Справа № 2-748/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада 2010 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Глушкової В.Ф.

з участю секретаря Запроводюк Н.В.

адвокатів ОСОБА_1

ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 ВАСИЛІВИНИ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог КРИЖОПІЛЬСЬКА РАЙОННА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ про визнання права на користування будинком та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні будинком, визнання недійсним договору найму будинку та виселення з нього та по зустрічному позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року позивач ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визнання за нею та неповнолітньою донькою права на користування житловим приміщенням літньої кухні в домогосподарстві та їхнє вселення. Під час судового розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати її право та її неповнолітньої доньки на користування будинком №10 по вулиці Карла Маркса в смт. Крижопіль, зобов'язати ОСОБА_5 не чинити їм перешкоди при користуванні вказаним будинком, зокрема визнати недійсним договір найму цього будинку, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та виселити ОСОБА_6 з цього будинку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі з 01.10.2003 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку і з вересня 2005 року вони всі разом проживають в будинку, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5 В спірний будинок вона була заселена як член сім'ї відповідача, і саме як дружина відповідача і проживала в цьому будинку постійно до серпня 2010 року разом з донькою. У серпні місяці відповідач повідомив її, що будинок належить йому і вона з дитиною буде проживати там де він вкаже, а саме: в приміщенні старого будинку, куди без їхньої згоди переніс особисті речі, а в приміщення літньої кухні, де вони проживали як сім'я, і яке влаштоване під постійне проживання, поселив ОСОБА_6

Відповідач до початку розгляду судом справи по суті пред'явив зустрічний позов про визнання ОСОБА_8 такою, що втратила право на користування житловим будинком, посилаючись про наявність у відповідачки ОСОБА_8 іншого житла, а також, що він припинив з нею сімейно-шлюбні відносини.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_8 та її представник позов підтримали з підстав зазначених в позовній заяві, зустрічний позов не визнали.

Відповідач-позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, їх представник в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_8 з житлового будинку ніхто не виселяв, вона добровільно у серпні 2010 року переїхала проживати до іншого житлового будинку в селі Тернівка, крім того шлюбні стосунки ОСОБА_5 з нею розірванні, тому зустрічний позов підтримує.

Суд, вислухавши пояснення позивача-відповідача ОСОБА_8 представника, представника відповідачів, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 року. Від цього шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що спірним будинком є житловий будинок з допоміжними будівлями №10 по вулиці Карла Маркса в смт Крижопіль, який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5

В будинку зареєстровані: відповідач ОСОБА_5 з 2005 року, позивач ОСОБА_8 з 2006 року та їхня неповнолітня донька ОСОБА_4 з 2006 року, це стверджується довідкою Крижопільської селищної ради від 26.08.2010 року.

Згідно акту Крижопільської селищної ради від 09.08.2010 року відповідач ОСОБА_5 відмовився впускати позивачів в приміщення літньої кухні, яке об лаштоване під житлове приміщення, їх особисті речі переніс у приміщення житлового будинку, яке непридатне для проживання, а саме: відсутнє опалення, електро- та водопостачання.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що за заявою позивача ОСОБА_8 в складі комісії 09.08.2010 року виїжджав до будинку №10 по вулиці Карла Маркса в смт Крижопіль і в його присутності відповідач ОСОБА_5 переніс особисті речі позивача ОСОБА_8 та дитини в приміщення, яке значиться як житловий будинок, ала для проживання не придатне, так як знаходиться в занедбаному стані, відсутнє опалення, електро- водопостачання та водовідведення, ззовні будинок розвалюється, а саме приміщення закладене старими речами і використовується як сарай. При відповідач ОСОБА_10 повідомив комісії, що ОСОБА_8 і дитина будуть жити у такому приміщенні.

Судом встановлено, що позивачі не мають змоги проживати в приміщенні літньої кухні, яка побудована під житлове приміщення і де вони проживали з 2005 року через вселення туди відповідачки гимбель С.В., ЩО стверджується поясненням представника відповідачів та договором найму, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, яка користується всіма будівлями спірного домоволодіння. Такі обставини змусили позивачів проживати за іншою адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 пояснила, що вона вселилась у спірний будинок як член сім'ї власника, тобто як дружина відповідача в 2005 році разом з їхньою донькою. Даний факт представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним житловим приміщенням.

З урахуванням цього, суд вважає, що оскільки при вселенні позивачки у спірний будинок відповідач не заперечував проти її проживання, що вона користувалася всім домоволодінням без будь-яких обмежень, що достовірно встановлено в судовому засіданні, конкретної домовленості про порядок користування між сторонами не було, позивач ОСОБА_8 набула права користування у спірному будинку, який відповідач отримав по договору дарування в 2005 році.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_5 та його представника про наявність у ОСОБА_8 та неповнолітньої дитини іншого житла, а саме житлового будинку в селі Тернівка Крижопільського району, оскільки вони не ґрунтуються на чинному законодавстві (ст. 156 ЖК України).

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року судом встановлено, що при вселенні позивача ОСОБА_8 в спірний будинок був дотриманий встановлений порядок про вселення позивача в спірний будинок, оскільки відповідач ОСОБА_10 після реєстрації шлюбу з позивачкою по справі в 2005 році не заперечував проти її вселення як члена сім'ї власника, а саме як дружини, яка вела з відповідачем ОСОБА_10 спільне господарство і з якою шлюб на день розгляду справи не розірваний, так як рішення не вступило в законну силу, крім того приміщення літньої кухні було постійним місцем проживання сторін.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів щодо житлових приміщень.

Судом встановлено, що вселення в спірний будинок ОСОБА_11 та укладання з нею договору найму цього будинку спрямовані, щоб перешкодити позивачам проживати в будинку.

Згідно ст. 203 ч. 6 ЦК України «Правочин, що вчиняється батьками, не може перечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей». Тому, згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України, договір найму житлового приміщення являється недійсним правочином, в силу недодержання при його укладенні вимог ч. 1 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України «Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю».

За таких обставин, оцінюючі зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а зустрічний позов залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 156 ЖК України, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст. 18 Закону раїни «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст.ст. 10,11,60,209,214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_8 та в інтересах її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 задовольнити. Визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_4 право користування житловим будинком та іншими допоміжними приміщеннями в домогосподарстві № 10 по вулиці Карла Маркса в смт. Крижопіль Вінницької області.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком та іншими допоміжними приміщеннями в домогосподарстві № 10 по вулиці Карла Маркса в смт. Крижопіль Вінницької області.

Визнати недійсним договір найму житлового будинку №10 по вулиці Карла Маркса в смт. Крижопіль Вінницької області і виселити ОСОБА_11 з будинку №10 по вулиці Карла Маркса в смт. Крижопіль Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 судові витрати: 1500 гривень за юридичну допомогу та 8 грн 50 копійок сплаченого державного мита і 37 гривень за сплату інформаційно-технічного забезпечення.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строк 10 днів з дня його проголошення.

Суддя