Добропільський міськрайонний суд Донецької області
№2-6492/10.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого- судді Здоровиці О.В.

при секретарі Єфименко Т.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Красноармійськвугілля" Відокремлений підрозділ "Шахта "Родинська" про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, третя особа - директор ВП шахти «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля» - ОСОБА_3,

встановив:

05.08.2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Родинська» про поновлення його на роботі електрослюсарем підземним 4 розряду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 23 квітня 2009 року, відшкодування 20000 грн. моральної шкоди. Також просить поновити строк звернення до суду, посилаючись на наступне. ОСОБА_1 з 13 серпня 2008 року по 22 квітня 2009 року працював на ВП «Шахта «Родинська»» електрослюсарем підземним 4 розряду. 23 квітня 2009 року перед початком роботи він зайшов до директора шахти - ОСОБА_4 для вирішення питання про покращення ефективності роботи ділянки, який з ним не став розмовляти та вигнав його з кабінету. Після цього він переодягнувся у робочу одежу і попрямував до лампової для отримання лампи і рятувальника для спуску в шахту. Там він зустрів начальника дільниці ОСОБА_5, від якого дізнався, що директор відсторонив його від роботи, його робочий номер закрито і він більш працювати не буде. На його питання в чому причина відсторонення його від роботи, начальник відповів, що це розпорядження директора. Він переодягся і поїхав додому. 24, 25 квітня 2009 року та в червні місяці 2009 року він приїздив на шахту, намагався зустрітися з директором, але його відправляли у відділ кадрів, де пропонували забрати трудову книжку, але він відмовлявся і просив надати наказ про звільнення, але такий не видавали. На початку травня 2009 року до нього приїхав начальник дільниці ОСОБА_5 і механік ОСОБА_6 для з»ясування причини його відсутності на роботі, на що він повідомив, що його від роботи відсторонив директор і про що він написав в своєму поясненні. Виходити на роботу йому не пропонували, а сказали, що питання буде вирішуватися на засіданні профкому. Весь час він чекав виклику до профкому, але нічого не отримував, ніхто до нього більше не приїздив. Копію наказу про звільнення він не отримував, трудову книжку йому не направляли. За запитом адвоката на початку серпня 2009 року він отримав трудову книжку. Вважає, що строк звернення до суду пропустив з поважних причин, із звільненням не погоджується. Вважає його незаконним, оскільки прогулів не здійснював. Незаконним звільненням йому спричинено моральної шкоди. Оскільки вважає, що з ним обійшлися несправедливо, він весь час нервував, переніс моральні страждання. Просив поновити йому строк звернення до суду, поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди стягнути 20000 грн.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2009 року до участі у справі залучено 3-ю особу - директора шахти «Родинська» - ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити. Суду пояснив, що про те, що його було відсторонено від роботи він дізнався зі слів начальника дільниці ОСОБА_5, який сказав, що про це йому повідомив сам директор. Будь-яких письмових документів про його відсторонення він не бачив. Пояснив, що він 24 та 25 квітня 2009 року виходив на роботу, але йому начальник сказав, щоб він не приходив на роботу і чекав доки його викличуть. Тому він і перестав виходити на роботу і чекав коли його викличуть.

На питання суду позивач пояснив, що він знав про свій графік виходів на роботу в квітні місяці 2009 року. Про те, що його звільнили за прогули він знав, бо коли йому пропонували отримати трудову книжку він бачив у ній запис про звільнення за прогули і запис у трудовій книжці про звільнення за прогули йому зачитувала сама ОСОБА_7. Він відмовився отримувати трудову книжку і наполягав на видачі копії наказу про звільнення. Підтвердити факт того, що він писав пояснення з приводу невиходу його на роботу може ОСОБА_5, але він не наполягає на його виклику, так як останній на теперішній час знаходиться на заробітках у Москві. Також підтвердити даний факт може ОСОБА_6, але він також не наполягає на його виклику і просить оголосити його попередні показання, які він давав у судовому засіданні від 02.10.2009 року. На виклику третьої особи - директора шахти ОСОБА_4 позивач не наполягав.

В судовому засіданні позивачу ОСОБА_1 були роз»яснені вимоги ст..60 ЦПК України, а також роз»яснення, викладені в пункті 27 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Незважаючи на роз»яснення суті вищевказаних вимог позивач ОСОБА_1 відмовився від виклику в судове засідання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для підтвердження своїх вимог і не наполягав на повторному виклику третьої особи.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила, що будь-якого

розпорядження по шахті «Родинська» з приводу відсторонення від роботи позивача ОСОБА_1 не має.

ОСОБА_1 ніхто не відсторонював від роботи. Коли останній перестав виходити на роботу, до нього

додому їздили представники шахти, але вдома позивача не застали, про що склали акт. Начальник дільниці

ОСОБА_5 та механік ОСОБА_6 приблизно 3-4 травня 2009 року їздили до позивача додому з метою з»ясування

причин невиходу останнього на роботу і відібрали від ОСОБА_1 пояснення з цього приводу і склали акт.

Даний акт та пояснення ОСОБА_1 були направлені до профкому для вирішення питання про звільнення

останнього. Але на даний час надати, в якості доказу, письмове пояснення ОСОБА_1, яке він давав

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не є можливим, бо таке пояснення загублено. Також пояснила, що при розгляді

апеляційної скарги на рішення суду від 15.10.2009 року по даній справі за вимогою апеляційного суду

Донецької області від 25.12.2009 року, на засіданні профспілкового комітету було розглянуто повторно

питання про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП і згідно протоколу № 2 від 20.01.2010 року профком

дав згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин. 09 червня 2009 року ОСОБА_1 у

відділі кадрів пропонували забрати трудову книжку, але останній відмовився отримувати трудову книжку,

про що склали акт. Трудову книжку Любас отримав тільки 4 серпня 2009 року. Вважає, що підстав для

поновлення строку звернення до суду не існує, так як ще 09 червня 2009 року ОСОБА_1 мав можливість

отримати трудову книжку, але він знаючи, що його звільнили за прогули, без причин, навмисно

відмовлявся її отримувати. Вважає, що звільнення працівника здійснено на законних підставах і тому

просить відмовити позивачу в задоволенні позову. г

На питання суду пояснила, що сам факт існування письмового пояснення ОСОБА_1 з приводу невиходу його на роботу в квітні 2009 року вона не оспорює, але про зміст цього пояснення вона не знає.

Третя особа- директор шахти «Родинська» - ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився. Про час і місце судового засідання належним чином був повідомлений. Надав суду клопотання в якому просить розглянути справу без його участі.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 1013-к від 12.08.2008 року прийнятий на роботу електрослюсарем підземним 4 розряду в ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Родинська»» (а.с. 15).

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що позивач знав про графік своєї роботи в квітні місяці 2009 року. Даний факт в судовому засіданні ні одна зі сторін не оспорювала.

З наказу № 509-к від 02.06.2009 року (а.с. 16) вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули. Останнім днем роботи вважається 22.04.2009 року.

З протоколу № 6 засідання профкому шахти «Родинська» від 02.06.2009 року (а.с. 17, 33-34) та з протоколу № 2 засідання профкому від 20.01.2010 року (а.с.88-89) вбачається, що профспілковий комітет шахти «Родинська» дав згоду на звільнення ОСОБА_1 ел.слюсара підземного участка ШТ-1 таб.№ 326 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З табеля виходів на роботу за квітень 2009 року по дільниці ШТ-1 шахти «Родинська» (а.с.23) вбачається, що з 23 числа квітня місяця 2009 року ОСОБА_1 на роботу не виходив.

З пояснень позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні встановлено, що він не виходив на роботу у зв»язку з тим, що його було відсторонено від роботи за усним розпорядженням директора шахти - ОСОБА_4. В якості доказу своїх пояснень, посилався на свідчення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, яким він писав пояснення з приводу невиходу його на роботу у зв»язку з тимг що його не допускають до роботи і які б могли підтвердити його пояснення.

Але в судове засідання свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не з»явилися, а позивач ОСОБА_1 відмовився від їх повторного виклику до суду і наполягав на розгляді справи без вказаних свідків.

В судовому засіданні позивачу ОСОБА_1 були роз»яснені вимоги ст..60 ЦПК України та роз»яснення, викладені в пункті 27 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», щодо права суду при повторному розгляді справи після скасування раніше ухваленого рішення оголосити й оцінити в сукупності з іншими доказами показання свідків, що мають значення для вирішення справи, допитаних у судовому засіданні, в якому було ухвалено скасоване рішення, якщо участь таких свідків у новому судовому засіданні на підставі наданих доказів не вбачається можливою.

Незважаючи на те, що суд прийшов до висновку, що неявка свідка ОСОБА_6 не може вважатися неявкою з поважних причин, а неявку свідка Реске суд признав неявкою з поважних причин, проте останній у судовому засіданні, в якому було ухвалено скасоване рішення зовсім не допитувався, позивач ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб справа була розглянута без повторного виклику ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за тими матеріалами які маються у справі.

ОСОБА_8.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи здійснюється власником або уповноваженим ним органом шляхом видання наказу .

З пояснень представника відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні встановлено, що будь-яких розпоряджень, з приводу відсторонення ел.слюсара підземного участка ШТ-1 - ОСОБА_1 в квітні місяці 2009 року, директор шахти - ОСОБА_4 не видавав.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні факт відсторонення ОСОБА_1 від виконання трудових обов»язків за розпорядження директора шахти «Родинська» не доведено.

При розгляді справ про поновлення на роботі особи, звільненої за п.4 ст.40 КЗпП України, з»ясування причин відсутності працівника на роботі є одним з основних фактів, які відповідно до вимог ст..214 ЦПК України підлягають установленню судом.

Положеннями ч. 1 ст. 149 КЗпП визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення.

В судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що з 23. квітня 2009 року по день його звільнення він знаходився у себе дома і чекав виклику до профкому. До нього приїзджали ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким він написав пояснення з приводу причин невиходу його на роботу, а саме вказуючи причину невиходу на роботу - відсторонення його від роботи за розпорядженням директора шахти.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_2 встановлено, що дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їздили до позивача і відібрали від нього пояснення з приводу його невиходу на роботу, але надати в судове засідання дане пояснення і повідомити зміст цього пояснення вона не може, так як останнє загублено.

На підтвердження не поважності причин відсутності ОСОБА_1 на роботі відповідач надав письмові докази, а саме.

З листа головного лікаря КЛПЗ «Білицька міська лікарня» від 13.05.2009 року (а.с. 36) вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкаючий за адресою с.Красноярське Добропільського району з 23.04.2009 року по 13.05.2009 року на лікування в Білицькій міській лікарні не знаходився.

Листом головного лікаря КЛПЗ «Добропільська ЦРЛ» від 15.05.2009 року (а.с.37) підтверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за медичною допомогою в Добропільську ЦРЛ не звертався.

Таким чином з наданих сторонами'-'пояснень, доказів, враховуючи, що суд прийшов до висновку, що факт відсторонення ОСОБА_1 від виконання трудових обов»язків за розпорядженням директора не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а також те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти не виходу на роботу ОСОБА_1 з поважних причин, позивач крім своїх пояснень не надав суду інших доказів, які б підтверджували його пояснення, суд вважає, що причини відсутності ОСОБА_1 на роботі з 23 квітня 2009 року не є поважними.

Вимоги ст.. 149 КЗпП України відповідачем порушені не були, так як в судовому засіданні достовірно встановлено, що письмові пояснення ОСОБА_1 надавав. Даний факт ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорював.

ОСОБА_8 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник, або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 18) подання в профком щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України внесено 21.05.2009 року.

За вимогами ст..43 КЗпП України, подання власника або уповноваженого ним органа має розглядатися у присутності працівника, на якого воно винесено, а розгляд у його відсутність допускається лише за його згодою.

Як вбачається з протоколу профспілкового комітету шахти «Родинська» від 02.06.2009 року, на засіданні розглядалось подання за підписом директора шахти на дачу згоди звільнення ОСОБА_1. Одностайним голосуванням таку згоду профком дав.

Однак процедура розгляду подання проведена з порушенням ст..43 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 на засіданні присутнім не був.

На підставі цього апеляційний суд Донецької області листом від 25.12.2009 року просив профспілковий комітет ВП шахта «Родинська ДП «Красноармійськвугілля» розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України за його участю, оскільки в матеріалах цивільної справі відсутні данні про його належне повідомлення на засідання профкому від 02.06.2009 року.

ОСОБА_8 протоколу № 2 засідання профсоюзного комітета від 20.01.2010 року (а.с.88-89) вбачається, що 20.01.2010 року процедура розгляду питання про дачу згоди звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України відповідає вимогам закону. ОСОБА_1 двічі викликався на засідання профкому, але на засідання не прибув. Про належне повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду профкомом питання про звільнення за п.4.ст.40 КЗпП України свідчать поштові повідомлення та телеграма (а.с.83-87).

Що стосується строків звернення до суду то суд зазначає наступне.

ОСОБА_8 ст.233 Кодексу законів України про працю працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗУпП передбачає, що у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.233, суд може поновити ці строки.

Відповідно до вимог ч. З ст. 10, ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи вимоги позивача ОСОБА_1 про поновлення на роботі суд вважає, що дані вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв»язку з тим, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду виходячи з наступного.

Як стверджував позивач, на його неодноразові вимоги, копію наказу про звільнення йому не вручали. Трудову книжку йому вручали, але він відмовився від її отримання.

Факт вручення трудової книжки і відмови від її отримання в судовому засіданні встановлений, як з пояснень сторін, так і письмовими доказами.

Так, з акту від 09.06.2009 року (а.с.19) вбачається, що начальником відділу кадрів ш.Родинська ОСОБА_7 в присутності трьох осіб було запропоновано ОСОБА_1 отримати трудову книжку, але останній відмовився від отримання і даний факт засвідчений підписами осіб.

Крім цього, з оголошених, на підставі п.27 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_7, які вона давала в судовому засіданні від 02.10.2009 року (а.с.42-43) вбачається, що на початку червня 2009 року ОСОБА_1, в присутності Коловалової, Власюк, Кузнецова, відмовився від отримання своєї трудової книжки.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі відраховується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином, законодавець встановив альтернативну дату, тобто з події ( з дня видачі трудової книжки або з дня вручення копії наказу) яка буде вчинена раніше, тобто з дня, коли особа дізналася про порушення свого права.

Судом встановлено, що копія наказу про звільнення позивачу ОСОБА_1 не вручалась, але трудова книжка останньому вручалася, але він відмовився від її отримання, про що свідчать матеріали справи, а також пояснення самого ОСОБА_1 Крім цього з пояснень самого ОСОБА_1 вбачається, що йому були відомі і підстави звільнення.

Відповідно до ст..47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги ст..47 КЗпП України, відповідачем були дотримані. Але позивач відмовився від отримання трудової книжки. Таким чином суд вважає, що позивачу, якби він не відмовився від отримання трудової книжки, остання б була вручена 09.06.2009 року. У зв»язку з цим, вважаю, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі повинен відраховуватися саме з цієї дати.

З пояснень позивача в судовому засіданні, та зі змісту позовної заяви вбачається, що він отримав трудову книжку 3-4 серпня 2009 року і в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду зазначає те, що він не знав, що звернутися до суду необхідно в місячний строк, що він не знав про своє звільнення і підстави звільнення.

До даних пояснень суд відноситься критично і вважає, що не знання вимог законів не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, так як усі законодавчі акти є доступними для громадян. Пояснення позивача про те, що він не знав, що його звільнили і про те з якої підстави його звільнили спростовуються поясненнями самого позивача ОСОБА_1. який в судовому засіданні також давав пояснення, що при врученні йому трудової книжки він бачив запис в трудовій книжці про його звільнення за прогули.

Враховуючи викладене суд вважає, що підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду відсутні, і тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись 10,60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.40, 43, 149, 233,234 КЗУпП, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства "Красноармійськвугілля" Відокремлений підрозділ "Шахта "Родинська" про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, третя особа - директор ВП шахти «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля» - ОСОБА_3 - ВІДМОВИТИ.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 25.10.2010 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 29.10.2010 року.

Суддя О.В.Здоровиця