Справа № 22ц-56 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Категорія: 41 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Безп`ятко О.І.

за участі відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено порядок користування квартирою №12 в будинку №15 на вул. Саксаганського в м. Стрий Львівської області та виділено в користування ОСОБА_3 кімнату, позначену на плані цифрою 2, площею 13,7 кв.м., а ОСОБА_1 - кімнату, позначену на плані цифрою 5, площею-9,6 кв.м. В спільному користуванні сторін залишено кімнату, позначену на плані цифрою 3, площею 17,5 кв.м., кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, балкон. Крім того, цим рішенням постановлено вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 8,50 грн. - судових витрат, 7,50 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 500 грн. - витрат на правову допомогу адвоката.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1

Апелянт покликається на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, обставини, які суд вважає встановленими фактично не доведені, права та обовязки сторін у спірних правовідносинах не встановлені, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, при ухваленні рішення суд невірно застосував норми матеріального права та порушив вимоги процесуального права.

Зокрема зазначає, що судом залишена без належної оцінки та обставина, що позивачка майже 8 років проживає за кордоном і ніколи ключів від спірної квартири не отримувала, тому, на думку апелянта, перешкод в користуванні квартирою він фактично не чинив, і визначений судом порядок користування квартирою порушує його прав, як співвласника житла. Стверджує, що суд залишив без уваги і ту обставину, що позивачка змінила своє прізвище на Дунець, та вважає, що дана обставина не давала їй підстав для звернення до суду під його прізвищем. Вказує на те, що судом при вирішенні даного спору належно не застосовані положення ст.ст. 356 та 358 ЦК України, оскільки добровільного вирішення питань щодо порядку користування спірним житлом між ними не було.

Просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги., перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою і всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та дотримався вимог матеріального і процесуального права при вирішенні даного позову.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.12.2003 року, відповідач 27 березня 2003 року придбав квартиру №12 в будинку №15 на вул. Саксаганського в місті Стрию Львівської області. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2006 року, яке набуло чинності, за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину цієї квартири, як спільної сумісної власності подружжя, набутої під час шлюбу. Факт набуття позивачкою у власність вказаної частини спірного житла підтверджено також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.01.2007 року (а.с.8,9-10,70, 152-153) та не заперечується і самим відповідачем(а.с.126,130).

Відповідно до положень ст.ст. 361, 391 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачки ОСОБА_3, остання звернулась до суду з даним позовом, покликаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у реалізації свого права власності на частку у праві спільної часткової власності.

Ці покликання позивача з достатньою очевидністю встановлені судом першої інстанції та знайшли належну оцінку в рішенні суду.

В супереч доводам апелянта, як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді даної справи відповідач ОСОБА_1 фактично визнав, що позивачка не має вільного доступу до даної квартири, оскільки з часу придбання цього житла він в будь який спосіб ключів від квартири ОСОБА_3 не давав і таких вона не має, що свідчить про неможливість реалізації нею свого права користування цим житлом.

При цьому відповідач, в супереч вимогам ст.10,60 ЦПК України не довів правомірності своєї поведінки у перешкоджанні позивачці в користуванні її власністю.

Безпідставним є покликання апелянта і на те, що визначений судом порядок користування квартирою є упередженим та здійснений в інтересах позивачки без дотримання вимог ст.358 ЦК України щодо добровільності вирішення цього питання, оскільки матеріалами справи беззаперечно встановлено, що відповідач відмовився від пропозиції ОСОБА_3 щодо придбання належної їй частки квартири (а.с.89). До того ж, в засіданні судової колегії апелянт та його представник категорично заперечили будь-який можливий варіант спільного користування з позивачкою даним житлом.

Не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_1 щодо невідповідності фактичного прізвища позивачки її паспортним даним, оскільки такі покликання не ґрунтуються на матеріалах справи (а.с.16,88) та не впливають на вирішення спірних правовідносин.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1ч.1 ст.307, ч.1ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Штефаніца Ю.Г.

ОСОБА_4