Справа № 2-419/10
Провадження № _________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2010 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Житлово-комунальне підприємство „Шахтарське, Відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Синельниківського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1975 року. Від шлюбу дітей немає. Шлюб розірвано 04 березня 2004 року. 07 січня 1980 року ЖБК Синельниківської виправної колонії №94 їх сім`ї була надана для користування квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час квартира не приватизована і знаходиться на балансі ЖКП „Шахтарське. У даній квартирі зареєстрована позивачка та відповідач. Після розірвання шлюбу відповідач взяв все своє майно та вибув із квартири на інше постійне місце проживання до іншого населеного пункту АДРЕСА_2 , де і мешкає на даний час. Отже, починаючи з липня 2004 року відповідач в квартирі не проживає, позивачка неодноразово просила відповідача знятися з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі, однак останній відмовляється це зробити. Перебування відповідача на реєстраційному обліку порушує права позивачки належним чином користуватися вищезазначеною квартирою, оскільки вона повинна сплачувати комунальні послуги. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою зі зняттям його з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також пояснила, що після розлучення з відповідачем останній добровільно пішов жити до іншого місця і по сьогоднішній день у зазначеній квартирі відповідач не мешкає. Ніяких перешкод для проживання у квартирі вона відповідачу не створювала і його зміна місця проживання була добровільною.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити. Також зазначив, що на даний час відповідач мешкає в іншому місці, тобто більше ніж шість місяців він не проживає у зазначеній квартирі, на даний час мешкає з іншою жінкою, тому втратив право на її користування. Будь-яких доказів створення позивачкою перешкод для користування відповідачем квартирою останній не надав, на даний час квартира не приватизована. У 2006 році відповідач мав намір приватизувати квартиру, але у той час позивачка була відсутня на території України у зв`язку зі смертю сина і це робилося без її відома. У заяві про приватизацію квартири її підпису немає. Вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що не проживає в квартирі, оскільки відповідачка створює йому у цьому перешкоди. На даний час він проживає в іншому місті з ОСОБА_4 , у якої знімає квартиру, іншої сім`ї у нього немає.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав і пояснив, що відповідач дійсно з 2004 року не проживає у вищезазначеній квартирі, але з поважних причин. Так, у 1988 році він виконував службовий обов`язок у військовій частині. У 2002 році відповідач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в ТОВ „Поліфарб в якості інспектора охорони, працював у місті Дніпропетровську, тобто в іншому населеному пункті, тому за характером роботи не мав можливості проживати у вищезазначеній квартирі. Був звільнений з роботи у 2006 році. На даний час відповідач змушений знімати квартиру, оскільки відповідачка не допускає його до вищевказаної квартири, ключів від неї у відповідача немає. Також відповідач у 2006 році погасив всі борги по вказаній квартирі і мав намір її приватизувати, але відповідачка не надала всі необхідні для цього документи, тому приватизація не відбулася. Вважає, що до 2006 року відповідач не проживав у квартирі з поважних причин, оскільки не мав можливості в ній проживати за характером роботи, а з 2006 року і по сьогоднішній день позивачка не допускає його до квартири, чим створює перешкоди, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також вважає, що той факт, чи проживає відповідач з іншою жінкою, чи лише знімає у неї квартиру, немає значення для справи. На даний час відповідач свого власного житла не має, хворіє, є інвалідом третьої групи внаслідок загального захворювання, наймачем квартири є саме він. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися по невідомим суду обставинам.

У відкритому судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що у с.Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області проживає з 1977 року. Знає сторін по справі, оскільки є їх сусідкою. З серпня 2004 року відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У 2004 році він говорив, що проживає у м.Дніпропетровську з іншою жінкою у квартирі, яку орендує за певну суму грошових коштів. Відповідач ніколи не говорив їй і вона ніколи на бачила, щоб він був позбавлений можливості зайти до квартири, у якій на даний час проживає позивачка;

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 у с.Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області взагалі не бачила приблизно три роки. Де на даний час він проживає вона не знає;

У відкритому судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що сім`ю ОСОБА_9 знає з 1992 року. Її квартира розташована поруч з квартирою сторін. Відповідач з 2004 року на проживає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 говорив їй, що проживає з іншою жінкою у м.Дніпропетровську. Вона не бачила, щоб позивачка здійснювала відповідачу перешкоди у користуванні квартирою, хоча буває вдома у позивачки практично кожен день та спілкується з нею. Один раз бачила, як відповідач міняв замок у дверях зазначеної у позові квартири на прохання позивачки;

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з 2004 року по 2007 рік вона займала посаду начальника ЖКГ-94, а також перебувала у складі комісії по розподілу квартир, одну із яких отримав відповідач, оскільки працював на вказаному підприємстві. В період зайняття нею посади начальника, саме ОСОБА_2 здійснював погашення заборгованості за комунальні послуги, оскільки мав намір здійснити газифікацію нерухомого майна. Відповідач отримував документи на приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однак з яких підстав її не завершив їй не відомо. ОСОБА_2 звертався до неї, як до начальника ЖКГ-94, з усною заявою про наявність перешкод у користуванні вказаним житлом. Також вона неодноразово чула сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в ході якої остання не впускала чоловіка до квартири. Після звільнення з роботи їй невідомі стосунки сторін;

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що відповідач є її рідним братом. Сторони не проживають разом більше шести років. Приблизно три роки тому позивач позбавила відповідача доступу до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки змінила замок на вхідній двері. ОСОБА_2 іноді мешкає по АДРЕСА_3 , тобто за адресою проживання матері, а іноді у с.Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області у квартирі співмешканки ОСОБА_4 . Відповідач бажає проживати у АДРЕСА_1 ;

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що відповідач не має доступу до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з 2006 року, і саме з цього часу сторони не проживають разом. Позивачка запрошувала ОСОБА_2 за вказаною адресою з метою полагодження побутових речей. Відповідач зараз проживає у квартирі, що знаходиться у с.Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, власником якої є ОСОБА_4 . Яким чином позивачка створює відповідачу перешкоди не пояснив. Зазначив, що одного разу він разом з відповідачем прийшли до позивачки, але двері були зачинені і ніхто не відкрив, хоча напевно позивачка була вдома.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 січня 1980 року відповідачу ОСОБА_2 була надана для проживання квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка ЖБК Синельниківської ВК-94. Зазначена квартира перебуває на балансі Житлово-комунального господарства „Шахтарське Мар`ївської сільської ради, що доводиться довідкою ЖКГ „Шахтарське. Квартира надана відповідачу під час його перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , що було визнано сторонами і ніким не оспорювалося. З цього вбачається, що наймачем зазначеної квартири є відповідач, а позивачка була членом його сім`ї згідно ч.2 ст.64 ЖК Української РСР.

Отже, зазначена квартира належить до житлового приміщення громадського житлового фонду і на даний час не приватизована. Оскільки на час отримання квартири відповідачем позивачка належала до членів його сім`ї, то у відповідності до ч.1 ст.64 ЖК Української РСР мала усі права та обов`язки, як і наймач квартири, тобто відповідач.

04 березня 2004 року шлюб між сторонами був розірваний, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, сторони припинили спільне проживання і не є членами сім`ї. Але у відповідності до ч.3 ст.64 ЖК Української РСР якщо позивачка і перестала бути членом сім`ї відповідача, але продовжує проживати у зазначеній квартирі, то вона має такі ж права і обов`язки, як і наймач квартири, тобто відповідач.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з 2004 року відповідачем не оспорювався, тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України цей факт є доведеним. Також цей факт підтверджується актом мешканців будинку, затверджений начальником ЖКГ „Шахтарське, згідно якого відповідач ОСОБА_2 не проживає у зазначеній квартирі з серпня 2004 року, а також довідкою виконкому Павлівської сільської ради, згідно якої відповідач ОСОБА_2 з літа 2005 року проживає разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Факт реєстрації відповідача у зазначеній у позовній заяві квартирі доводиться довідкою Мар`ївської сільської ради.

Надані позивачкою довідки ЖКГ „Шахтарське також свідчать, що позивачка ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_4 та сплачує комунальні послуги.

Вищенаведені факти доводять те, що позивачка постійно проживає у вищезазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги, відповідач в ній не мешкає з 2004 року.

У відповідності до ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач надав суду довідку військової частини про проходження військової служби з 14 лютого 1988 року по 06 червня 1988 року. Але зазначена довідка не є належним доказом обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки мова йде про не проживання відповідача у зазначеній квартирі з 2004 року, а не з 1988 року.

Той факт, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи також не доводять поважності причин його не проживання у вказаній квартирі.

Згідно копії трудової книжки відповідач ОСОБА_2 дійсно працював в ТОВ „Поліфарб з 08 вересня 2002 року по 31 березня 2006 року у м.Дніпропетровську. Але це стосується періоду з 2002 року до кінця березня 2006 року, а позовна заява надійшла до суду у січні 2010 року, тобто майже через чотири роки після того, як відповідач був звільнений з роботи.

У судовому засіданні відповідачем були надані суду копія заяви відповідача про приватизацію зазначеної квартири, копія книги реєстрації розпоряджень по приватизації житла, згідно яких ОСОБА_2 звертався 25 жовтні 2006 року з заявою про приватизацію квартири. Але на даний час квартира не приватизована і той факт, що приватизація не відбулася з вини позивачки ОСОБА_1 належним чином доведено не було. Тим більш, що сама заява про приватизацію квартири викликає сумнів в її достовірності, оскільки, як пояснила позивачка, на час подання даної заяви відповідачем її не було і згоди вона не надавала, підписів сторін у заяві також немає.

Згідно довідки ЖКГ „Шахтарське, виданої на ім`я ОСОБА_2 , заборгованості за комунальні послуги у вищевказаній квартирі станом на 25 жовтня 2006 року немає. Як пояснив представник відповідача, це свідчить, що відповідач у 2006 році погасив всі борги та мав намір приватизувати квартиру. Але, по-перше, зазначена довідка не свідчить, що саме відповідач погашав борги, а по-друге, йдеться про заборгованість станом на жовтень 2006 року, але з того часу пройшло майже чотири роки.

З ч.2 ст.71 ЖК Української РСР вбачається, що у разі наявності поважних причин відсутності наймача понад шість місяців, цей строк може бути продовжено за заявою відсутнього наймодавцем.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Створення позивачкою перешкод для проживання відповідача у вищезазначеній квартирі дійсно є поважною причиною відсутності відповідача протягом тривалого часу у квартирі. Але зазначені факти відповідач повинен довести суду, оскільки на припущеннях рішення суду ґрунтуватися не може. Всі надані відповідачем докази неможливості його проживання у квартирі стосуються періоду з 2002 по 2006 роки. Доказів неможливості його проживання після 2006 року не надано взагалі, як не надано доказів створення йому перешкод для проживання у квартирі з боку позивачки.

Так, відповідач не надав суду доказів його звернення до наймодавця з заявою про продовження строку зберігання за ним житлового приміщення у зв`язку з наявністю перешкод у користуванні ним. Також відповідачем не надано жодних доказів того, що він робив спроби поселитися в спірній квартирі, якими можуть бути звернення відповідача до правоохоронних органів, органів прокуратури та суду про усунення перешкод у користуванні квартирою та інші докази.

На показаннях допитаних з боку відповідача свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рішення суду на користь відповідача ґрунтуватися не може.

Так, свідок ОСОБА_10 пояснила, що за характером роботи вона займалася приватизацією зазначеної у позовній заяві квартири і він в усній формі скаржився на створення з боку позивачки перешкод для проживання у квартирі, але в чому виражалися ці перешкоди, чому відповідач не завершив процес приватизації квартири вона не знає. Показання свідка ОСОБА_12 також не мають конкретного змісту створених позивачкою перешкод і в чому саме вони полягали. З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що відповідачка змінила замок на вхідних дверях, чим створює відповідачу перешкоди в користування квартирою. Але допитаний з боку позивачки свідок ОСОБА_8 навпаки пояснила, що сама бачила, як замок на вхідній двері квартири міняв сам відповідач. Крім того, як сама ОСОБА_8 , так і інші допитані з боку позивачки свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які є сусідами позивачки, пояснили, що відповідач вже декілька років не проживає разом з позивачкою та не з`являється за вказаною адресою, будь-яких сварок між сторонами не чули, якихось перешкод в користуванні відповідачем квартирою не бачили.

Як зазначив відповідач, на даний час він проживає з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , у якої знімає квартиру. Якихось подружніх стосунків між ними немає. Але в підтвердження цього факту відповідачем не надано жодних доказів, насамперед договору оренди житлового приміщення. Сама ОСОБА_13 в судовому засіданні допитана не була, оскільки клопотань про її виклик до суду для допиту в якості свідка від жодної сторони не надходило.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.

Понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72, 107 ЖК Української РСР, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Відділення у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Синельниківського МВ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 45 (сорок п`ять) грн. 50 коп.

На рішення протягом десяти днів з дня його оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано заяву про його апеляційне оскарження, а протягом двадцяти днів після подання заяви апеляційна скарга на рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, у разі її подання протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, а у разі її подання після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Гречко