Справа № 2-1/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про визнання права власності на частину квартири, визнання в частині недійсним договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обовязків покупця та виселення з квартири, співвідповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів орган опіки та піклування ОСОБА_6 районної державної адміністрації Чернігівської області, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачами, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Семенівського районного суду Чернігівської області поданий позов, на основі якого відкрите провадження у даній цивільній справі, до відповідачів, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, за змістом якого позивачами заявлено позовні вимоги: 1.визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; 2. визнати в частині недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_1; 3. перевести на ОСОБА_9 права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, який укладений між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_1; 4. виселити відповідача ОСОБА_1 разом із членами її сімї з квартири АДРЕСА_3. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у позові зазначили про те, що ОСОБА_3 разом із дитиною, ОСОБА_4, проживали разом з батьками ОСОБА_3 у трикімнатній квартирі державного житлового фонду з 15 червня 1990 року по 1997 рік АДРЕСА_4. У 1993 році батько та мати ОСОБА_3 приватизували квартиру. ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 не брали участь у приватизації, і, на думку позивачів, їх безпідставно позбавили права на приватизацію державного житлового фонду. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на приватизацію було поновлене та внесено зміни у свідоцтво про право власності на житло, яке видане виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради 07 жовтня 1999 року. Таким чином право власності на вказану квартиру виникло у чотирьох осіб у рівних частках по 1/4 частині матері ОСОБА_5, батькові ОСОБА_10, доньці ОСОБА_3 та дитині ОСОБА_4. 03 березня 2000 року помер ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкоємцем 1/4 частини ОСОБА_10 стала ОСОБА_5. Відповідно до цивільного законодавства до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проте, у свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що спадкове майно складається з 1/2 частини квартири, хоча, як вже зазначалось, раніше ОСОБА_10 належала 1/4 частина квартири. Відповідно до норм права свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки ОСОБА_5 мала право спадкувати лише 1/4 частину квартири, а не 1/2 частину, то необхідно частково визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, в частині спадкування 1/4 частини квартири. Після внесення таких змін до свідоцтва про право на спадщину за законом частки співвласників розподіляються таким чином: ОСОБА_5 має належати 1/2 частина квартири (1/4 на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/4 на підставі свідоцтва на спадщину за законом), ОСОБА_3 має належати 1/4 частина квартири та ОСОБА_4 також 1/4 частина квартири. У 2004 році ОСОБА_5 продала усю квартиру ОСОБА_1, хоча мала право продати лише 1/2 частку квартири. Отже, продаж 1/2 частки квартири, яка належить ОСОБА_11 та ОСОБА_4, слід визнати недійсною. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені для правочинів. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хочуть зазначити, що при продажу 1/2 частини квартири були порушені їх права як співвласників, а саме право на переважну перед іншими особами купівлю. Відповідно до цивільного законодавства у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами право на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, а у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі, співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця. Тому, слід перевести на сторону позивачів права покупця. Крім того, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 вселилася у квартиру разом із членами своєї сімї. Отже, після визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині та переведення на сторону позивачів прав покупця ОСОБА_1 разом із членами її сім'ї має бути виселено. Також ОСОБА_1 має бути виселено у звязку з тим, що це приміщення необхідне для проживання позивачеві ОСОБА_3 і членам її сімї.

У попередньому судовому засіданні ухвалою суду у справі були залучені як співвідповідачі малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8, котрі проживають разом з батьками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3, та як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів орган опіки та піклування ОСОБА_6 районної державної адміністрації Чернігівської області, оскільки справа стосується, поряд з іншим, і малолітніх осіб, до яких звернена позовна вимога стосовно виселення (а.с. 100-102).

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, сутність яких зводиться до того, що вони позов підтримують.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позов як від імені себе, так і від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, законне представництво яких вони як батьки здійснювали в суді, позов не визнали повністю та пояснили про те, що квартира була придбана, на їх думку, законно і підґрунтя для задоволення позову немає.

Співвідповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в силу свого малолітства у судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, їх інтереси в суді, як уже зазначалося вище, захищали їх батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 районна державна нотаріальна контора Чернігівської області у судове засідання свого представника не направила, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, причини неявки свого представника суду не повідомила.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, органу опіки та піклування ОСОБА_6 районної державної адміністрації Чернігівської області, за довіреністю ОСОБА_12 у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин.

