Справа №22ц-1316 Головуючий у 1-ій ОСОБА_1
Категорія - 47 Доповідач в апеляц. інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Шандри М.М.

При секретарі: Панчук І.С.,

за участі позивача ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 січня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.08.2003 року, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось, з вересня 2008 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 січня 2010 року задоволено, та постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_3В та ОСОБА_4.

Дане рішення суду відповідач ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку. Апелянт зазначає, що таке ухвалене в попередньому судовому засіданні з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного зясування всіх обставин, що мають значення для справи, без надання можливості примирення подружжя та збереження шлюбу, без врахування інтересів малолітньої дочки. Просить рішення суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.112 СК України, при вирішенні питання щодо розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

В апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду справи апелянт ОСОБА_4 категорично заперечує проти розірвання шлюбу, покликаючись на інтереси дитини та можливість подальшого спільного життя з позивачем і збереження сім`ї, стверджує, що в попередньому судовому засіданні суду першої інстанції не визнавала позовні вимоги.

При постановленні рішення в попередньому судовому засіданні суд поверхнево дослідив фактичні обставини справи та не вживав жодних заходів для примирення сторін. При цьому, покликання в рішенні суду на визнання ОСОБА_4 позовних вимог є сумнівним, оскільки остання дані обставини категорично заперечує.

Протокол попереднього судовго засідання від 27 січня 2010 року, що міститься в матеріалах справи не є процесуальним засобом фіксації судового процесу, що пердбачений ст.197 ЦПК України, а тому викладені в ньому пояснення сторін не мають доказовго значення для об`єктивного встановлення їх позицій при попередньому розгляді справи та доведення того, що відповідач дійсно визнала позов на даній стадії судового процесу.

В той же час, позивач на підтвердження своїх вимог не навів достатьо переконливих і беззаперечних доказів того, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, інтересам подружжя вцілому чи їх малолітній дитині.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги вимоги ст.130 ЦПК України та ст.112 СК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено як з порушенням вимог процесуального так і матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.110-112 СК України, ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 січня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 Валерієвною, зареєстрованого 2 серпня 2003 року у міському відділі РАГС Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1757 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Шандра М.М.

ОСОБА_2