду не надано.

Підпункт „д пункту 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабміну України від 10.10.2001 р. № 1306 (з наступними змінами) приписує, що в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобовязаний повідомити про дану пригоду орган чи підрозділ міліції. Згідно з п/п п/п 4-8, 22, 30, 36 п. 4 Положення про державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабміну України від 14.04.1997 р. № 341, та згідно з ст.ст. 279-281 КпАП України, встановлення, в якому стані (тверезому чи нетверезому) перебуває водій автотранспортного засобу, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода, є невідємною складовою дізнання за фактами дорожньо-транспортних пригод та розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті, а отже - прямим обовязком осіб, які проводять таке дізнання й розгляд. Аналіз цих норм права у їх сукупності та взаємозвязку доводить до такого висновку. Передбачені п.п. 21.1.3 і 22.1 укладеного між сторонами договору страхування умови щодо обовязку ОСОБА_2 провести медичне освідчення водія, який керував застрахованим транспортним засобом, на алкоголь та наркотики і надати ВАТ „СТ Гарантія довідку про це відповідного змісту, які не виконано позивачем, є надмірною вимогою до позивача з боку відповідача у тих конкретних випадках, коли страховий випадок був предметом розгляду в ході провадження справи про адміністративне правопорушення про скоєння водієм застрахованого автомобіля дорожньо-транспортної пригоди. Тож дані умови в контексті спору між сторонами в силу ч.ч. 2, 4, 5, 7 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів є несправедливими; ці умови є справедливими лише у випадках, коли за фактом страхового випадку не проводилося дізнання і не порушувалася ні кримінальна справа, ні справа про адміністративне правопорушення. Тому невиконання ОСОБА_2 зазначених вище умов договору в даному конкретному випадку не тягне для нього негативних юридичних наслідків.

Отже відмова останньому у виплаті страхового відшкодування є протиправною.

Доводи апеляційної скарги вищенаведеного не спростовують.

Посилання ВАТ „СТ „Гарантія на те, що неприйняття місцевим судом рішення про передачу йому залишків застрахованого автомобіля суперечить розясненням, викладеним у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, є юридично неспроможним. Дане розяснення застосовується для врегулювання позадоговірних зобовязань, а між сторонами по справі виник спір з приводу договірних зобовязань.

Апеляційний суд вважає за необхідне постановити рішення по справі як на доказах, наданих учасниками судового розгляду до місцевого суду, так і на доказах, наданих суду ІІ інстанції, т.я. місцевим судом попередній розгляд справи проведено з грубими порушеннями вимог ст.ст. 130 ч. 6 п.п. 3-5, 131 ЦПК України, що вбачається з постановленої за наслідками попереднього розгляду справи ухвали від 18.12.2009 р. (а.с. 114).

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевірено у межах доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія відхилити, а рішення Варвинського районного суду від 01 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: