Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №2-886/10
РІШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого Шевченко І.І.

при секретарі Балакіній С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради, третя особа: Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1407 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_4 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 05.07.2000 р. належала земельна ділянка площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських, а також для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1

Отже, після смерті ОСОБА_4 залишились вищезазначені житловий будинок та земельна ділянка.

Заповіт на своє майно, в тому числі і житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_4 складений не був.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP (який діяв на момент смерті ОСОБА_4.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 залишились двоє спадкоємців першої черги, а саме: його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1.

Дружина ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, дочка, тобто позивач, не бажаючи приймати спадщину батька, відмовилась від неї на користь матері.

У зв'язку з прийняття спадщини, державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2, згідно договору дарування від 11.12.2001 р., подарувала житловий будинок дочці, тобто позивачу, однак на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку не встигла оформити право державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла.

За життя ОСОБА_2 також не складала заповіт на спадщину, яка залишилась після неї.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини матері ОСОБА_2, на підставі чого державним нотаріусом було видано свідоцтва на право на спадщину на грошові вклади ОСОБА_2

Також, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора надала позивачу запит, відповідно до якого просила надати позивачу державний акт на земельну ділянку, який як повідомили позивачу в нотаріальній конторі необхідно для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Отримавши запит нотаріальної контори, позивач звернулась до Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку площею на ім'я ОСОБА_2

Однак, посадові особи Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі повідомили Позивачу, що ОСОБА_2 за життя згідно свідоцтва про право на спадщину не виготовляла державний акт на своє ім'я. У зв'язку з чим, державний акт Позивачу на померлу особу, а саме ОСОБА_2, виданий не може бути. Тому позивачу було рекомендовано звернутись до суду щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на спадкову земельну ділянку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не встигла оформити на себе державні акти на право власності на земельну ділянку, позивач не може оформити через Кагарлицьку районну державну нотаріальну контору спадщину на земельну ділянку площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських, а також для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 яка належала її матері ОСОБА_2

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Позивач в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутність та свої позовні вимоги вона підтримує повністю.

Представник відповідача позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи в особі управління Держкомзему в Кагарлицькому районі в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в особі Кагарлицької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_4 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 05.07.2000 р. належала земельна ділянка площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських, а також для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1

Отже, після смерті ОСОБА_4 залишились вищезазначені житловий будинок та земельна ділянка.

Заповіт на своє майно, в тому числі і житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_4 складений не був.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP (який діяв на момент смерті ОСОБА_4.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 залишились двоє спадкоємців першої черги, а саме: його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1.

Дружина ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, дочка, тобто позивач, не бажаючи приймати спадщину батька, відмовилась від неї на користь матері.

У зв'язку з прийняття спадщини, державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2, згідно договору дарування від 11.12.2001 р., подарувала житловий будинок дочці, тобто позивачу, однак на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку не встигла оформити право державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла.

За життя ОСОБА_2 також не складала заповіт на спадщину, яка залишилась після неї.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини матері ОСОБА_2, на підставі чого державним нотаріусом було видано свідоцтва на право на спадщину на грошові вклади ОСОБА_2

Також, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора надала позивачу запит, відповідно до якого просила надати позивачу державний акт на земельну ділянку, який як повідомили позивачу в нотаріальній конторі необхідно для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Отримавши запит нотаріальної контори, позивач звернулась до Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку площею на ім'я ОСОБА_2

Однак, посадові особи Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі повідомили Позивачу, що ОСОБА_2 за життя згідно свідоцтва про право на спадщину не виготовляла державний акт на своє ім'я. У зв'язку з чим, державний акт Позивачу на померлу особу, а саме ОСОБА_2, виданий не може бути. Тому позивачу було рекомендовано звернутись до суду щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на спадкову земельну ділянку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не встигла оформити на себе державні акти на право власності на земельну ділянку, позивач не може оформити через Кагарлицьку районну державну нотаріальну контору спадщину на земельну ділянку площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських, а також для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 яка належала її матері ОСОБА_2

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, а тому позовні вимоги позивача задовольнити та визнає за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1407 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.. ст. 78, 81, 88, 116, 118, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, ст. 1218, 1225 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради, третя особа: Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Кагарлицька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1407 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко