Справа № 22ц-3037/10р. Головуючий у І-й інстанції Головатий В.Я.
Категорія справи 45 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Курій Н.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Качмар М.Я.,

за участю прокурора Татарин Ю.Б., Подвірного В.М. і його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 і його представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Сихівського району м. Львова та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням прокурору Сихівського району м. Львова відмовлено у задоволенні його позову в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_6 і ОСОБА_7, треті особи Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області і Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, про вилучення самовільно зайнятої земельної ділянки на вул. Врубеля, 38 у м. Львові площею 0,0829 га (в подальшому „спірна земельна ділянка) з користування відповідачів та стягнення з останніх шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття спірної земельної ділянки, в розмірі 21 443 грн. 78 коп., а також про зобовязання відповідачів демонтувати самовільно влаштовану огорожу навколо спірної земельної ділянки.

Дане рішення оскаржили прокурор Сихівського району м. Львова та ОСОБА_4, який до участі у розгляді даної справи не притягувався.

Прокурор просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом без належної мотивації не взято до уваги факт самовільного користування відповідачами ОСОБА_8 спірною земельною ділянкою до укладення ними 07.09.2009 року договору оренди, а саме з 01.12.2008 року по 07.09.2009 року, хоча і не спростовано самого факту користування ними цією земельною ділянкою в згаданий період.

Апелянт ОСОБА_4 також просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та на порушення норм процесуального права.

Вважає, що його неправомірно не було залучено до участі у справі, як суміжного з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 землекористувача, оскільки рішення по даній справі порушує його інтереси, так як у нього з Львівською міською радою за участю відповідачів ОСОБА_7 є спір про скасування ухвали Львівської міської ради від 09.07.2009 року № 2835 „Про користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельною ділянкою на вул. Врубеля, 38, якою відповідачам ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,3460 га на вул. Врубеля, 38 було надано в оренду терміном на 10 років, і рішення по даній справі має преюдиціальну силу для згаданого спору.

Висновок суду про те, що огорожу, яка обмежує земельну ділянку, відповідачі ОСОБА_9 02.12.2008 року придбали у ВАТ „Львівбджолосервіс, вважає помилковим, оскільки цю огорожу 01.12.2008 року встановили самі ОСОБА_9, оскільки ВАТ „Львівбджолосервіс з серпня 2008 року жодного приміщення на вул. Врубеля, 38 у м. Львові вже не мало, а відтак не могло встановлювати огорожу на цій земельній ділянці, і з приводу згаданої огорожі існує інший судовий спір між ним та ОСОБА_8.

Звертає увагу на те, що до укладення договору оренди землі від 07.09.2009 року (який ним оскаржується в судовому порядку), відповідачі не мали права приступати до освоєння та користування земельною ділянкою (а встановлення ними огорожі вважає саме освоєнням та користуванням земельною ділянкою), а відтак користування ОСОБА_8 земельною ділянкою з 01.12.2008 року до 07.09.2009 року вважає самовільним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів і їх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони відповідача ОСОБА_7 і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що доводи прокурора щодо самовільного використання відповідачами ОСОБА_8 спірної земельної ділянки шляхом встановлення огорожі із профнастилу, влаштованої на бетонній підготовці навколо земельної ділянки, є необгрунтованими, оскільки такі не підтверджуються будь-якими доказами, а навпаки спростовуються копією договору купівлі-продажу огорожі, укладеному 02.12.2008 року між ВАТ „Львівбджолосервіс та ОСОБА_6, і копією акту прийому-передачі цієї огорожі від 02.12.2008 року, та що право користування відповідачами земельною ділянкою на вул. Врубеля, 38 у м. Львові підтверджено ухвалою Львівської міської ради від 09.07.2009 року № 2835 „Про користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельною ділянкою на вул. Врубеля, 38 та договором оренди цієї земельної ділянки від 07.09.2009 року, укладеному між Львівською міською радою та ОСОБА_8.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 125 Земельного кодексу України встановлено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Порядок влаштування огорож у м. Львові регламентується Положенням про порядок влаштування огорож земельних ділянок у м. Львові, затвердженим рішенням Львівського міськвиконкому від 07.05.2004 року № 412 „Про затвердження Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, п. 5.2 якого встановлено (зокрема), що дозвіл на влаштування огорожі надається рішенням виконкому.

Як вбачається з матеріалів справи, огорожа навколо спірної земельної ділянки конструктивно є суцільною, влаштована на бетонній підготовці та складається з металевих стовпців, які зєднані з землею фундаментом, та металевих перемичок, які зашиті листами металевого профілю, а відтак вона не потрапляє у Перелік будівельних робіт на які не вимагається дозвіл, який встановлений Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим наказом Держбуду України від 05.12.2000 року № 273.

Відповідачами (чи будь-якими іншими учасниками процесу) не подано до суду будь-яких доказів того, що станом на 02.12.2008 року Львівським міськвиконкомом надавався будь-кому дозвіл на встановлення цієї огорожі, так само, як і доказів про права на земельну ділянку на якій її встановлено.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ця огорожа є обєктом нерухомості, який встановлено самовільно, а відтак (у відповідності до норм ст.ст. 215, 220, 376 ЦК України) договір купівлі-продажу огорожі, укладений 02.12.2008 року між ВАТ „Львівбджолосервіс та ОСОБА_6, є нікчемним правочином, який не породжує будь-яких прав, а тому він не може бути обгрунтуванням правомірності використання відповідачами спірної земельної ділянки.

Крім цього, матеріалами Управління з контролю за використаням та охороною земель у Львівській області (копії яких знаходяться у матеріалах справи) стверджується, що вище згадана спірна огорожа самовільно встановлена саме відповідачами ОСОБА_8, а не ВАТ „Львівбджолосервіс чи будь-ким іншим.

Судом встановлено, що право користування відповідачами земельною ділянкою на вул. Врубеля, 38 у м. Львові виникло лише після 07.09.2009 року - з часу укладення між Львівською міською радою та ОСОБА_8 договору її оренди на підставі ухвали Львівської міської ради від 09.07.2009 року № 2835 „Про користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельною ділянкою на вул. Врубеля, 38.

На даний час вище згадані договір оренди і ухвала є чинними (хоча і оспорюються прокуратурою м. Львова в судовому порядку), а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги прокурора про вилучення спірної земельної ділянки з користування відповідачів.

В той же час, до 07.09.2009 року спірна земельна ділянка відповідачами ОСОБА_8 була зайнята самовільно, а відтак позовна вимога прокурора про стягнення з ОСОБА_8 шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття спірної земельної ділянки, в розмірі 21 443 грн. 78 коп. підлягає до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Сихівського району м. Львова та апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове, яким позов прокурора Сихівського району м. Львова частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 солідарно на користь Львівської міської ради 21 443 грн. 78 коп. шкоди, заподіяної ними внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Зобовязати ОСОБА_6 і ОСОБА_7 демонтувати самочинно влаштовану огорожу навколо земельної ділянки на вул. Врубеля, 38 у м. Львові.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: