Справа №22ц-3232 Головуючий у 1-й інстанції Мелешко С.І.
Категорія: 27 Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Луньо К.А.

за участі позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» ( далі ВАТ КБ «Надра») про розірвання договору строкового банківського вкладу і стягнення коштів та постановлено : розірвати договір строкового банківського вкладу (депозиту) під №363782, оформленого в рамках пакету послуг ПП Базовий №919451 від 3 квітня 2008 року, який був укладений між ОСОБА_3 та відділенням №11 філії ВАТ КБ «Надра» Львівське регіональне управління та зобовязати відповідача повернути ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 50000 гон та нараховані проценти на день повернення депозитного вкладу; стягнути з ВАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 пеню в сумі 7495 грн.88 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1006 грн.84 коп., а також 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути на користь держави 610 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В решті позовних вимог відмовлено.

Дане судове рішення оскаржило ВАТ КБ «Надра». В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції неповно дослідив наявні у справі докази, неповно зясував обставини які мають значення для справи, не правильно застосував норми матеріального і процесуального права (а.с.88-92). Зокрема апелянт звертає увагу на безпідставність розірвання банківського вкладу №363782 стягнення відсотків за користування коштами за договором банківського вкладу №363782, оскільки 03.03.2009 року позивач звернувся до Банку про розірвання цього Договору, який відповідно до п.4.7 його умов не був пролонгований та фактично припинив свою дію. Розірвання банківського вкладу було неможливим у звязку з дією мораторію, встановленого НБУ, який був продовжений до 10.02.2010 року. Апелянт вважає, що суд невірно стягнув з Банку штраф і пеню, покликаючись на положення ст.85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що передбачає під час дії мораторію зупинення виконання банком зобовязань перед кредиторами, можливість не нарахування неустойки (штрафу, пені) інших фінансових санкцій. В апеляційній скарзі стверджується про незаконність стягнення з Банку грошового відшкодування моральної шкоди. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо розірвання банківського вкладу, стягнення процентів на день повернення депозитного вкладу, задоволення моральної шкоди в розмірі 2500 грн. та стягнення пені.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача ОСОБА_3 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду виходячи з наступного.

Судом беззаперечно встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» в особі відділенням №11 філії ВАТ КБ «Надра» Львівського регіонального управління та ОСОБА_3 03 квітня 2008 року було укладено Договір №363782 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» оформленого в рамках пакету послуг ПП Базовий № 919451 за яким позивачем було внесено 50000 гривень строком на 12 місяців з процентною ставкою по вкладу 15,5 % річних. Дані обставини сторонами визнані.

Таким чином, між сторонами склались договірні стосунки за банківським вкладом, що регулюються ст.ст.1059 -1062 ЦК України.

Відповідно до п.4.5 даного договору вкладник має право достроково розірвати даний Договір та вимагати дострокового повернення суми вкладу. Про дострокове розірвання даного Договору вкладник повинен повідомити банк за 2 календарні дні до дати розірвання договору у письмовій формі, подавши банку письмову заяву.

Відповідно до ст.629 ЦПК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що діючи відповідно до умов договору ОСОБА_3 03.03.2009 року звернувся до Банку в особі відділенням №11 філії ВАТ КБ «Надра» Львівського регіонального управління а 14.03.2009 року безпосередньо до центрального офісу ВАТ КБ «Надра» в м.Київ з письмовими заявами про розірвання договору з поверненням суми вкладу та відсотків. Однак дані заяви залишились без задоволення з покликанням на дію мораторію.

Визнаючи такі дії Банку незаконними, суд першої інстанції, всупереч доводам апелянта, обґрунтовано виходив з пріоритетності дії ст.ст.1058, 1060 ЦПК України, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі щодо дострокового розірвання договору банківського вкладу, перед положеннями постанови правління НБУ від 10 лютого 2009 року №59 «Про призначення тимчасової адміністрації у відкритому акціонерному товаристві комерційному банку «Надра» та введення мораторію, які можуть застосовуватися в тій частині, в якій вони не суперечить відповідним положенням чинного законодавства. Зокрема, саме про це зазначено в ст. 56 Закону України «Про Національний банк України». Введення такого мораторію не може бути перешкодою для розгляду в суді вимог клієнтів вкладних (депозитних) рахунків щодо своєчасного або дострокового повернення їх грошових коштів. Обмеження прав вкладника розірвати договір банківського вкладу у будь-який час, а також перешкоди вільно розпоряджатися своїми коштами суперечать Конституції України та ЦК України.

Дійшовши вірного висновку про неправомірність дій Банку щодо відмови розірвати з ОСОБА_3 договір банківського вкладу №363782 від 03 квітня 2008 року та повернення йому суми вкладу і виплати процентів з покликанням на мораторій, суд прийняв помилкове рішення щодо задоволення позову про розірвання цього договору, оскільки на момент звернення ОСОБА_3 з позовом до суду даний договір припинив свою дію, про що вірно зазначено в апеляційні скарзі. А тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог щодо розірвання договору банківського вкладу.

В той же час, покликання апелянта на неправомірне стягнення судом за позовом ОСОБА_3 штрафу і пені у звязку із дією мораторію є безпідставним з наступних міркувань.

Протягом дії мораторію не нараховується неустойка, до якої відноситься штраф і пеня, яка є формою цивільно-правової відповідальності за порушення умов договору. Проте грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються неустойка (пеня, штраф). Таке визначення грошового зобовязання наведене у ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», воно відповідає його суті та може використовуватись і в у справах зазначеної категорії.

Отже, крім цивільно-правового договору, грошове зобовязання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, до якого відноситься положення ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ці суми не є штрафною санкцією і на них не поширюється дія мораторію.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо стягнення з Банку на користь позивача пені та трьох процентів річних від простроченої суми, що відповідає як вимогам матеріального права так і випливає з матеріалів справи та умов договору.

Що стосується стягнення судом грошової компенсації за заподіяння позивачу моральної шкоди, до колегія суддів з таким рішенням суду погодитись не може, оскільки умовами договору, що є предметом розгляду, такий вид відповідальності не передбачено.

Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу, положення ст. 1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), не застосовуються.

Що стосується Закону України «Про захист прав споживачів», на який покликається суд у своєму рішенні при вирішенню даного питання, то вказаний законодавчий акт не регулює спірні правовідносини. а тому застосований судом безпідставно.

Таким чином, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задовленні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3,4 ч.1ст. 309, ч.2 ст.314, ст. ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03 листопада 2009 року про розірвання договору строкового банківського вкладу (депозиту) під №363782, оформленого в рамках пакету послуг ПП Базовий №919451 від 3 квітня 2008 року, який був укладений між ОСОБА_3 та відділенням №11 філії ВАТ КБ «Надра» Львівське регіональне управління, а також щодо стягнення з ВАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 2500 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову щодо розірвання договору строкового банківського вкладу (депозиту) №363782 від 3 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» «Мій вибір» Львівське регіональне управління та ОСОБА_3, а також у відшкодуванні моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_1