Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-652/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2010 року Жовтневий районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Страхової компанії «Інгосстрах», третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2009 року позивачка звернулася з вищезазначеною позовною заявою, в якій просила суд:

- визнати п.16.6 Умов договору страхування № КТНЗАК 91890252, укладеного 31.10.2007 року між нею та страховою компанією «Інгосстрах» в частині заборони передачі їй у своїй присутності керування належним їй на праві приватної власності автомобілем іншим особам;

- стягнути із ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на її користь 64 164 (шістдесят чотири тисячі сто шістдесят чотири) грн. страхового відшкодування;

- судові витрати покласти на ЗАТ « Страхова компанія « Інгосстрах»;

- стягнути з відповідача 671,64 грн., оплачених нею державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а також 3000 грн. за надану їй правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача предявлені позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що відповідно до ст.990 ЦК України, Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Аналогічний припис містить ст.25 Закону України "Про страхування", а саме: виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Між ЗАТ "СК "ІНГОССТРАХ" та ОСОБА_1 було укладено договір страхування наземного транспорту № КТНЗАК 1890252 від 31.10.2007 р.

Доводи позивача, що п.16.6. умов страхування є юридично незначним, не можуть прийматися до уваги. Договір страхування укладено у відповідності до Закону України «Про страхування», Цивільного кодексу України» та правил страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України. При укладенні договору страхувальник був ознайомлений з правилами, про що свідчить його підпис. До речі, при укладанні договору, умови страхування повністю влаштовували страхувальника. Відповідно до умов договору було застраховано автомобіль позивача. Тобто між сторонами виникли правовідношення, що регламентуються умовами вказаного договору, положеннями ЦК України, зокрема його Глави 67 та Закону України «Про страхування».

Статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено право страхувальника оскаржити відмову страховика у страховій виплаті. Вказаними приписами Закону та положеннями ст.526, 527 ЦК України передбачено право позивача вимагати отримання страхової виплати при настання страхового випадку. Таким чином законом передбачено способи захисту інтересів страхувальника при настанні страхового випадку та відмови страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Визнання пункту договору страхування юридично незначним, не передбачено договором страхування та Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.2 ст.989 Цивільного кодексу України, страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику. Позивач повинен був повідомити страховика про іншу особу, яка управляє транспортним засобом. В заяві на страхування та в договорі страхування відсутні відомості, що автомобілем в майбутньому буде управляти ОСОБА_2

26.06.2008 р. стався страховий випадок - застрахований автомобіль зайнявся і в результаті пожежі повністю знищений.

14.10.2008 р. страховим актом № И-13367 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, керуючись правами, передбаченими п.13.3.7 договору страхування.

Підставою для відмови були наступні обставини:

Згідно заяви на виплату страхового відшкодування від 27.06.2008 р. на момент події до керування автомобілем був допущений без узгодження зі страховою компанією ОСОБА_2

Пунктом 15.2 договору страхування передбачено, що для одержання страхового відшкодування Страхувальник (або Вигодонабувач) повинен подати Страховикові в особі Страхового агента довіреність, або тимчасовий реєстраційний талон, або подорожній лист - у разі, якщо управління ТЗ здійснював не його власник). ОСОБА_2 не є власником застрахованого автомобіля, документи підтверджуючи право ОСОБА_2 на управління транспортним засобом страховику надані не були.

Згідно п.16.6. Страховик не несе відповідальності, якщо керування ТЗ на момент страхового випадку здійснювалось особою, що не вписана у свідоцтво про реєстрацію ТЗ та не мала довіреності на керування ТЗ чи тимчасового реєстраційного талону (для фізичних осіб), подорожнього листа або довіреності (для водіїв юридичних осіб) та яка не входить в перелік осіб, визначених у заяві на страхування чи у цьому Договорі.

Застрахований автомобіль був ушкоджений у результаті не самозаймання автомобіля, а самозаймання речовини - насіння соняшника. Цей висновок підтверджується «Технічним висновком» Краматорського ГО ГУ МЧС України в Донецькій області від 04.07.2008 р. Самозаймання насіння не входить в перелік страхових випадків за договором страхування. Крім того, що застрахований автомобіль не призначений для перевезення насіння.

Згідно п.16.6 договору страхування, Страховик не несе відповідальності, якщо: ТЗ використовувався не за призначенням або з метою, що не зазначена у заяві на страхування.

Страхувальником порушені п.п.19.1.2, 19.1.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України. Згідно яких, не допускаються до перевезення зернові вантажі в тарі вологістю більше 15% ті, які перебувають у стані сам огрівання.

В Постанові про відмову в порушення кримінальної справи від 06.07.2008 р. зазначається, що Позивачка сама помічала, що мішок з насінням має температуру значно більше, ніж навколишнє середовище, що в майбутньому привело до самозаймання насіння.

Страхувальником порушений п.9.1.1 Правил безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту України № 527 від 21.12.1998 року.

Крім того, згідно з п.16.3 договору страхування, не визнаються страховим випадком втрата, знищення або пошкодження ТЗ, його частин, деталей, приладів, обладнання, які сталися внаслідок: пожежі або вибуху при навантаженні, розвантаженні, транспортуванні палива, вибухонебезпечних, легкозаймистих речовин, набоїв та інших предметів на непристосованому для цієї мети ТЗ або порушення правил проведення таких заходів і робіт; порушення водієм або власником ТЗ встановлених правил перевезення пасажирів та вантажу, перевезення вантажу чи пасажирів з перевищенням норм, визначених для цього ТЗ.

З огляду на вищенаведене представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають тому просив суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день та час його проведення повідомлялася належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

31.10.07 року у м.Краматорську ОСОБА_1, уклала договір страхування № КТНЗАК1890252 легкового автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний № АН 1241СМ, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТС АНС № 105613, який належить їй на праві приватної власності зі страховою компанією «Інгосстрах».

Зазначений договір укладений на виконання договору застави, укладеного між ОСОБА_1 й ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.10.2007 р. №КТНЗАК91890252 з метою забезпечення виконання її зобов'язань за кредитним договором № КТНЗАК91890252 перед ПАТ КБ «Приватбанк», котрий є одночасно вигодонабувачем і гарантом виконання зобов'язань ЗАТ «СК «Інгосстрах» у разі настання страхового випадку.

Розмір страхового відшкодування, відповідно до п.6 Договору, у випадку повного знищення транспортного засобу передбачений у сумі 64 164 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору «страховик зобов'язується у випадку настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальникові або вигодонабувачеві. Відповідно до п.7.1.5 Договору одним зі страхових випадків визнається «ушкодження транспортного засобу в наслідок пожежі, вибуху, самозаймання».

Позивачка, зі своєї сторони, повністю виконувала умови договорів страхування й кредитування, а кредитні внески продовжувала виплачувати по цей час.

Судом встановлено, що 26.06.2008 р. під час стоянки у дворі будинку № 16 по вул.Уляновській м.Краматорська Донецької області застрахований автомобіль зайнявся й у результаті пожежі повністю був знищений. Згідно акту про пожежу від 26.06.08 р. і постанови про відмову в порушенні кримінальної справи Краматорського міського відділу ГУ МНП України від 06.07.08 р. причиною пожежі є самозаймання, тобто стався страховий випадок, передбачений п.7.1.5 договору страхування.

27.06.08 р., відповідно до Договору, ОСОБА_1 звернулася в «СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак заступник директори ГРУ, РУ, СФ керівник роздрібного обслуговування фізичних осіб КБ «Приватбанку» ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування необґрунтовано відмовив. У зв'язку із цим 28.11.08 р. представник ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на необґрунтовану відмову до правління ЗАТ «СК «Інгосстрах», яке знаходиться в м. Дніпропетровську.

Однак керівником Департаменту взаємодії зі страховими компаніями «Приватбанка» ОСОБА_4, прохання про скасування рішення ОСОБА_3 у виплаті позивачці, відповідно до умов Договору, страхового відшкодування за згорілу автомашину також було відмовлено.

Уповноважений представник ПАТ КБ «Приватбанк» - гаранта виконання зобов'язань Страхової Компанії «Інгосстрах» при настання страхового випадку, свою відмову мотивувала тим, що ОСОБА_5, нібито, допущені порушення п.п.13.3.7, 15.2, 16.6 Договору страхування, які виразилися в такому:

- «на момент події до керування автомобілем був допущений без узгодження зі страховою компанією ОСОБА_2;

- «застрахований автомобіль був ушкоджений у результаті не самозаймання автомобіля, а самозаймання насіння соняшника»;

- «страхувальником порушені п.п.1.3, 1.10, 22.3 Правил дорожнього руху...»;

- «страхувальником порушені п.п.19.1.2, 19.1.4 Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363,згідно з яким не допускаються до перевезення зернові вантажі в тарі вологістю більше 15%, ті, які перебувають у стані самозігрівання; ті, які мають сліди «замочування».

- «страхувальником порушений п. 9.1.1 Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту України, що затверджені наказом Міністерства автомобільного транспорту України № 527 від 21.12.1998 року».

На думку ОСОБА_4 «порушення зазначених норм виразилися в перевезенні, зберіганні в багажнику легкового автомобіля, непризначеного для цього, вантажу - насіння соняшника, що мав явні ознаки зігрівання, що привело надалі до самозаймання».

Проте доводи уповноважених СК «Інгосстрах» осіб, суд вважає необґрунтованими й спростовуються наступними доказами :

- п.13.3.7 Договору є відсильним до розділу 16 умов страхування, тому коментарів не вимагає;

- п.15.2 передбачає перелік документів, які Страховик зобов'язаний надати Страхувальникові для одержання страхового відшкодування при настанні страхового випадку.

ОСОБА_1 всі необхідні документи були надані, про що свідчить страховий акт від 14.10.08 р. N И -13367 ;

- п.16.6 Умов страхування, передбачає звільнення страховика від відповідальності, « якщо керування транспортним засобом на момент страхового випадку здійснювалося особою, яка не вказана у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та яка не мала доручення на керування транспортним засобом та яка не входить в перелік осіб, зазначених у заяві на страхування або в Договорі».

Зазначений пункт умов договору страхування ОСОБА_1 також не був порушений, оскільки в момент настання страхового випадку застрахований автомобіль більше 2-х годин перебував на стоянці у дворі будинку, не рухався, їм ніхто не управляв, тому причино-наслідковий зв'язок між страховим випадком, що наступив, - самозайманням і пожежею та передачею ОСОБА_1А керування автомобілем ОСОБА_2 раніше, а також між його діями щодо доставки ОСОБА_1 на застрахованому автомобілі до місця страхової події - відсутній. Крім того, ОСОБА_2 мав при собі посвідчення водія серії РАР 516839 відповідної категорії, а ОСОБА_1 мала право передати у своєї присутності ОСОБА_2В право керування автомобілем.

Крім того, зазначений пункт умов страхування юридично незначний, оскільки суперечить п. 2.2 Правил дорожнього руху, ст. 41 Конституції України, тому що обмежує ОСОБА_1 в праві користування приватною власністю приналежному їй автомобілем, а отже, відповідно до ч 2 ст.991 ЦК України, не може бути основою для відмови здійснити страхову виплату.

Уповноважені СК «Інгосстрах» і ПАТ КБ «Приватбанк» також необґрунтовано обвинувачують ОСОБА_1 у порушенні Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України й Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту України, оскільки автомобіль не перебував у русі в момент настання страхового випадку, ОСОБА_1 є фізичною особою, і автомобіль не використовувався спеціально для перевезення вантажів.

Крім того, висновки уповноважених про те осіб, що пожежа виникла в результаті «перевезення, зберігання в багажнику легкового автомобіля, непризначеного для цього вантажу насіння соняшника» і порушень п.п.19.1.2, 19.1.4 зазначених вище Правил ... засновані на припущеннях, довільні й нічим не підтверджуються тому що :

- пожежно-технічна експертиза не провадилася;

- згідно акту про пожежу від 26.06.08 р. і постанови про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі ч.1 ст.6 КПК України причиною пожежі є зазначене самозаймання, однак у цих документах не зазначено, що відбулося самозаймання вантажу й відбулося воно в результаті порушення ким-небудь і яких-небудь Правилами…;

-у багажнику автомобіля перебували не насіння соняшника, а їхня лузга, що не відноситься до зернових вантажів вологістю більше 15% або іншим забороненим до перевезення речовинам, здатним до самозаймання;

- мішки, у яких перебувала соняшникова лузга, були міцні, сухі, не прілі й після пожежі якому-небудь дослідженню на предмет їхньої невідповідності Правилам ... не піддавалися;

Таким чином, відмову у виплаті позивачці страхового відшкодування за договором № КТНЗАК91890252 є необґрунтованою.

За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача судові витрати по справі 671,64 грн., в тому числі 641 грн. 64 коп. судового збору та 30 грн. в якості витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні решти позову суд вважає можливим відмовити, у звязку з необґрунтованістю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із закритого акціонерного товариства «Страхової компанії «Інгосстрах»« на користь ОСОБА_1 64164 (шістдесят чотири тисячі сто шістдесят чотири) грн. страхового відшкодування.

Стягнути із закритого акціонерного товариства «Страхової компанії «Інгосстрах»« на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі 671,64 грн.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: