У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Гарванко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 року, -

встановила:

Оскаржуваним рішення суду задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Третьої Львівської державної нотаріальної контори, Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права на частку спадкового майна.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 складений на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений ОСОБА_4 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори 10 лютого 2000 року, зареєстрований в реєстрі за №1-273 за 2000 рік.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1, видане 19 вересня 2005 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, а саме на спадкове майно, будинок №6 по вул. Погідна в м. Львові.

Визнано недійсним витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок №6 по вул. Погідна в м. Львові, виданий ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" 01 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_2 право на частку спадкового майна, а саме на ? частку будинковолодіння №6 по вул. Погідна в м. Львові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що спадкодавець ОСОБА_3 укладаючи на неї заповіт діяла свідомо, це було її волевиявлення заповісти їй все своє майно.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦК України (в редакції 1963 року) угода укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною.

Згідно ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, для визначення правичину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті є недійсним, необхідно становити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. З метою встановлення такого стану громадянина в момент вчинення правочину, суд може призначити судово медичну експертизу.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_2 30 липня 1976 року одружилась з ОСОБА_6 та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. 08.02.1978 року ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаному будинку, постійно в ньому проживала і проживає по даний час.

ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 1989 року є власником будинку №6 по вул. Погідній в м. Львова.

10 липня 1999 року помер чоловік позивачки, син ОСОБА_3 ОСОБА_6.

02 листопада 2004 року помер другий син ОСОБА_3 ОСОБА_7.

Відповідачка по справі є внучкою ОСОБА_7 та правнучкою ОСОБА_3, яка померла 03.11.2003 року.

10 лютого 2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, яким все належне їй майно, а саме житловий будинок №6 по вул. Погідній в м. Львові, заповіла своїй правнучці ОСОБА_1.

Згідно висновку посмертної судово психіатричної експертизи від 28.09.2007 року, ОСОБА_3 на момент складення заповіту 10 лютого 2000 року важким хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, а виявляла розлади особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження з наростаючим психоорганічним синдромом. Наявні в неї розлади психічної діяльності, хоча і не досягали рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливали на достатнє правильне сприйняття подій, планування та цілеспрямовану діяльність. Тому за своїм психічним станом, 10 лютого 2000 року, на момент складання заповіту ОСОБА_8, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції вірно виходив з того, що покійна ОСОБА_3 була похилого віку, страждала на різні захворювання, потребувала допомоги, та укладаючи заповіт не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачка по справі ОСОБА_2 після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 залишилась проживати в спірному будинку разом з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_7.

Судом безспірно встановлено, що позивачка по справі проживала разом з спадкодавцем однією сімєю більше пяти років, доглядала її, оплачувала всі комунальні послуги та після її смерті залишилась проживати у будинку, так як іншого житла не має. А тому судом вірно було визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку будинковолодіння №6 по вул. Погідна в м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 Оскільки право на спадкування за законом, після визнання недійсним заповіту набуває внучка ОСОБА_3 ОСОБА_9 на ? частини спадщини, яка належала б її батькові якщо би він жив на час смерті ОСОБА_3, а саме ? частини.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Суддя: