Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-500/10
Провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2010 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Куліченко М.В.

при секретарі Мишко В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Коростені

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житлом, визнання особою, що має право на приватизацію квартири, визнання недійсним рішення виконкому Коростенської міської Ради, свідоцтва про право власності на житло та реєстрації прав власності, договору купівлі-продажу квартири, зобов»язання Коростенської міськради винести рішення про приватизацію вказаного спірного житла на позивача і ОСОБА_3 в рівних частинах, та видачу відповідного свідоцтва , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з цим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Коростенської міської ради, ОСОБА_5, Коростенського КВЖРЕП №2 , Коростенської міської ради , і зазначає, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1988р., 15.05.1989 року народилася вона.

На підставі рішення Коростенського міськвиконкому від 16.03.1989 р. за № 86 їх сім'ї була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

В 1994 році шлюб між батьками розірвано. Після припинення шлюбних стосунків сумісне проживання в одній квартирі стало неможливим, тому мати разом зі нею переїхала на тимчасове проживання в м.Житомир, де працювала, наймала для них житло, а вона навчалася. Батько, ОСОБА_3 також проживав у м. Житомирі з іншою сім»єю.

В зв'язку з матеріальними труднощами вони переїхали до бабусі та дідуся по лінії матері в м. Воркута, РФ, там вона навчалася, а мати в пошуках роботи, по запрошенню родичів тимчасово поїхала до м. Риги, Латвійська Республіка. В подальшому, за домовленістю між батьками, вона поїхала до матері з метою здобуття освіти. Після закінчення навчання і досягнення повнолітнього віку вона мала намір повернутися додому. Зі слів батька вона знала про те, що їх квартира у м. Коростень залишиться для неї, для забезпечення її житлом.

До свого повноліття вона протягом всього часу, після тимчасового виїзду матері, неодноразово поверталася в Україну, проживала в м. Житомирі у родичів, а також у квартирі, яку наймав для неї батько, навчалася у середній школі. В 2006 році, приїхавши до батька, вона дізналась про те, що разом з матір'ю знята з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі, що вони позбавлені можливості прийняти участь у приватизації цього житла, що їх квартира приватизована батьком та продана іншій особі. В 2007 році вона здобула освіту і повернулась у м. Коростень, вважає, що рішення виконкому Коростенської міської ради про надання згоди на приватизацію спірного житла її батьком ОСОБА_3,свідоцтво про право власності на житло за № 10790 від 31.03.2005 р. видане відділом приватизації Коростенської міської ради на ім'я ОСОБА_3, повинно бути визнане недійсним, вона має право користування цим житлом, право на участь в його приватизації, разом з батьком, просить про скасування цих документів, реєстрації прав власності ОСОБА_3 на вказане житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.08,2005 р., згідно якому ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5В купив квартиру АДРЕСА_2, визнання недійсною реєстрацію прав власності на вказане житлове примішення за ОСОБА_5, та просить зобов»язати Коростенську міськраду винести рішення про приватизацію вказаного спірного житла на імя її і ОСОБА_7 рівних частинах, та видати їй відповідне свідоцтво.

Представник позивачки ці вимоги позовної заяви підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечила, вважає,що позивачка з моменту вибуття разом з матір»ю на інше постійне місце проживання, втратила право на спірне житло, тому ОСОБА_3 розпорядився ним на свій розсуд на законних підставах.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_8 вважає,що вимоги позову є обґрунтованими.

Представник Коростенської міськради надав суду заявою з проханням розглядати справу в його відсутність. (л.с. )

Представник Коростенського ВЖРЕП-2 та ОСОБА_5 своїм правом на участь в розгляді даної справи не скористались.(л.с. )

Вислухавши сторони, вивчивши справу, суд прийшов до висновку ,що позов ОСОБА_9 задоволенню не підлягає. Між сторонами виникли правовідносини, пов»язані з користуванням житловим приміщенням, які врегульовано Житловим кодексом України.

17.3.1989 року ОСОБА_3 , ОСОБА_6., отримали в користування АДРЕСА_3. ОСОБА_7 народилась 15.5.1989 року і була теж зареєстрована вцій квартирі (л.с. 3-8 т.1). В 1994 році шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 було розірвано (л.с. 127 т.1 ), ОСОБА_7- при цьому, була передана на виховання і догляд матері. Через ці обставини, позивачка, яка була неповнолітньою, разом з матрі»ю, виїхали з м. Коростень на постійне місце проживання спочатку в Росію, а потім до Латвійської республіки, де позивачка навчалась, а її мати, створила нову сім»ю і всі вони поселились в квартиру чоловіка матері позивачки в м. Рига пр-т Курземес, 72-42 , маючи право на проживання в цій країні.(л.с. 157-168 т. ) , постійно перебувають там з 2001 року , з дозволом до 2010 року і в даний час , відповідно до Закону Про імміграцію. ОСОБА_3, теж залишив спірне житло і поселився в м. Житомир в найманому житловому приміщенні, де проживає в даний час. Цих обставин сторони не заперечують.

30.4.2003 року рішенням Коростенського суду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , були позбавлені прав на спірне житлове приміщення (л.с. 143-151 т.1), та зняті з реєстрації в ньому.

28.3.2003 року розпорядженням органу приватизації, СПІРНЕ ЖИТЛОВЕ ПРИМІЩЕННЯ БУЛО ПЕРЕДАНО У ВЛАСНІСТЬ ОСОБА_3 , який був зареєстрований в цій квартирі один (л.с.96-98 т.2) , а 11.8.2005 року, вказану квартиру ним було продано ОСОБА_5, (л.с. 172 т.2), який і є її власником в даний час.

Судом встановлено, що позивачка,яка була неповнолітньою , разом з матір»ю, на яку було покладено обов»язки виховання ,догляду за дитиною та відповідальності за неї , в 2001 році за власним бажанням, не порушуючи при цьому прав неповнолітньої доньки, обрали інше постійне місце проживання, вибули в РФ, де проживали деякий час, потім в Латвійську республіку , де поселились за законних підставах і проживають до цього часу. Інтерес до спірного житла мати позивачки втратила, з цього часу витрат по утриманню спірного житла не несла, цим житлом не цікавилась , а тому право на це житло втратила, реєстрація позивачки та ОСОБА_4, в цій квартирі була скасована за рішенням суду.

Відповідно до ст.5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду - ОСОБА_3 отримав у власність спірну квартиру. Згідно ст.8 цього Закону ,передача займаних квартир здійснюєьтся в спільну сумісну або в часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі і тимчасово відсутніх. До членів сім'ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Оскільки ,ОСОБА_3 в спірній квартирі проживав та був зареєстрований один, йому на підставі вищевказаного ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду , обґрунтовано вказане житло рішенням органу приватизації Коростенської міськради від 28.3.2003 року було передано в приватну власність.

ОСОБА_3 , будучи власником вказаної квартири , на законних підставах розпорядився цією власністю, 11.8.2005 року продавши її ОСОБА_5

Вимоги позивачки про визнання за нею права на користування спірним житлом не можуть бути задоволені, оскільки таке право вона втратила, через виїзд за кордон на постійне місце проживання разом з матір»ю ОСОБА_4 Ці обставини судом встановлені об»єктивно, Заперечення позивачки цих обставин, посилання її на те, що вона була неповнолітньою і не мала наміру виїздити на постійне місце проживання, інтересу до спірного житла не втрачала , періодично приїздила до батька в м. Житомир, тимчасово проживала тут такого висновку суду не спростовують, тому що захист всіх її прав та інтересів покладався на матір.

З матеріалів справи видно,що 19.5.2005 року ОСОБА_3 , на прохання матері неповнолітньої позивачки подав компетентним органам заяву , де вказано, що він надає дозвіл неповнолітній донці ОСОБА_7 , на виїзд на постійне місце проживання в Латвійську республіку, разом з її матір»ю , також дозволяє донці самостійні поїздки за кордон і вказує,що ОСОБА_4 по відношенню до нього (ОСОБА_7В.) не має невиконаних обов'язків та майнових зобов'язань, передбачених законодавством України. Дана заява була нотаріально засвідчена (л.с. 113,114 т. 2)

Даний документ, як письмовий доказ підтверджує, що ОСОБА_3, особисто надав згоду на оформлення та видачу проїзного документу, який видається особі, що не досягла повноліття (замість закордонного паспорта) з метою виїзду в Республіку Латвію в м. Рига ОСОБА_7, яка виїхала на постійне місце проживання разом зі своєю матір'ю.

Про такі ж обставин свідчить і розписка , складена позивачкою про те,що вона особисто отримала 500 доларів США від її батька ОСОБА_3, та суму аліментів , які він сплачував на її утримання , для оформлення документів на виїзд за кордон (л.с. 115,120 т. 2)

Посилання позивачки на те, що вона періодично приїздила в Україну, проживала в м. Житомирі у родичів, а також у квартирі, яку наймав для неї батько теж не спростовують висновків суду, бо періодичне спілкування з батьком та проживання в нього, беззаперечно не свідчать про право позивачки на користування квартирою,яка була в м . Коростень, оскільки сам ОСОБА_3 в ній не проживав, а те, що він бачився з донькою, турбувався нею, надавав їй матеріальну допомогу, що відбувалось за домовленістю між ним і матір»ю дитини, є його обов»язком батька, право на таке спілкування він мав.

Посилання позивачки на те,що ОСОБА_3, в порушення вимог ст. 203, 215 ЦК України, провів відчудження спірної квартири ОСОБА_5, всупереч інтересам дитини, є необгрунтованими , оскільки інтереси позивачки , при укладенні цієї угоди порушено не було. Мати позивачки, взявши на себе обов»язки по вихованню, утриманню, іншому забезпеченню прав дитини, як її законний представник визначила місце її проживання ,навчання, охорону інших прав. Право дитини, по досягненню 14 років, самостійно обирати місце проживання з одним з батьків , при цьому порушено не було, оскільки ОСОБА_3, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечував проти приїздів доньки до нього, але він сам не мав власного житла, тому забезпечував можливість її проживання в найманій квартирі , наданням згоди на вільний вибір місця проживання дочки, а тому правочини, які він вчинив щодо приватизації квартири та її відчуження відповідають нормам чинного законодавства України. Підстав для задоволення вимоги позивачки про визнання за нею прав на користування спірною квартирою, включення її, як члена сім»ї ОСОБА_3, до складу осіб,що мають право на приватизацію цього житла, визнання недійсним

рішення виконкому Коростенської міської ради про надання згоди на приватизацію спірного житла ОСОБА_3, та свідоцтва про право власності на вказане житло за № 10790 від 31.03.2005 р. видане відділом приватизації Коростенської міської ради на ім'я ОСОБА_3,скасування реєстрації його права власності на це житло,суд не вбачає. Що стосується вимог позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.08,2005 р., згідно якому ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5В купив квартиру АДРЕСА_2, визнання недійсною реєстрацію прав власності на вказане житлове примішення за ОСОБА_5, то ці вимоги є похідними від основного позову і теж задоволенню не підлягають. Вимога позову ОСОБА_3 про зобов»язання Коростенської міськради винести рішення про приватизацію вказаного спірного житла на імя її і ОСОБА_7 рівних частинах, та видати їй відповідне свідоцтво - не узгоджуються з повноваженнями суду і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 213 218 ЦПК України, ст. 9,71 ЖК України, ст. 203, 215 ч.3 ЦК України, ст. ст.5,8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду , суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Коростенської міської ради, ОСОБА_5, Коростенського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 2 , Коростенської міської Ради про визнання прав на користування житлом, визнання особою, що має право на приватизацію квартири, визнання недійсним рішення виконкому Коростенської міської Ради, свідоцтва про право власності на житло , реєстрації прав власності, договору купівлі-продажу квартири, зобов»язання Коростенської міськради винести рішення про приватизацію вказаного спірного житла на позивача і ОСОБА_3 в рівних частинах, та видачу відповідного свідоцтва відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду, протягом двадцяти днів ,після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Суддя: