У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Луньо К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2010 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Санаторій "Кришталевий палац", третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та порушення інших трудових прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Згідно з абз. 2 п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві ( в установі, організації ) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Як наведено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 наказом №120 від 13 вересня 1977 року прийнята на роботу на посаду медичної сестри в 2-й спальний корпус санаторію "Кришталевий палац".

Згідно наказу №70-к від 03 вересня 2009 року, з метою раціонального використання кадрів та у відповідності до вимог Класифікатора професій 2005, згідно яких реєстратора медичного віднесено до технічних службовців, та у межах кваліфікації і трудового договору сестри медичної, що не протирічить посаді, на яку було прийнято вперше при оформленні на роботу в санаторій, ОСОБА_1 переміщено з посади сестри медичної приймального відділення на посаду сестри медичної терапевтичного відділення №2, що не протипоказана її здоров'ю, зберігши за нею посадовий оклад, режим роботи з 5 вересня 2009 року.

Наказом №83-к від 29 вересня 2009 року за невихід без поважних причин на робоче місце в терапевтичне відділення №2 згідно графіка 5 вересня (денна зміна) та 6-7 вересня 2009 року (нічна зміна), що являється грубим порушенням трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку, сестрі медичній ОСОБА_1 оголошено догану. Наказано оплату за роботу 5 вересня (денна зміна) та 6-7 вересня 2009 року (нічна зміна) не проводити, поставити ОСОБА_1 до відома, що в разі повторення подібних порушень, до неї будуть застосовані більш суворі заходи впливу та старшому інспектору з кадрів ОСОБА_3 ознайомити сестру медичну ОСОБА_1 з даним наказом під особистий підпис.

Наказом №93-к від 26 жовтня 2009 року звільнено сестру медичну (терапевтичне відділення №2) ОСОБА_1 по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку невихід на роботу в терапевтичне відділення №2, з 26 жовтня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та порушення інших трудових прав, суд першої інстанції вірно виходив з того, що 03 вересня 2009 року відбулося переміщення позивачки на тому ж підприємстві на інше робоче місце на тій же посаді, що відповідно до ч.2 ст. 32 КЗпП України не потребує згоди працівника та повідомлення його про це за два місяці. Оскільки фактично ОСОБА_1 категорично відмовилася працювати на тій же посаді в іншому відділенні і до роботи не приступила, починаючи з 05 вересня 2009 року на роботу для виконання своїх трудових обов'язків не з'являлася, за що до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, та повторно не з'явилась на роботу з 26 жовтня 2009 року, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано звільнив її за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а відтак підстав для поновлення її на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Крім того, у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників у окремих підрозділах ДП "Санаторій "Кришталевий палац" та реформування приймального відділення, виведення із штату посад сестер медичних у приймальному відділенні та введення відповідно до вимог Класифікатора професій ДК 003:2005 посад реєстраторів медичних адміністрацією підприємства в 2009 році була створена Комісія по скороченню штату та чисельності працівників ДП "Санаторій "Кришталевий палац".

На засіданнях комісії по скороченню штату та чисельності працівників ДП "Санаторій "Кришталевий палац" 19 та 21 травня 2009 року ОСОБА_1 пропонувалася посада реєстратора медичного, вона в усній формі погодилась на майбутнє переведення на таку посаду, але відмовилась писати заяву про переведення, а також відмовилась підписувати акт відмови від запропонованих інших посад в лікувальному корпусі, терапевтичному відділенні №2, урологічному відділенні №4. За даними фактами членами комісії було складено відповідний акт.

Покликання апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: