РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Штефаніци Ю.Г.

При секретарі: Панчуку І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2009 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

У вересні 2005 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про демонтаж встановленого металевого гаража.

При цьому покликалися на те, що актами комісії ЛКП "Граніт" від 28.07.2005 року та 03.08.2005 року встановлено, що співвласниками будинку №15б по вул. Луцького у м. Львові, самочинно без дозволу Залізничної районної адміністрації влаштовано металевий гараж, в зв'язку з чим відповідачам пропонувалося добровільно демонтувати самочинно встановлений гараж, однак такий не демонтовано.

Просили в судовому порядку зобов'язати відповідачів демонтувати самочинно встановлений металевий гараж по вул. Луцького, 15б в м. Львові.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2009 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_4 демонтувати самочинно змонтований металевий гараж по вул. Луцького, 15б в м. Львові.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2.

В своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що судом не взято до уваги те, земельна ділянка на якій встановлено гараж, перебуває у власності співвласників житлового будинку.

Крім того, застосовуючи ст. 376 ЦК України, судом не враховано, що спірний гараж не є об'єктом нерухомості, а тому спеціального дозволу на його встановлення закон не вимагає.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками будинку №15б по вул. Луцького в м. Львові.

Згідно актів ЛКП "Граніт" від 28.07.2005 року, 03.08.2005 року ОСОБА_4 самовільно встановила металевий гараж по вул. Луцького, 15 б в м. Львові та її було зобов'язано демонтувати такий.

Задовільняючи позовні вимоги про демонтаж встановленого металевого гаража, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі самовільно змонтували гараж, без встановленого дозволу і належно затвердженого проекту. Добровільно демонтувати вищевказаний гараж відповідачі відмовляються.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право приватної власності на землю за №1076 від 14.112002 року, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0188 га по вул. Луцького, 15 б в м. Львові для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво. При цьому ч.8 ст. 29 цього Закону встановлює, що перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування.

Згідно п.4.9. затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року № 273 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, такий дозвіл не вимагається на тимчасові будівлі та споруди, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштування фундаментів.

Так як земельна ділянка під гаражем передана у приватну власність відповідачів на законних підставах, вона не є самовільно ними зайнятою.

Оскільки встановлений ОСОБА_1, ОСОБА_4 металевий гараж по вул. Луцького, 15 б в м. Львові являється тимчасовою спорудою, відомості про улаштування під нього фундаменту в матеріалах справи відсутні, тому дозвіл на виконання робіт по його будівництву не потрібний, а тому гараж не належить до об'єктів самочинного будівництва. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів того, що встановлення тимчасового гаража на земельній ділянці, яка належить відповідачам на праві приватної власності, порушуються чиїсь права та законні інтереси.

Враховуючи вищенаведене рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1-4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2009 року -скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про демонтаж встановленого металевого гаража по вул. Луцького, 15б в м. Львові відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: