Справа №22ц-4359 Головуючий у 1-й інстанції Посисень Л.М.
Категорія: 57 Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Штефаніци Ю.Г.

суддів Мусіної Т.Г., Монастирецького Д.І.

при секретарі - Качмар М.Я.

за участі позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Бориславі Львівської області на постанову Бриславського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Бориславі про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів у звязку з недоплатою їй щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни за 2007-2008 роки в сумі 1646 грн.07 коп. та просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй вказану суму.

В подальшому позивачка змінила свої позовні вимоги та просила визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Бориславі щодо ненарахування та невиплати їй підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Бриславського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено. Судом визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Бориславі щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно у розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також зобовязано відповідача нарахувати та виплати позивачу зазначене підвищення до пенсії за вказаний період, з урахуванням виплачених їй сум за цей період.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржило управління Пенсійного фонду України в м. м.Бориславі, яке, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції про часткове задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. (а.с.36-39).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, дотримання судом норм КАС України при вчиненні процесуальних дій, обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Перегляд справи за апеляційною скаргою, поданою на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено до набрання чинності Законом України №1691-V1 від 18.02.2010 р «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», здійснюється за правилами ЦПК України. Проте перевірка процесуальних дій суду та осіб, які беруть участь у справі, проводиться з урахуванням дотримання ними норм КАС України, якими вони керувались при вчиненні цих дій.

Позивач звернувся до суду з вимогою про захист права щодо одержання ним надбавки до пенсії як «дитина війни» за період 2007 року лише в грудні 2009 року. Причини пропуску річного строку повязувала з тим, що їй не було відомо про наявність у неї права на отримання такої надбавки в більших розмірах, про порушення своїх прав дізналась з преси та з цих підстав просила поновити пропущений строк.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка, яка народилась 30 червня 1937 року, належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Бориславі як «дитина війни», а тому позивач має право на встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії.

Оскільки частиною 2 статті 99 КАС України передбачений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, відповідач звернувся до суду із заявою про відмову у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем річного строку звернення до суду (а.с.12).

Разом з тим, судом не було враховано положень частини 1 ст.100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд не навів в постанові належні обґрунтування щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з поважних причин та необхідності його поновлення, тому правові підстави для задоволення позову за період 2007 р. були відсутні.

У звязку з допущеним порушенням норм процесуального права постанова суду в частині задоволення позовних вимог за період з 9 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено, позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 41 розділу 2 ЗУ «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції: «Дітям війни» (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України, зокрема, положення п. 41 розділу 2 ЗУ «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції про розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня 2008 року та по 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача щомісячно підвищувати пенсію з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року є обґрунтованими.

Також судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи щодо позовних вимог за період з 22 травня 2008 року та по 31 грудня 2008 року та ухвалив судове рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення щодо задоволення позову за вказаний період, а тому підстав для скасування постанови суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.п.1, 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1691-V1 від 18.02.2010 р «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Бориславі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Бриславського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2009 року в частині визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в м.Бориславі Львівської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 надбавки до пенсії в розмірі 30% як дитині війни за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та зобовязання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 вказаної надбавки за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.

В решті постанову Бориславського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2009 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3