Справа №22-ц-4245/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Гагіна М.В., Ведмедь Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,

треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, Державна інспекція з контролю за використанням і охороною земель у Сумській області,

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка № 3/1 по вул. Герцена в м. Суми. Відповідач є власником суміжної земельної ділянки по № 5 по вул. Герцена в м. Суми, на якій без відповідних дозволів та проектної документації, ним побудовано сарай-майстерню літ. «П» з підвалом літ. «п/д», літній душ літ. «О», сарай літ. «С», майстерню-камеру схову літ. «К», які частково розташовані на земельній ділянці позивачки, що чинить перешкоди в користування земельною ділянкою. Просила суд зобовязати ОСОБА_2 знести самовільно побудовані сарай-майстерню літ. «П» з підвалом літ. «п/д», літній душ літ. «О», сарай літ. «С», майстерню-камеру схову літ. «К», що побудовані з частковим самовільним зайняттям земельної ділянки за адресою: м. Суми вул. Герцена, 3/1, повернувши самовільно зайняту частину належної їй земельної ділянки площею 4 кв.м.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 знести самовільно побудовані: сарай-майстерню літ. «П» з підвалом літ. «п/д», літній душ літ. «О», сарай літ. «С», майстерню-камеру схову літ. «К», що побудовані ним на садибі № 5 по вул. Герцена в м. Суми, з частковим самовільним зайняттям земельної ділянки за адресою: м. Суми вул. Герцена, 3/1, власником якої є ОСОБА_3

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту частину належної їй земельної ділянки площею 4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Суми вул. Герцена, 3/1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що акт перевірки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області від 05.08.2010 року не містить висновків щодо самовільного будівництва, наявності дозволів та проектної документації. Перевірка Державною інспекцією з контролю за використанням та охороною земель у Сумській області була проведена з порушенням встановленого порядку її проведення, а саме без його присутності, як власника земельної ділянки, та без участі свідків. Зазначає, що жоден із наданих суду доказів не містить інформації про площу земельної ділянки, яка на даний час фактично використовується позивачем, а за її відсутності висновок суду про зайняття ним 4 кв.м., що належать позивачу, є необґрунтованим.

Крім того, апелянт послався на Рішення Сумської міської ради № 546-МР від 24.06.2002 року, згідно якого конфігурація меж земельних ділянок між домоволодіннями № 3/1 та № 5 по вул. Герцена була змінена по її фактичному положенню, з врахуванням раніше побудованих ним будівель.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення апелянта, його представника, підтримавших скаргу, заперечення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0515 га по вул. Герцена, 3/1 в м. Суми, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.05.2003 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.08.2006 року (а.с.3, 4).

ОСОБА_2, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 13.05.1995 року, є власником земельної ділянки площею 0,12 га по вул. Герцена, 5 в м. Суми, яка суміжна з земельною ділянкою позивача, між ділянками існує загальна межа, яка в державних актах, виданих сторонам, має відмінну конфігурацію, в той час як повинна бути однаковою, оскільки вона є спільною для обох земельних ділянок.

Позивачка в своєму позові стверджувала, що відповідач частково захопив її земельну ділянку, його надвірні будівлі: сараї та інші будівлі частково знаходиться на її землі, та з цих підстав просила їх знести та повернути її 4 кв.м. Як на доказ позивачка посилається на акт державного інспектора з контролю за виконанням і охороною земель у Сумській області від 06 жовтня 2009 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав доведеним факт захоплення відповідачем 4 кв.м земельної ділянки позивачки, тому зобовязав повернути її, крім того на підставі ст. 376 ЦК України суд зобовязав відповідача знести самовільно побудовані надвірні будівлі.

Колегія суддів вважає, що рішення суду за своїм змістом не в повній мірі відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, оскільки в ньому відсутні мотиви, за яких суд повністю відхилив заперечення відповідача проти позову та його заперечення щодо акту державного інспектора про земельні порушення та посилання на те, що земельна ділянка відповідача не вимірювалася при перевірці.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, судом допущено помилку у застосування матеріального закону, тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

З зазначеного акту державного інспектора від 06 жовтня 2009 року та з акту від 05 серпня 2010 року, вбачається, що при обстеженні земельної ділянки позивачки було встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивачки, орієнтовно 4 кв.м. Зі схеми складеної інспектором (а.с.28) вбачається, що сторона АБ (план-схема) земельної ділянки позивачки згідно з державним актом повинна бути 11,1 м, а фактично коротша на 0,36 м, тому вважає, що відповідач зайняв частину ділянки позивачки.

При цьому площа земельної ділянки ОСОБА_3 не вимірювалася, також ані периметр, ані площа земельної ділянки ОСОБА_2 не вимірювалася, не було взято до уваги, той факт, що земельна ділянка позивачки межує також і з іншою земельною ділянкою № 3, а не лише з ділянкою відповідача.

За таких обставин висновки суду що саме відповідач самовільно зайняв частку земельної ділянки позивачки є передчасними. Відповідач в засіданні апеляційного суду надав план-схему своєї земельної ділянки, складеної ДП «Сумигеодезкартографія» (а.с.144), з якої вбачається, що польові виміри проведено 09.09.2010 року, та що замість 0,12 га, згідно державного акту, площа його ділянки складає фактично 0,1181 га, тобто менше ніж належить за державним актом.

Крім того, при розгляді справи було надано рішення Сумської міської ради від 24 вересня 2003 року № 564-МР яким була змінена конфігурація межі, яка проходить між земельними ділянками сторін, та в ньому зазначено, що потрібно уточнити розміри земельних ділянок при винесенні меж в натурі та видачі документів на право власності на землю (а.с.22).

Проте, відповідач ОСОБА_2 до цього часу має державний акт на свою ділянку виданий 15.05.1995 року, не одержавши новий акт відповідно до рішення про зміну конфігурації межі.

За таких обставин, на даний час позивачка не довела того факту, що відповідач самовільно зайняв саме 4 кв.м її земельної ділянки, навіть у актах перевірки цей розмір встановлено «орієнтовно», тому в позові їй слід відмовити в частині повернення землі.

Друга вимога позову про знесення будівель, побудованих відповідачем, також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

По-перше, не доведено, що спірні будівлі частково розташовані на земельній ділянці позивачки.

По-друге, якщо ці будівлі є самовільними, як вважає позивачка, то право вимоги про їх знесення належить не позивачці, а відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування, про що зазначено у ч. 7 ст. 376 ЦК України, на яку посилається позивачка у позовній заяві та суд першої інстанції у своєму рішенні.

Крім того, за зазначеною нормою винну особу суд зобовязує не знести будівлі (про що просила позивачка), а провести перебудову і лише за наявності певних обставин можливо знесення самочинних будівель, але такі обставини у справі не встановлені.

З інших підстав позивачкою вимоги не заявлялися.

Також з матеріалів інвентарної справи на будинок відповідача ОСОБА_2 вбачається, що у 1982 та 1992 роках йому видавалися відповідні дозволи на будівництво окремих будівель.

За зазначених обставин, колегія суддів вважає, що всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду доказів заявлених вимог, а тому виходячи з ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного процесу відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючи ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду від 10 серпня 2010 року в даній справі скасувати та відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Рішення набрало законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді