Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-1169/10 року
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської

області в складі:

Головуючого судді: Ніколаєвої І.К.

при секретарі: Карпенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Петропавлівської селищної ради про перерозподіл спадкового майна та визнання права власності на таке майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради про перерозподіл спадкового майна та визнання права власності на таке майно.

На підтвердження свого позову зазначають, що 11 лютого 2009 року помер їхній батько ОСОБА_3, на момент відкриття спадщини якому належали на праві приватної власності земельна ділянка (пай) та домоволодіння. На момент відкриття спадщини у померлого було два спадкоємця першої черги - це позивачі.

На момент смерті спадкодавця разом із ним проживав у спадковому домоволодінні ОСОБА_2, який відповідно до чинного законодавства можна вважати таким , що фактично прийняв спадщину. ОСОБА_1 не звернулась до нотаріальної контори через те, що вважала брата таким, що прийняв всю спадщину та в майбутньому належним чином оформить таке спадкове майно на своє ім.»я. Але в листопаді 2010 року ОСОБА_1 повідомили , що оформленням спадкового майна брат не займається та взагалі не бажає користуватись спадковою земельною ділянкою. 01.12.2010 року ОСОБА_1 надала до Петропавлівської державної нотаріальної контори заяву для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3, де їй відмовили через пропущення строку для звернення із заявою для отримання спадщини та зазначили, що на момент смерті спадкодавця разом із ним на день смерті був зареєстрований ОСОБА_2, який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька. ОСОБА_2 погодився на пропозицію сестри щодо перерозподілу спадкового майна шляхом його відмови від права на спадкування земельної ділянки на користь сестри, а сестра у свою чергу повинна відмовитись від права на спадкування домоволодіння на користь брата. Коли вони звернулись з відповідними заявами до Петропавлівської державної нотаріальної контори, то нотаріус їм повідомила про неможливість такого перерозподілу без судового втручання, адже ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства вважається таким, що вже отримав спадщину та відповідно пропустив строк на відмову від спадкового майна і тому нотаріально оформити такий правочин вона не має права, а отже нотаріус запропонувала обом спадкоємцям звернутись до суду.

Позивачі до судового засідання надали клопотання про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у їхню відсутність, просили позов задоволити у повному розмірі.

Відповідач до судового не з»явився, надав письмову заяву, якою проти задоволення позову не заперечували, просили позов задовольнити в повному розмірі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, то позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11 лютого 2009 року помер рідний батько позивачів - ОСОБА_3, свідоцтво про смерть серії І -КИ № 261001 видане 11.02.2009 року Петропавлівською селищною радою Дніпропетровської області, актовий запис 25 . На момент відкриття спадщини ( момент смерті спадкодавця ) ОСОБА_3 належали на праві приватної власності земельна ділянка (пай), загальним розміром 5,440Га, розташована на території Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області та домоволодіння № 95 по вул. Чапаєва в смт. Петропавлівці Дніпропетровської області. Спадкова земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ІІІ-ДП № 012429 виданого Петропавлівською селищною радою 12.12.2001 року на підставі рішення 27 сесії ХХШ скликання Петропавлівської селищної ради за№ 2994 від 07.11.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за серією Пп № 5382. Домоволодіння належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 27.08.1981 року державним нотаріусом Петропавлівської державноїнотаріальної контори за реєстровим № 1126 та зареєстрованого в Павлоградському МБТ1 04.10.1981 року за реєстровим № 22-12-2529.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Батьки та дружина спадкодавця померли досить давно. На момент відкриття спадщини у померлого було два спадкоємця першої черги - це позивачі, його рідні діти : ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На момент смерті спадкодавця разом із ним проживав у спадковому домоволодінні ОСОБА_2, який відповідно до чинного законодавства можна вважати таким , що фактично прийняв спадщину.

ОСОБА_1 не звернулась до нотаріальної контори на підставі ст.. 1270 ЦК України , тобто на протязі шести місяців, через те, що вважала брата таким, що прийняв всю спадщину та в майбутньому належним чином оформить таке спадкове майно на своє ім.»я. Але в листопаді 2010 року ОСОБА_1 повідомили , що оформленням спадкового майна брат не займається та взагалі не бажає користуватись спадковою земельною ділянкою.

01.12.2010 року ОСОБА_1 надала до Петропавлівської державної нотаріальної контори заяву для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 Тоді ж 01.12.2010 року державний нотаріус Петропавлівської державної нотаріальної контори надав на її ім.»я письмову відмову у вчиненні нотаріальних дій, які пояснив по-перше пропущенням ОСОБА_1 строку для звернення із заявою для отримання спадщини, по-друге зазначила той факт, що на момент смерті спадкодавця разом із ним на день смерті був зареєстрований ОСОБА_2, який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька.

Отримавши таку відмову ОСОБА_1 звернулась до брата із пропозицією щодо спільного оформлення спадкового майна. ОСОБА_2 погодився на пропозицію сестри щодо перерозподілу спадкового майна шляхом його відмови від права на спадкування земельної ділянки на користь сестри, а сестра у свою чергу повинна відмовитись від права на спадкування домоволодіння на користь брата. Коли вони звернулись з відповідними заявами до Петропавлівської державної нотаріальної контори, то нотаріус їм повідомила про неможливість такого перерозподілу без судового втручання, адже ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства вважається таким, що вже отримав спадщину та відповідно пропустив строк на відмову від спадкового майна і тому нотаріально оформити такий правочин вона не має права, а отже нотаріус запропонувала обом спадкоємцям звернутись до суду.

Отже на цей час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично спадкували за домовленістю кожен свою частку, але не можуть розпорядитися цим майном на свій розсуд, так як своєчасно не звернулись до нотаріальної контори кожен зі своєї сторони із заявами щодо отримання та відмови від спадкового майна.

Відповідно до ч.І ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, вона підлягає перерозподілу між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування » передбачений ст.549 ЦК ( ст. 1270 ЦК України в новій редакції ) шестимісячний строк для прийнятгя спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Отже враховуючи, що всі умови перерозподілу спадкового майна між сторонами виконано, сторони не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за кожним із них, право позивачів на спадкове майно з правом подальшого повного розпорядження таким майном обґрунтовано, суд вважає за доцільне визнати право власності на нерухоме майно за позивачами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1216, 1269, 1270, 1272, 1273, 1274 ЦК України та ст. ст. 208, 212-214 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Петропавлівської селищної ради про перерозподіл спадкового майна та визнання права власності на таке майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на спадкове майно, а саме на цілу частину земельної ділянки (пай), загальним розміром 5,440 Га, розташовану на території Петропавлівської селищної ради, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІП-ДП № 012429 виданого Петропавлівською селищною радою 12.12.2001 року на підставі рішення 27 сесії XXIII скликання Петропавлівської селищної ради за № 2994 від 07.11.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів па право приватної власності па землю за серією Пп № 5382.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на домоволодіння № 95 по вул. Чапаєва в смт. Петропавлівці Дніпропетровської області, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 27.08.1981 року державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1126 та зареєстрованого в Павлоградському МБТ1 04.10.1981 року за реєстровим № 22- 12-2529.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після дня його проголошення.

Суддя :