Справа №22-ц-4777 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Криворотенка В.І., Таран С.А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про виселення з житлової квартири,-

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 жовтня 2010 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наймачем трьох кімнатної квартири №7, житловою площею 32,4 кв. м, по вул. СКД, 9 в м. Суми є ОСОБА_1 Крім неї в квартирі також зареєстрований і проживає її син - відповідач ОСОБА_2 ( а.с. 9).

Позивачка неодноразово зверталася до суду з вимогою про виселення відповідача.

Перевіркою архіву Зарічного районного суду м. Суми встановлено, що за період з 20.12.2005 року по дату звернення позивача до суду з цим позовом (27.05.2010 року) відповідач лише один раз - 20.04.2010 року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї. Дії відповідача полягали у нецензурній лайці на адресу позивачки, їх, як при розгляді справи №3-911/10, так і при розгляді даного позову відповідач пояснив зникненням грошей. Винним у цьому він вважав і вважає саме позивачку.

В підтвердження протиправної поведінки відповідача, позивачка посилалася на акти судово - медичного обстеження за № 2566 від 24.01.2005 року, №2238 від 10.11.2005 року (а.с. 18-19) та №1157 від 01.07.2008 року.

Вказані факти правильно і з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ч. 1 ст.116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням або систематично порушує правила співжиття, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, апелянт не надала.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що акти судово - медичного обстеження за № 2566 від 24.01.2005 року, №2238 від 10.11.2005 року, (а.с. 18-19) посилалась позивачка, як на підтвердження протиправної поведінки відповідача є безпідставними, оскільки їх було складено за подіями, що передували попередньому рішенню суду і їм вже була дана правова оцінка. Що стосується акту СМО №1157 від 01.07.2008 року то факт заподіяння позивачці легких тілесних ушкоджень саме відповідачем встановлено не було, оскільки кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 КК України не порушувалась.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що сторони проживають удвох в трикімнатній квартирі, де крім них більше ніхто не проживає, і у відповідача іншого немає, проте сторони не використали всі можливості у вирішенні житлового спору іншим шляхом, зокрема шляхом розміну квартири.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3 з квартири по вул. СКД, 7, буд. 9 в м. Суми на підставі ст. 116 ЖК України у звязку з неможливістю сумісного проживання без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки місцевий суд та обєктивно зясував обставини справи, дослідив надані позивачкою докази, дав їм правильну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст, 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 жовтня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)