Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

14 грудня 2010 р. Справа № 2- 1121/10

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 26.08.2010 року, позивач прохає:

1. Відібрати її сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від його батька ОСОБА_4, і повернути сина їй, тобто за попереднім місцем проживання;

2. Стягнути з відповідача на її користь 7 000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач з 25.09.2005 року перебували у шлюбі, який був розірваний 25.02.2009 року. Спільно подружжя не проживає з 22.11.2008 року. Від шлюбу сторони мають одну дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Вільногірського міського суду від 25.02.2009 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, суд встановив, що спору між ними стосовно того, з ким буде проживати син, немає, син буде проживати з позивачем. У вересні 2009 року відповідач без згоди з позивачем забрав сина ОСОБА_6 до себе, і позивач змушена була звертатися до суду з позовною заявою щодо відібрання дитини у відповідача. Згідно рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області від 08.10.2009 року у цивільній справі № 2-879/09 син ОСОБА_6 був відібраний у відповідача.

В жовтні 2009 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради щодо визначення режиму спілкування між ним та сином ОСОБА_6. Згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 21.10.2009 року № 474, було вирішено, що відповідач має право спілкуватися з сином, без присутності позивача, за місцем проживання відповідача, по суботах та неділях 3 10.00 год. до 19.00 год.

Однак, відповідач, в порушення рішень Вільногірського міського суду від 25.02.09 р. про розирвання шлюбу, та від 08.10.2009 року про відібрання дитини, якими встановлено місце проживання дитини місце проживання позивача, в порушення рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 21.10.2009 р. № 474, 19.09.2010 року, близько, 16.00 годин забрав сина ОСОБА_6 без згоди позивача із ДУ № 6 і поїхав з ним до м. Ялти, Автономної Республіки Крим, про що відповідач повідомив позивача з допомогою телефону та телеграми. Таким чином, відповідач свідомо, протиправно змінив місце проживання сина ОСОБА_6.

Згідно ч.1 ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Внаслідок протиправних дій відповідача у вигляді самовільної зміни місця проживання сина позовача, їй спричинено моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань та хвилювань за сина, була стурбована тим, що відповідач цинічно порушує закон і її права відносно сина ОСОБА_6.

Надалі позивач посилається на вимоги ст.23, ст. 1167 ч.1 ЦК України та ч.2 ст. 162 СК України і визначає в грошовому вимірі спричинену їй відповідачем моральну шкоду на суму 7 000.00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі, але уточнили, що відповідач дитину повернув позивачу добровільно 12.09.2010 року. Із їх додаткових пояснень витікає, що позивач для повернення сина зверталася до органів внутрішніх справ. У звязку з зміною місця проживання дитини відповідачем, позивач зазнала значних душевних страждань, змушена була приймати заходів для повернення сина. Письмові заперечення відповідача спростовуються тим, що позивач влітку 2010 року возила сина на оздоровлення до моря, а рішення Вільногірського міського суду від 16.04.2010 року згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, ОСОБА_3 позов підтримала та пояснила, що стосунки між сторонами були напружені. Для відповідача за рішенням виконкому встановлювався графік для спілкування з дитиною. Позивач звернулася в виконком, коли відповідач забрав дитину, вона була дуже знервована. Їй надали пораду, звернутися до міліції. На думку представника, внаслідок дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди.

Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, але сам був повідомлений про місце, дату і час судового засідання належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки. З врахуванням думки позивача та його представника, представника третьої особи, які не заперечували проти проведення судового розгляду справи за відсутності відповідача, суд на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України на місці ухвалив розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання без поважних причин. Разом з тим, відповідач надав до суду письмове заперечення на позов, із якого витікає, що відповідач оспорив в судовому порядку рішення виконкому Вільногірської міської ради щодо встановлення порядку спілкування його з сином ОСОБА_6. Оскільки рішення суду на час розгляду справи не набрало чинності тому, що справа знаходилася на розгляді в Апеляційному суді Дніпропетровської області, то на його думку, остаточно режим спілкування з дитиною не був визначений. 19.08.2010 року він без дозволу позивача забрав сина о 16.00 годин з дитячого закладу і виїхав з ним до м. Ялти, повідомивши про це позивача телеграмою. Його дії стосовно дитини були направлені на оздоровлення дитини, а не задоволення якихось особистих амбіцій, чи на спричинення морального болю позивачу.

Після повернення син в той же день був переданий позивачу. Відповідач вважає, що місце проживання сина він не змінював, рішення Вільногірського міського суду від 08.10.2009 року про відібрання дитини не порушував, дитину було відібрано і рішення було виконано, суд не забороняв йому спілкуватися з дитиною, чи брати участь у її оздоровленні без участі позивача. Відповідач вважає, що діяв виключно в межах своїх батьківських прав та обовязків і, виключно, в інтересах дитини. Стосовно спричинення моральної шкоди позивачеві, то відповідач вважає, що моральної шкоди немає, а є особисті емоції позивача, яка створює йому перешкоди в спілкуванні з сином, не зважаючи на те, що діє не в інтересах дитини, так як сама позивач і не планувала оздоровлення дитини. До заперечень відповідач додав ксерокопії 4-х вхідних білетів в музей «Поляна сказок», 2-х вхідних білетів в дельфінарій, 2 розрахункових білетів, згідно яких було придбано дитячий одяг, іграшки на суму 350 грн. та 940 грн.

Із показань свідка ОСОБА_7 витікає, що від її знайомої ОСОБА_1 21.08.2010 р. їй стало відомо, що її колишній чоловік забрав їх дитину з дитячого садка і повідомив, що приведе дитину о 8-й - 9-й годині вечора. Потім повідомив, що приведе дитину ранком. Після чого повідомив, що вони з сином уже перебувають у моря. Позивач плакала, не могла заспокоїтися, їй давали заспокійливих ліків валерянки. Після цього позивач також всі дня часто плакала, повідомила через неділю, що дитина перебуває біля Чорного моря.

Згідно копії рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 08.10.2008 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відібрання та повернення дитини малолітнього ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії рішення виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, № 474 від 21.10.2009 року, надано дозвіл ОСОБА_4 на спілкування з малолітнім сином ОСОБА_6 без присутності матері ОСОБА_1, за місцем його проживання по суботах та неділях з 10.00 до 19.00 годин.

Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені позивач та відповідач.

Згідно копії рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 16.04.2010 року, 08.10.2008 року, задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення способу та порядку участі батька у вихованні малолітньої дитини в порядку усунення перешкод з боку матері дитини, надано дозвіл ОСОБА_4 на періодичні побачення та спілкування з малолітнім сином ОСОБА_6 без присутності матері ОСОБА_1, за місцем його проживання по суботах та неділях з 10.00 до 19.00 годин, за умови, якщо ці дня для батька є вихідними. В задоволенні позову в іншій його частині відмовлено та запропоновано позивачу питання щодо організації відпочинку дитини в період його літньої відпустки узгоджувати з матірю дитини.

Згідно копії ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2010 року, рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 16.04.2010 року, залишено без змін.

Згідно копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 року, винесеної органом дізнання Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 19.08.2010 р. з письмовою заявою звернулася ОСОБА_1, яка прохає надати допомогу у поверненні її сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого 19.08.2010 року о 16.00 годин без її відома забрав з ДУ № 6 її колишній чоловік ОСОБА_4. В ході зясування обставин був встановлений звязок по мобільному телефону з ОСОБА_4, який повідомив, що він говорив своїй колишній дружині, що хоче повезти сина на море і вона не була проти, але в середині серпня 2010 року він з ОСОБА_1 посварився і 19.08.2010 року забрав сина і поїхав на море, оскільки боявся, що вона його не відпустить. Також повідомив, що привезе сина 05.09.2010 року. В порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутності складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України.

Суд вважає, що спірні правовідносини між сторонами виникли із факту протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини її батьком без згоди на це матері, з якою мешкала дитина на підставі закону та судових рішень, що спричинило матері дитини моральної шкоди.

Враховуючи пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, за наступних підстав.

Сторони мають спільну малолітню дитину, яка, відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами і рішення суду про відібрання дитини та згідно рішення органу опіки та піклування проживає постійно з позивачем. Відповідач в порушення рішення виконкому Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області, № 474 від 21.10.2009 року, яким встановлено було порядок його спілкування з малолітнім сином ОСОБА_6, 19.08.2010 року без згоди матері дитини забрав сина з дитячого закладу та відвіз його на тимчасове проживання для оздоровлення в м. Ялту, Автономної Республіки Крим, звідки вернувся з дитиною 12.09.2010 року і відразу повернув її позивачу. Внаслідок таких самовільних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки їй довелося зазнати значних душевних страждань, викликаних переживаннями за долю її малолітньої дитини, з якою її протиправно розлучив відповідач, який раніше вчиняв уже аналогічні дії що підтверджується рішенням Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 08.10.2008 року про відібрання дитини у відповідача. Дитина проживала в іншому місці більше 20 днів, протягом яких її матері завдавалося душевних страждань.

Згідно ст. 141 СК України, 1. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 158 СК України, 1. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. 2. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ч. 1ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 162 СК України, 1. Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. 2. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Згідно ст. 29 ЦК України, 1. Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,

квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. 4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 23 ЦК України, 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка

завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги

розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,

В звязку з тим, що відповідач після подачі позову добровільно повернув дитину позивачу, то в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Суд вважає, що факт незаконної зміни місця проживання дитини відповідачем без згоди на це матері дитини, тобто позивача, є доведеним і, фактично, цей факт підтверджує сам відповідач. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що незаконними діями відповідач порушив батьківські права позивача, чим завдав їй моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. З врахуванням інтенсивності, глибини моральних страждань, перенесених позивачем, та їх довгого плину у часі, з врахуванням тих обставин, що відповідач діяв в інтересах дитини і що його дії не привели до негативних наслідків для дитини, враховуючи принципи справедливості та розумності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача для відшкодування моральної шкоди 1 000.00 грн., що, на думку суду, буде достатнім для компенсації позивачу перенесених душевних страждань.

Розподіляючи судові витрати, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат в виді судового збору (державне мито) у розмірі 08.50 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37.00 грн.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222 - 233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає АДРЕСА_1, (інші дані відсутні) на користь ОСОБА_1, 09.06.1986 р. н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, і/к № НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, кім. 4, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, - 1045.50 грн. (одну тисячу сорок пять гривень 50 копійок), із яких: 1000 грн. для відшкодування моральної шкоди, 08.50 грн. для відшкодування судових витрат в виді: судового збору, 37.00 грн. для відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відмовити у відібранні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від його батька ОСОБА_4 та в поверненні дитини її матері ОСОБА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення протягом двох днів з часу його проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.