У справі встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, було зареєстроване 16 червня 1993 року за ОСОБА_10 в цілому на підставі свідоцтва про право власності від 09 червня 1993 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Чернігівської області № 32 від 18 травня 1993 року. 11 жовтня 1999 року ОСОБА_6 відділенням Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації проведена перереєстрація прав власності на указану квартиру, яка була приватизована на підставі свідоцтва про право власності від 07 жовтня 1999 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради Чернігівської області, згідно якого ОСОБА_10 та його дружині ОСОБА_5 належали по 1/2 ідеальній частці у власності на квартиру. 09 жовтня 2000 року органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, проведена реєстрація свідоцтва про право на спадщину від 09 жовтня 2000 року, виданого ОСОБА_6 районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області, згідно якого спадкоємцем належної померлому ОСОБА_10 1/2 частка квартири є ОСОБА_5. Таким чином право приватної власності в цілому на квартиру АДРЕСА_2 станом до 07 вересня 2004 року було зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі двох правовстановлюючих документів: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 07 жовтня 1999 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради Чернігівської області; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 жовтня 2000 року, виданого ОСОБА_6 районною державною нотаріальною конторою. 07 вересня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за письмової нотаріально посвідченої заяви про надання відповідної згоди ОСОБА_2 був укладений письмовий договір купівлі-продажу, котрий посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_6 районної нотаріальної контори Чернігівської області, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2. Указаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в Семенівському відділенні Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації 09 вересня 2004 року.

Зараз у квартирі АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

На даний час рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року щодо внесення змін у свідоцтво про право власності від 07 жовтня 1999 року, яке видане виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради Чернігівської області відносно квартири АДРЕСА_2, скасоване судом апеляційної інстанції, і стосовно цього спору 21 серпня 2009 року Семенівським районним судом Чернігівської області ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення суду від 21 серпня 2009 року набрало законної сили.

ОСОБА_6 міською радою Чернігівської області та її виконавчим органом зміни у свідоцтво про право власності від 07 жовтня 1999 року, яке видане виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради Чернігівської області щодо квартири АДРЕСА_2, на підставі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року не вносилися.

Згадані обставини у повному обсязі доводяться сукупністю відомостей:

копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 69 на звороті);

копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 70);

копії витягу з реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 68);

копії заяви ОСОБА_2 (а.с. 71);

копії договору купівлі-продажу квартири (а.с. 67);

довідки Семенівського відділення Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 118);

довідки ОСОБА_6 міської ради Чернігівської області (а.с. 119);

копії ухвали Апеляційного суду Чернігівської області (а.с. 146);

копії рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2009 року.

За наведених обставин суд убачає за необхідне у позові відмовити повністю з таких підстав.

Позивачі як на підґрунтя для задоволення своєї основної позовної вимоги із приводу визнання в частині недійсним посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу квартири від 07 вересня 2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посилаються на обставини, які на момент укладення цього договору не існували, тобто на такі обставини, що не є нововиявленими, а є новими (скасоване на даний час рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року щодо зобовязання внесення змін у свідоцтво про право власності на момент укладення договору (07 вересня 2004 року) ще не було ухвалене, а тому всі без виключення відомості про частки у свідоцтві про право власності від 07 жовтня 1999 року відносно квартири АДРЕСА_5, станом на 07 вересня 2004 року були чинними).

За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним передбачені законом підстави для цього повинні існувати саме на момент вчинення правочину.

Отже, для задоволення позовної вимоги щодо визнання в частині недійсним договору купівлі-продажу квартири основи відсутні.

Позивачі не подали суду жодного належного і допустимого доказу для визнання на даний час права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

З огляду на викладене та в силу принципу презумпції правомірності правочину (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним), закріпленого в ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, котрий має застосовуватись і до вищенаведеного договору купівлі-подажу, суд констатує законність оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_1, а отже, не убачає жодних правових підстав для задоволення решти похідних від вищезазначених позовних вимог як то переведення на позивача ОСОБА_9 прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та виселення відповідача ОСОБА_1 разом із членами її сімї із зазначеної квартири.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про визнання права власності на частину квартири, визнання в частині недійсним договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обовязків покупця та виселення з квартири, співвідповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів орган опіки та піклування ОСОБА_6 районної державної адміністрації Чернігівської області відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О. І. Гнип