Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-266/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «ОСОБА_2 завод медичного устаткування», ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 Твійне, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Приватні нотаріуси ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання рішення про приватизацію та договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання укласти договір найму, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2007 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ВАТ «ОСОБА_2 завод медичного устаткування», ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Приватні нотаріуси ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання рішення про приватизацію та договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання укласти договір найму звернулась ОСОБА_9 в інтересах свого племінника ОСОБА_1, який відбуває покарання у Первомайській виправній колонії у Харківській області (№117) (а.с.6-8).

Позивач у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та представники позивача у судовому засіданні, посилалися на те, що позивач після смерті своєї матері у серпні 1990 року, переїхав жити до батька за адресою: АДРЕСА_1. На той час позивач був неповнолітнім ( у віці 9 років) та оселився у квартирі зі згоди свого діда ОСОБА_10 у якості члена сімї батька ОСОБА_11 З моменту вселення до вищевказаної квартири, позивач мав рівне зі своїм батьком та дідом право користування житловим приміщенням. Не дивлячись на те, що позивач з вересня 1991 року по липень 1996 року знаходився у школі-інтернаті №7, а потім з 01.09.1996 року по 25.05.1998 року навчався у ПТУ-20, він продовжував мешкати у спірній квартирі.

На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №2561 від 17 грудня 1998 року, будинок №8 по вул. Абхазькій, був переданий у комунальну власність територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_2 міської ради, а свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру було видано ВАТ «ОСОБА_2 завод медичного устаткування» 27.08.2001 року, згідно з розпорядженням №1854.

27 серпня 2001 року батько та дід приватизували спірну квартиру та отримали свідоцтво про право власності на житло. Оформленням усіх документів в органах приватизації займався ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої йому дідусем та батьком. 28 жовтня 2001 року вони продали спірну квартиру за договором купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3, оформленням усіх документів з продажу займався також ОСОБА_4

У подальшому, 17 травня 2003 року відповідач ОСОБА_8, діючий на підставі довіреності, виданої йому ОСОБА_3, уклав договір купівлі-продажу вищевказаної квартири з відповідачем по справі ОСОБА_5, яка безпідставно та незаконно виселила позивача з займаної квартири.

Приватизацію вищевказаної квартири позивач вважає незаконною та такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки на час проведення приватизації він був повнолітнім та постійно мешкав у даній квартирі, та жодної усної чи письмової згоди на її проведення не давав. Договори купівлі-продажу укладені у подальшому також є недійсними, оскільки суперечать чинному законодавству.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсними та скасувати розпорядження №1854 від 27.08.2001 року про приватизацію квартири АДРЕСА_2 та свідоцтво про право власності на дану квартиру, видане на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_11, визнати недійсними договори купівлі-продажу вищевказаної квартири від 28.10.2001 року та 17.05.2003 року, визнати за позивачем право користування житловим приміщенням - квартирою № 8 будинку №8 по вул. Абхазькій у м. Дніпропетровську, зобовязавши при цьому ОСОБА_2 міську раду укласти з ним договір найму житлового приміщення.

У судовому засіданні позивач та представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача ВАТ «ОСОБА_2 завод медичного устаткування» у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що при вселенні позивача до спірного приміщення не було дотримано встановленого законом порядку, а саме: відсутня письмова згода на вселення усіх членів сімї наймача, а також позивач так і не був приписаний в даному житловому приміщенні Крім того вони вважають, що рівного з іншими членами сімї .права користування жилим приміщенням набувають лише особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки, онуки не входять до вказаного переліку членів сімї наймача (а.с. 115-116).

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради у судові засідання не зявлявся, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 103, 114).

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_8 до суду так і не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 20, 30, 39, 42, 50, 59, 113).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, раніше у судовому засіданні 26.01.2009 року надав суду пояснення стосовно заявлених вимог, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вимоги є незаконними та необґрунтованими, вважає приватизацію такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки при оформленні первинних документів на приватизацію діяв від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які просили йому у цьому допомогти, позивач ОСОБА_1 на той час у квартирі не мешкав та він про нього від довірених осіб не чув.

Представники відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судових засіданнях проти позову заперечували, у звязку з тим, що вважають що спірна квартира АДРЕСА_3 придбана їхнім довірителем без будь-яких порушень чинного законодавства. Укладений договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально та зареєстрований у КП «ДМ БТІ» і тому відповідач ОСОБА_5 не є винною з проводу даного позову. Також звертали увагу суду на те, що збіг строк позовної давності, передбачений чинним законодавством.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу з застосуванням вимог п. 4 ст. 169 ЦПК на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи приватні нотаріуси ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не зявились, раніше у судовому засіданні 09.10.2009 року просили суд розглядати справу за їхньої відсутності та винести рішення відповідне до вимог чинного законодавства (а.с. 90). Пояснили суду, що посвідчили: договір купівлі-продажу квартири №8, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Абхазька, буд. 8 за реєстровим номером №4874 від 28 вересня 2001 року, сторонами якого були: продавець ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 27 серпня 2001 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_14, за реєстром №2783 від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_11; покупець ОСОБА_3 Твійна та договір купівлі-продажу цієї ж квартири за реєстровим номером №3778 від 17 травня 2003 року, сторонами якого були: продавець ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 10 квітня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстром №2728 від імені ОСОБА_3 Твійне; покупець ОСОБА_5, згідно чинного законодавства України, за наявності усіх необхідних документів.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача ВАТ «ОСОБА_2 завод медичного устаткування», відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, третіх осіб приватних нотаріусів ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_7, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали цивільної справи №2-1547/06 суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу у 1984 році батько позивача почав мешкати у спірній квартирі №8 по вул. Абхазькій у м. Дніпропетровську, загальною площею 25,5 кв. м. разом зі своїм батьком ОСОБА_10, який є дідом позивача та займав вказану квартиру відповідно до договору найму житлового приміщення.

