Справа №22ц-2714 Головуючий у 1-й інстанції - Шеремета Г.І.
Категорія: 57 Доповідач в апел. інстанції - Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого - Штефаніци Ю.Г.

суддів - Мусіної Т.Г., Монастирецького Д.І.

при секретарі - Качмар М.Я.

за участі представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 26 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2009 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, у якому, з урахуванням доповнення до позову, просила поновити їй пропущений строк звернення до суду за захистом порушеного права, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті допомоги на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку за період з 01.05.2007 р. по 31.12.2008 р. в сумі 7433 грн. 33 коп. та зобов'язати Личаківський відділ соціального захисту призначити ОСОБА_2 щомісячну допомогу по догляду за дитиною, сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку, починаючи з 01 січня 2009 року.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 26 листопада 2009 року заявлений позов задоволено частково. Судом поновлено строк звернення до суду та визнано протиправними дії Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та ухвалено зобов'язати відповідача провести нарахування та виплатити позивачу недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною за вказаний період із розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач, Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який, покликаючись на неповноту з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати, в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.44-45).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд, в порушення положень ст.ст. 99, 100 безпідставно поновив позивачу строк звернення до суду.

Зазначає, що на позивача не розповсюджуються положення ст.13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», оскільки ОСОБА_2 є особою, що застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Стверджує про те, що суд не зважив при прийнятті рішення на відсутність бюджетних коштів для проведення відповідних доплат, що нарахування і виплата позивачці допомоги по догляду за дитиною були здійснені в розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а позовні вимоги та висновки суду не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що остання, звернувшись з позовом в квітні 2009 року, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті допомоги на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку за період з 01.05.2007 р. по 31.12.2008 р. та клопотала про поновлення пропущеного нею строку звернення до суду.

Частиною 2 статті 99 КАС України передбачений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи.

В той же час, відповідно до положень частини 1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як видно з матеріалів справи, в ході розгляду судом першої інстанції даного спору, відповідач, Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, не звертався до суду із запереченнями на заявлений позов та не наполягав на застосуванні до спірних правовідносин положень ст. 99 КАС України, а тому підстав для застосування такого у суду не було.

До того ж суд, вирішуючи питання про поновлення позивачу строк звернення до суду, навів в своєму рішенні відповідні мотиви щодо можливості поновлення такого.

Судом беззаперечно встановлено також, що позивач ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та у відповідності до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007 році, мала право на отримання щомісячної допомоги у встановленому законом розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в 2007 році відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату ОСОБА_2 в повному обсязі такої допомоги, та дійшов вірного висновку про те, що з Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, як суб'єкта владних повноважень, слід стягнути суму цієї допомоги за вказаний період із врахуванням розміру, визначеного ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Згідно вимог ст.ст.13, 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку.

Розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначений ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008р.) і повинен відповідати розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими надається допомога.

Однак, пунктом 14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було зупинено на 2007 рік. При цьому ч.2 ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було передбачено, що розмір щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. дані положення ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші нормативно-правові акти або їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З наведеного слідує, що починаючи з 09.07.2007року і до 31.12.2007 року включно, розрахунок зазначеної допомоги, яка виплачувалася позивачу, повинен був проводитися у розмірі, встановленому законом для прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

В частині визначення розміру допомоги позивачу колегія суддів враховує, що згідно ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум на одну особу на місяць для дітей віком до 6 років складає: з 01 квітня - 463 грн., з 01 жовтня - 470 грн.

Звідси, сума заборгованості перед позивачем за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р. включно повинна обраховуватися із урахуванням вищевказаних розмірів допомоги.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до постанови КМ України № 32 від 16.01.2007р. «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» здійснюють органи праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованих осіб, відповідний обов'язок правильно покладений судом на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» соціальних виплат як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.п.1,2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року, ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відхилити.

Постанову Личаківського районного суду м.Львова від 26 листопада 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Мусіна Т.Г.

Монастирецький Д.І.