Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Геєць Ю.В., при секретарі Ровенській В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, у позові вказав, що спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить йому та відповідачу на праві власності, а саме ? частина зазначеної квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 03.06.2004 року реєстровий № 2-2143, а ? частини зареєстровано за відповідачем на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 11.07.2008 року реєстровий № 9585. Вказана квартира складається з двох кімнат, розміром 13,95 кв.м. та 15,69 кв.м. В спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. Посилаючись на те, що відповідач змінила замки від вхідних дверей та перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, позивач просить вселити його у спірну квартиру, визначити порядок користування вказаним житловим приміщенням, виділивши йому кімнату площею 13,95 кв.м., зобовязати його виплатити компенсацію на користь відповідача за різницю в площі, згідно до ринкової вартості квартири, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні, зобовязати відповідача не чинити перешкоди в користуванні виділеною кімнатою та підсобними приміщеннями.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник, в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач ніколи в спірній квартирі не проживав, своїх речей в квартирі не має, забезпечений іншим житлом, а тому вважають, що відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, дійшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось сторонами ОСОБА_1 на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 03.06.2004 року реєстровий № 2-2143.

Відповідач ОСОБА_2 є власником ? частин спірної квартири, на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 11.07.2008 року реєстровий № 9585.

Нормами ст.ст. 386, 391 ЦК, обумовлено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст.ст. 316, 317 ЦК України зміст права власності складається з права володіння, користування і розпорядження належним власнику майном; таке право особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Проте, відповідач ОСОБА_2 чинить перепони в проживанні позивача в спірній квартирі, оспорює право позивача в проживанні в спірному житлі. Вважає, що спільне проживання сторін є неможливим через наявність неприязних стосунків між позивачем і відповідачем, а також у звязку з наявністю у позивача у власності іншої житлової площі. Дана обставина підтверджена запереченнями відповідача на позовну заяву, де відповідач вимагає із зазначених підстав відмовити позивачу в його вимозі у вселенні, а також поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, яка надала пояснення, про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у проживанні та користуванні спірною квартирою позивачу ОСОБА_1

У звязку з зазначеним, суд прийшов до висновку, що наявність неприязних стосунків між сторонами, а також наявність іншої зареєстрованої на праві власності на позивача житлової площі не може бути достатньою підставою для відмови в задоволенні вимог позивача про його вселення до квартири, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про вселення у спірну квартиру є правомірними.

У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЖК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Встановлено, що спірна житлова площа складається з двох суміжних кімнат площею 13,95 кв.м. та 15,69 кв.м., загальна площа квартири складає 50,30 кв.м.

Жила площа квартира становить 29,64, таким чином, позивач, відповідно до його частки, має право на володіння та користування жилою площею 7,41 кв.м в спірній квартирі.

За змістом ст. 358 ЦК співвласник має право на надання йому у користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до матеріалів справи надати в користування позивачу жилу площу з урахуванням його частки не є можливим.

Крім того, кімната площею 13,95 кв.м., на яку претендує позивач, є суміжної з кімнатою площею 15,69 кв.м., яка має бути залишена у користуванні відповідача, і тому в даному випадку встановлювати порядок користування жилою площею в квартирі, з виділенням окремої кімнати позивачу неможливо.

За цим слідує, що прохання про встановлення порядку користування житловим приміщенням зазначеного позивачем у позовній заяві не може бути задоволено.

Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України ОСОБА_1 не надав доказів про можливість встановити між сторонами запропонованого ним порядку користування спірною квартирою, не надав належних та допустимих доказів вартості належної йому частки та не зазначив розміру компенсації за різницю в площі, не вніс на депозитний рахунок суду відповідної суми компенсації.

З огляду на викладене, у межах заявлених позивачем позовних вимогах в частині визначення порядку користування вказаним житловим приміщенням, а саме про виділення йому кімнати площею 13,95 кв.м., зобовязання його виплатити компенсацію на користь відповідача за різницю в площі, згідно до ринкової вартості квартири, залишивши підсобні приміщення у спільному користуванні, зобовязання відповідача не чинити перешкоди в користуванні виділеною кімнатою та підсобними приміщеннями задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням шляхом виділення позивачу кімнати площею 13,95 кв.м. та зобовязати його сплатити відповідачу компенсацію за різницю площі та зобовязати не чинити перешкоди в користуванні виділеним приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Геєць Ю.В.