АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: про стягнення суми Доповідач Колтунова А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Колтунової А.І.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Костенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_5 про стягнення суми, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-ті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

12 травня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Позивач вказував, що 21 лютого 2006 року він позичив відповідачу суму, що еквівалентна 40 тис. доларів США.

Повернення грошей було оговорено в продовж місяця з моменту предявлення першої вимоги.

Наприкінці 2008 року він звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про повернення йому боргу, але 31 грудня 2008 року відповідач повернув гроші в розмірі 10 тис. доларів США, а 01 березня 2009 року 3 тис. доларів США.

Борг в сумі 27 тис. доларів США, ОСОБА_3 повертати відмовився, посилаючись на відсутність у нього коштів.

У звязку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу, що еквівалентна 27 тис. доларів США, яка на момент предявлення позову складає 216 тис. гривень, а також 50 тис. гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

17 грудня 2009 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, вказуючи, що даний договір в порушення вимог ч. 3 ст. 65 СК України був укладений без її згоди.

В звязку з чим, на підстав ст. 203 ЦПК України ОСОБА_5 просила суд задовольнити її позовні вимоги.

26 квітня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4 про визнання договору позики від 21 лютого 2006 року недійсним, посилаючись на те, що цей договір був укладений між ними внаслідок впливу тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки суму еквівалентну 40 000 доларів США йому необхідно було внести в торгівельний оборот спільної з ОСОБА_6 підприємницької діяльності задля уникнення банкрутства підприємства.

Відповідач згоден повернути позивачу первісну суму з урахуванням фактично погашеного боргу.

ОСОБА_4 проти задоволення зустрічних позовів заперечував.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 21 лютого 2006 року на користь ОСОБА_4 213613, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1700 грн. та 250 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1950 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-ті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким зменшити суму боргу до 136 350 грн., посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає висновки суду першої інстанції про те, що він повинен повернути гроші ОСОБА_4 в доларовому еквіваленті такими, що суперечать вимогам ст. 1049 ЦК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх представники підтримали апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 213 613,20 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до письмових доказів, які містяться у справі, між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 гроші в сумі еквівалентній 40 000 доларів США, які повинен був повернути протягом місяця з першої вимоги. ОСОБА_3 повернув гроші в сумі 13 000 доларів США. Таким чином, борг складав 27 000 доларів США, які відповідач повинен був повернути позивачу по курсу долару США до гривні України на день ухвалення рішення суду.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, так як вони зроблені у відповідності до зібраних по справі доказів, вимог ст.ст. 1049, 1050 ЦК України.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 21 лютого 2006 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 гроші в сумі еквівалентній 40 000 доларів США, які повинен був повернути протягом місяця з моменту першої вимоги (а.с. 5).

31 грудня 2008 року ОСОБА_3 було повернуто ОСОБА_4 гроші в сумі 10 000 доларів США, а 01 березня 2009 року в сумі 3 000 доларів США (а.с. 173). ОСОБА_3 власноручним підписом затвердив, що залишок боргу складає 27 000 доларів США (а.с. 173).

Судом достовірно встановлено, не оспорюється сторонами, що на день ухвалення рішення вказана сума боргу ОСОБА_3 погашена не була.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 повинен повернути ОСОБА_4 вищевказану суму боргу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і про те, що сума боргу повинна визначатися виходячи з суми еквівалентній долару США до гривні України на день ухвалення рішення, оскільки сторони визначились із погашенням суми боргу відповідно до доларового еквіваленту.

Крім того, при уточненні суми боргу, при частковому його погашенні, сторони також визначились повернути залишену частину боргу в доларах США, письмово вказавши, що кінцева сума боргу складає 27 000 доларів США (а.с.173).

В звязку з чим, викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3, про те, що борг підлягає поверненню в сумі еквівалентній курсу долара США до гривні України на день оформлення договору позики, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дані доводи суперечать умовам договору, укладеного між сторонами.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення першої інстанції у вищевказаній частині.

Погоджується колегія суддів з рішенням суду першої інстанції і в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-ті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору позики від 21 лютого 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, недійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При розгляді справи як в суді першої, так і в апеляційній інстанції ОСОБА_3 не було надано допустимих доказів, які підтверджують, що вищевказаний договір був укладений під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась.

Доводи апелянта відносно того, що йому необхідно було внести певну суму в бізнес для того, щоб уникнути банкрутства, колегія суддів не приймає до уваги, так як на їх підтвердження не надано ніяких доказів.

Безспірно встановлено, що на день укладення спірного договору позики ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 не перебувала (а.с. 164), в звязку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що письмова згода ОСОБА_5 на укладення даного договору потрібна не була (а.с. 164). Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 65 СК України при укладенні вказаного договору не порушені.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди ухвалене відповідно до зібраних по справі доказів, розяснень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка.

На підставі викладеного колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч. 1 ст.307, ст. 308, ст. 313, 315, 319, ч. 1 ст. 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді колегії: