Справа №22-ц-661/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Попруги С.В.,

суддів - Рибалки В.Г.. ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційною суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійною фонду України у Сумському районі Сумської області (даті - відповідач або Управління)

на постанову Сумського районного суду Сумської облас ті від 24 грудня 2009 рок/ у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Сумському районі Сумської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

встановила:

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача, зобов'язано Управління здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ет.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 01 січня 2009 року по 30 листопада 2009 року в розмірі 1095 гри. 60 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвали ти нове рішення про відмову в позові.

Відповідач, зокрема, доводить, що Законом України «1 Іро Державний бюджет на 2009 рік» не передбачались видатки для фінансового забезпечення спірних виплат, отже Управління не мало правових підстав для перерахунку та виплати пенсії, з підвищенням її па 30% мінімальної пенсії за віком; судом неправильно застосовано ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», названа норма на спірні правовідносини не поширюється; судом не зазначено за рахунок яких джерел мають бути проведені виплати спірних сум позивачеві.

Судом першої інстанції фактично встановлено, що позивач отримуєте пенсію за віком і відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни і якому гарантовано соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

На порушення вимог Конституції та законів України відповідач у спірному періоді 2009 року не перерахував та не виплатив позивачеві пенсії, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, що призвело до порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку .

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував усі факти, що входять до предмету доказування, встановлені обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, доведені позивачем. Висновки суду відповідають встановленим фактам, суд дійшов до цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального і

процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на законі, частково зводяться лише до формальних міркувань, а тому не можуть бути підставою для перегляду рішення суду.

Так. відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-ІУ, державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, в тому числі, які стосуються цього спору (ст.6. 7 Закону), не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Статтею 6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, Управління як орган, якому законодавством делеговано повноваження щодо перерахування і виплати пенсії та доплат до них повинно було діяти відповідно до ст.6 вказаного Закону, але на порушення цієї статті таких нарахувань (перерахунку) не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки інших нормативно-правових актів, які б визначали розмір мінімальної пенсії за віком або встановлювали інший розмір, немає. Сума перерахунку по суті не оспорюється.

Оскільки питання фінансування спірних виплат не є предметом даного спору, проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обов'язків виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядались, сул не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел ГІФУ, то і ці доводи скарги, як і інші, не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.303. п.1 ч. 1 ст.307, ст.ст.308, 313 - 315, ст.319 ЦГІК України, колегія

суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сумському районі Сумської області відхилити, а постанову Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: