Справа № 22ц-5345 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Категорія: 52 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі: Глинському О.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника відповідача відкритого акціонерного товариства «Львівагромашпроект» ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 червня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відкритого акціонерного товариства «Львівагромашпроект» про поновлення його на роботі на посаді охоронника та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, яку зі змінами до позовних вимог визначив в сумі 8182 грн..

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 01 червня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що таке є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом залишено поза увагою та обставина, що, в супереч ч.2 ст.47 КЗпП України копія наказу про його звільнення йому не видавалась, а тому місячний строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав він пропустив з поважних причин. Апелянт стверджує, що суд фактично не досліджував обставин справи, при ухваленні рішення не врахував, що профспілкова організація не надала згоди на його звільнення, не зясував чи дійсно на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці та не залучив до участі у справі в якості третьої особи посадову особу, яка підписала наказ на його звільнення. Просить оскаржуване рішення суду скасувати а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, представника ВАТ «Львівагромашпроект» ОСОБА_2 в їх заперечення, перевіривши матеріали справи та доводи скарги в межах апеляційного оскарження та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Як беззаперечно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 21 лютого 2002 року працював контролером контрольно-пропускного пункту ВАТ «Львівагромашпроект», а з 01.012007 року був переведений на посаду охоронника.

Наказом №53-К від 27.04.2009 року позивач був звільнений від займаної посади у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1ст.40 КЗпП України.

Апелянт обґрунтовано звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції належно не дослідив фактичні обставини справи та не дав належної оцінки діям адміністрації підприємства щодо його звільнення.

Вивчивши матеріали даної цивільної справи з урахуванням доводів позивача та представника ВАТ «Львівагромашпроект» колегія суддів приходить до висновку що звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням вимог трудового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, на момент скорочення штатної чисельності ВАТ «Львівагромашпроект» на підприємстві було 11 посад охоронників. Відповідно до наказу №24 від 18.02.2009 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників ВАТ «Львівагромашпроект» скороченню підлягало лише 7 посад охоронників (20-21).

Звільняючи ОСОБА_1 з посади охоронника відповідачем не були застосовані положення ст.42 КЗпП України та ст.5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо переважного права позивача залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників.

Та обставина, що ОСОБА_1, який народився в 1943 році, за своїм віком, відноситься до категорії осіб, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» як «Дитина війни» є очевидним. А тому покликання відповідача на те, що ОСОБА_1 вчасно не повідомив кадровий орган підприємства про свій статус, є безпідставним і не може братись до уваги, як обєктивна причина незастосування відповідачем до спірних правовідносин вище зазначених правових норм щодо переважного права позивача залишення на роботі.

Жодних доказів того, що 4 особи, які були залишені на посадах охоронників, мали переваги перед ОСОБА_1 на залишення на роботі відповідачем не надано.

Більш того, як вбачається із наданих представником відповідача копій штатних розписів робочих ВАТ «Львівагромашпроект», введених в дію з 01.01.2009 року та 01.06.2009 року, на час звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника в травні 2009 року, фактичного скорочення цієї посади не відбулось.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу.

Проте за висновками профспілкової організації ВАТ «Львівагромашпроект», скорочення чисельності працівників протягом календарного року суперечить п.4.1.3 Галузевої угоди та колективного договору, у звязку з чим профком не дав згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штатів.

У відповідності до розяснень в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року із змінами і доповненнями, відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з роботи було здійснено з порушенням вимог трудового законодавства.

В той же час, при вирішенні даного трудового спору, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень ст.233 КзПП України щодо строків звернення позивача до суду за захистом свого порушено права при звільненні та дійшов вірного висновку про те, що позивач цей строк пропустив без поважних причин.

Так, за змістом ст.233 КзПП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячий строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трутової книжки.

Колегією суддів безспірно встановлено, що про своє звільнення з роботи за скороченням штатів на підставі наказу №53-к від 27.04.2009 року позивачу стало достовірно відомо 6 травня 2009 року, про що його було письмово повідомлено листом за підписом начальника відділу кадрів ВАТ «Львівагромашпроект» з пропозицією прибути на підприємство для отримання трудової книжки.

В ході апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що розрахунок на підприємстві ОСОБА_1 отримав. Перешкод в отриманні наказу про звільнення та трудової книжки керівництвом підприємства йому не чинилось. Однак він не бажав отримувати ці документи, оскільки вважав своє звільнення незаконним та сподівався на поновлення його на роботі з ініціативи відповідача. Обєктивних причин, які б перешкоджали йому вчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права не було, що апелянт підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача поважних причин щодо пропуску ним строку звернення до суду за захистом свого порушеного права при звільненні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду, та не вбачає достатніх правових підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3