У серпні 1990 року мати позивача ОСОБА_15 померла, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть (а.с. 15 №2-1547/06). Після чого, позивач, будучи неповнолітньою дитиною у віці 9 років у вересні 1990 року зі згоди свого діда та батька оселився у спірній квартирі.

З моменту вселення позивача у квартиру, він придбав рівне з дідом і батьком право користування житловою площею в спірній квартирі. У відповідності зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів родини, які проживають разом з ним, вселити у займане житлове приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згоди не потрібно. Особи, які вселилися в житлове приміщення як члени родини наймача, одержують рівне з іншими членами родини право користування житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами не було інших домовленостей.

Також судом встановлено, що з вересня 1991 року по липень 1996 року позивач перебував у школі-інтернаті № 7, з 01 вересня 1996 року по 25 травня 1998 року навчався у ПТУ-20, при цьому постійно мешкав у спірній квартирі, що підтверджується довідкою школи-інтернат № 7, довідкою 5-ої міської лікарні, довідкою ДУПП № 2, актом квартального комітету № 1, що ОСОБА_1 дійсно проживав з батьком і дідом в зазначений період часу (а.с. 9, 12, 13, 14 №2-1547/06).

До показів допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо не проживання позивача у спірній квартирі суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами.

У серпні 2001 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приватизували квартиру АДРЕСА_4, на що було видане свідоцтво про право власності від 27 серпня 2001 року та вони зазначені як співвласники цієї квартири. Оформленням документів в органі приватизації ВАТ «ОСОБА_2 завод медичного устаткування» займався ОСОБА_18 на підставі виданої довіреності від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 батька та діда позивача.

Після чого 28 жовтня 2001 року батько і дід позивача за договором, засвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6, продали приватизовану спірну квартиру відповідачеві по справі ОСОБА_3 (а.с. 84). Договір оформляв і укладав ОСОБА_18, на підставі довіреності виданої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 88).

17 травня 2003 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_8, за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_7, продала спірну квартиру відповідачу ОСОБА_5 (.а.с. 91).

Посилання позивача на те, що для приватизації спірної квартири не була отримана його згода, а також що про її здійснення він не був повідомлений, не спростовуються будь-якими наявними у справі доказами і тому суд вважає їх доведеними.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності зі ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку передбаченому законом.

Відповідно до п. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир у спільну власність здійснюється з письмової згоди усіх повнолітніх членів сімї, які постійно проживають у цій квартирі, у тому числі ті, які тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житлове приміщення.

Таким чином, у випадку відсутності письмової згоди члена сімї на приватизацію жилою приміщення, вона не може бути приватизована. У ході судового розгляду встановлено, у момент приватизації квартири та її продажу позивач був повнолітнім громадянином України, письмової та усної згоди на приватизацію спірної квартири не давав.

У зв'язку із чим, договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2001 року спірної квартири та договір купівлі-продажу від 17 травня 2003 року також є незаконними, оскільки при укладанні цих договорів було порушено вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ст. 48 ЦК України в редакції від 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 63 ЦК України від 1963 року угода, укладена від імені особи особою, не уповноважено на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює, і припиняє цивільні права і обовязки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Угода купівлі-продажу, позивачем схвалена не була.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача, суд приходить висновку, що приватизація спірної квартири й видача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свідоцтва про право власності здійснювалася з порушенням ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому рішення № 1854 від 27 серпні 2001 року про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на житлове приміщення, видане на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягають визнанню недійсними, оскільки приватизувавши квартиру без згоди позивача та уклавши з порушенням чинного законодавства подальші договори купівлі-продажу відповідачі позбавила позивача права користування спірною квартирою.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та вважає за необхідне їх задовольнити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 64, 65 ЖК України, ст. п. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державний житловий фонд», ст. ст. 48, 63 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. ст. 10, 11, 60, 79. 84, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_19 задовольнити.

Визнати розпорядження №1854 від 27.08.2001 року про приватизацію квартири АДРЕСА_5 та свідоцтво про право власності на дану квартиру видане на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 недійсними.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.10.2001 року , укладений між ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 27 серпня 2001 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_14, за реєстром №2783 від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та ОСОБА_3 Твійна.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 17.05.2003 року, укладений між ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 10 квітня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстром №2728 від імені ОСОБА_3 Твійне та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням квартирою №8 у будинку №8 по вул. Абхазькій у м. Дніпропетровську, загальною площею 25,5 кв. м.

Зобовязати ОСОБА_2 міську раду заключити з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_6.

Стягнути з ВАТ "ОСОБА_2 завод медичного устаткування" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 507 грн. 50 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 22 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровска, та подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду, також апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жотвневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Г.В. Черновськой