Справа № 2-10/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Української товарної біржі про визнання правочину щодо розпорядження спільною сумісною власністю недійсним, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, подавала до суду первісний позов до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Української товарної біржі, у якому просила суд: біржовий договір, реєстраційний номер 889008, від 06 лютого 2009 року купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак 25 АВ 5399 /транзит/, вартістю 20000 гривень, укладений між ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності № 059705, що надавала йому право продажу автомобіля, котра надана йому відповідачем ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_5 отримав вказаний автомобіль у свою приватну власність, визнати недійсним з моменту вчинення; визнати автомобіль НОМЕР_1 таким, що належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу ОСОБА_4; припинити право спільної сумісної власності позивача та відповідача ОСОБА_4 на автомобіль НОМЕР_1; визнати право спільної часткової власності в ідеальних частках, тобто на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_1 за позивачем і на 1/2 частку вказаного автомобіля за ОСОБА_4.

Ухвалою судді первісний позов залишався без руху з наданням позивачу строку для усунення ряду недоліків вказаного позову.

Позивач своєчасно усунула недоліки первісного позову та подала до суду виправлений позов до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Української товарної біржі з тотожними первісному позову вищезазначеними позовними вимогами. В обґрунтування вимог за виправленим позовом позивач у цьому позові зазначила про те, що 28 квітня 2001 року позивач та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб і у них є дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. У шлюбі позивач і відповідач ОСОБА_4 за спільні кошти придбали автомобіль марки ВАЗ 2109 згідно біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу № БЦ 8020105М від 01 лютого 2008 року. Придбаний автомобіль відповідач ОСОБА_4 у Менському відділенні РЕР /підпорядкованому ВДАІ/ при УМВС України в Чернігівській області зареєстрував на себе. Автомобіль одержав номерний знак НОМЕР_2. Після погіршення сімейних стосунків позивача з відповідачем ОСОБА_4 та прийняття рішення про поділ спільного майна подружжя позивач в лютому 2009 року побачила, що належний на праві спільної сумісної власності автомобіль ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_2, вже має інший номерний знак, а саме СВ9631АМ. З цим номером ОСОБА_4 використовує автомобіль і на цей час, і, як він заявив позивачеві, керує цим автомобілем згідно довіреності. Позивач довідалася про те, що ОСОБА_4, не узгоджуючи з нею, не отримуючи її повноважень, тобто нотаріально посвідченої її згоди на продаж автомобіля, порушуючи вимоги законодавства, 05 лютого 2009 року зняв з реєстрації вказаний автомобіль у Менському відділенні РЕР /підпорядкованому ВДАІ/ при УМВС України в Чернігівській області і самоправно, на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний номер 889008, від 06 лютого 2009 року, вказаний автомобіль продав у приватну власність своєму батьку ОСОБА_5, чим незаконно позбавив позивача права спільної сумісної власності на автомобіль, яке передбачене законодавством. Біржовий договір, реєстраційний номер 889008, оформляв брокер Української товарної біржі ОСОБА_6 у місті Мена Чернігівської області. Як продавець у біржовому договорі № 889008 виступав ОСОБА_7, котрий діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_4. У результаті незаконних діянь відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Української товарної біржі, як зазначає позивач, порушене її право спільної сумісної власності, і вона вважає, що зазначений правочин є недійсним, що і спонукало її звернутись до суду за захистом своїх прав і інтересів.

На основі виправленого позову ухвалою судді відкрите провадження у даній цивільній справі.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, направила в суд свого представника ОСОБА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та пояснив про те, що, на його думку, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7, у судове засідання не зявилися, направили в суд свого представника ОСОБА_2.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_7, ОСОБА_9 у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що, на його думку, немає жодних правових підстав для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, надіслав до суду письмові заяви про розгляд справи за його відсутності, де просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Відповідач, Українська товарна біржа, у судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за наступних обставин.

У справі встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року, який припинено 19 травня 2009 року, що підтверджується наявною у матеріалах цивільної справи копією рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2009 року, яке набрало законної сили 19 травня 2009 року.

Автомобіль марки ВАЗ 2109 був надбаний позивачем та відповідачем за час шлюбу з 01 лютого 2008 року, що доводиться даними біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу від 01 лютого 2008 року № БЦ 8020105 М, що є в справі.

Стороною відповідача ОСОБА_4 суду не надано жодного належного і допустимого доказу стосовно того, що при надбанні автомобіля були вкладені інші кошти, крім спільних коштів подружжя, а тому внаслідок законодавчо встановленої презумпції, передбаченої у ст. 60 Сімейного кодексу України, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, викладені у виправленому позові, про те, що автомобіль до оформлення іншого правовстановлюючого документа, зокрема біржового договору від 06 лютого 2009 року, який просить визнати недійсним позивач, належав на праві спільної сумісної власності як позивачеві так і відповідачеві ОСОБА_4.

За змістом ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують державної реєстрації (п. п. 1, 2, 3, 7, 8 чинних на час спірних правовідносин Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, визначають, що транспортні засоби, придбані на підставі договорів, в тому числі угод, укладених на товарних біржах, підлягають обовязковій державній реєстрації в органах Державтоінспекції МВС протягом 10 діб після придбання), згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Проте, як видно з даних виправленого позову, що не спростовано у судовому засіданні стороною відповідачів, на відчуження за біржовим договором (угодою) купівлі-продажу транспортного засобу від 06 лютого 2009 року посвідченої нотаріально письмової згоди позивач нікому не давала.

Отже, біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу від 06 лютого 2009 року, укладений від імені відповідача ОСОБА_4 на Українській товарній біржі, не відповідає вимогам закону, які ставляться до укладення таких правочинів.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України оспорюваний правочин, тобто правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», які суд вважає правильними, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток (що має місце у даній цивільній справі), суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави. У звязку з тим, що рішення суду ухвалюється на користь позивача і остання понесла судові витрати, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_4 як з особи з колишнього подружжя на користь позивача слід стягнути 600 гривень на відшкодування документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також сплачені згідно квитанції з банківської установи позивачем кошти на оплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, повязаного з розглядом цивільної справи в розмірі 120 гривень, та стягнути з даного відповідача державне мито в доход держави через те, що позивач згідно вимог п. 18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнена від сплати державного мита як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а відповідач ОСОБА_4 документів, які звільняють його від слати державного мита, суду не надав.

Позивач змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_10 після розірвання вказаного шлюбу, а тому суд убачає за необхідне в рішенні зазначити про те, що судом право власності визнається та кошти стягуються на користь ОСОБА_10.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Української товарної біржі про визнання правочину щодо розпорядження спільною сумісною власністю недійсним, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7, задовольнити повністю.

Визнати недійсним повністю з моменту вчинення біржовий договір (угоду) купівлі продажу транспортного засобу від 06 лютого 2009 року, вчинений у місті Мена Чернігівської області на Українській товарній біржі, за яким ОСОБА_5 придбав у власність автомобіль «ВАЗ-2109», рік випуску заводом 1992, номер кузова ХТА 210900№1085071.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на автомобіль «ВАЗ-2109», рік випуску заводом 1992, номер кузова ХТА 210900№1085071.

Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «ВАЗ-2109», рік випуску заводом 1992, номер кузова ХТА 210900№1085071, визнавши право спільної часткової власності та вказане майно на такі ідеальні частки за наступними співвласниками:

за ОСОБА_10 визнати право власності на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ-2109», рік випуску заводом 1992, номер кузова ХТА 210900№1085071;

за ОСОБА_4 визнати право власності на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ-2109», рік випуску заводом 1992, номер кузова ХТА 210900№1085071.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 оплачені нею при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 51 (пятдесят одну) гривню 00 копійок державного мита.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 600 (шістсот) гривень 00 копійок на відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.І. Гнип