Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-411/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Чоха К.О.,

за участю : позивача ОСОБА_1,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третя особа ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу №2-411/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 5-6)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2008 року було накладено арешт на домоволодіння, що знаходиться по вул. Достоєвського, 7-ау м. Дніпропетровську, який належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу /ВАЕ № 357676 реєстр 624 від 31.03.2003 року шляхом заборони нотаріусам укладати будь-які угоди стосовно цього майна, та заборони КП ДМБТІ видавати витяг з реєстру про реєстрацію права власності на це майно, та проводити його перереєстрацію до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 16)

21.08.2008 року ОСОБА_5 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та просила суд розглядати заявлений нею позов в одному провадженні із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 32, 35-38)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2008 року, постановленою у судовому засіданні, ОСОБА_5 було притягнуто до участі у розгляді справи у якості третьої особи. (а.с. 50)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2008 року, постановленою у судовому засіданні, позов ОСОБА_5 було прийнято до спільного розгляду в одному провадженні із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя. (а.с. 50)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2010 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, було залишено без розгляду. (а.с. 172)

22 березня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності. (а.с. 191-192)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2010 року цивільну справу № 2-411/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та цивільну справу № 2-10102/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, було обєднано в одне провадження та обєднаній цивільній справі присвоєно номер № 2-411/10. (а.с. 184)

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, та у судовому засіданні посилався на те, що 31.08.1986 року між ним та ОСОБА_6 був укладений шлюб. У 1988 році позивач та відповідач ОСОБА_6 отримали двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яку згодом приватизували. В 2003 році позивач та відповідач ОСОБА_6 продали зазначену квартиру та за гроші від її продажу купили житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7а, право власності на який, за спільною згодою позивача та відповідача ОСОБА_6, було оформлено на ОСОБА_6 В квітні 2007 року сімейні стосунки між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 були припинені. За час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем та відповідачем ОСОБА_6 було придбано житловий будинок загальною площею 112,1 кв.м. з господарськими будівлями та земельну ділянку, які розташовані за адресою:

м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7а. Згоди на добровільний поділ майна між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 не досягнуто, а тому позивач просив суд розподілити між ним та ОСОБА_6 домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7-а, виділивши йому ? частину зазначеного домоволодіння, а саме: житлові кімнати 1-7, 1-8 та частину житлової кімнати 1-6, загальною жилою площею 33,9 кв.м, допоміжні приміщення: коридор 1-1, туалет 1-9, коридор 1-10, веранду, шафи 1-13, 1-14, частину передпокоїв 1-3, загальною жилою площею 22,3 кв.м., сарай Г, площею 10,9 кв.м., земельну ділянку площею 210,5 кв.м.; визнати за ним право власності на вказану ? частину домоволодіння, зобовязати відповідача ОСОБА_6 зробити вхід у її половину будинку протягом 6-ти місяців. (а.с. 5-6, 179-180)

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечували, посилаючись на те, що спірне домоволодіння повинно належати в рівних частках позивачу, відповідачу ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оскільки всі троє прийняли участь у приватизації спільної квартири, яка в подальшому була продана та кошти від продажу якої частково були повернені сестрі відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5, яка надавала позивачу та відповідачу ОСОБА_6 грошові кошти на придбання спірного домоволодіння. Окрім того, відповідач ОСОБА_6 та її представник у судовому засіданні пояснили суду, що при вирішенні питання про поділ спірного домоволодіння також необхідно враховувати інтереси малолітньої доньки позивача та відповідача ОСОБА_6, яка також має право на частину спірного домоволодіння. Крім того, позивач не має правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності на частину спірного домоволодіння та земельної ділянки, відтак виділ часток в натурі не можливий без технічного висновку спеціаліста, а тому просили суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. (а.с. 216-217)

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечувала, просила суд у задоволенні йог позову відмовити, посилаючись на те, що гроші на придбання спірного домоволодіння вона надавала особисто відповідачу ОСОБА_6 під розписку, а позивач своїх грошових коштів у придбання спірного домоволодіння не вносив.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у своїй зустрічній позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалася на те, що їй та її батькам ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_2 по 1/3 частці кожному. 13.06.2003 року на підставі договору купівлі-продажу вказана квартира була продана. 31.03.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 придбали спірне домоволодіння № 7а по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, право власності на яке було зареєстровано за її матірю ОСОБА_6 На придбання спірного домоволодіння були витрачені в тому числі кошти, які були отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від продажу квартири, а відтак спірне домоволодіння має належати ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, а тому позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину домоволодіння № 7а по вул. Достоєвського в

м. Дніпропетровську. (а.с. 191-192)

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявлені зустрічні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 та її представник у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову не заперечували та пояснили, що ОСОБА_2 дійсно має право на частину спірного домоволодіння.

Відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення заявлених зустрічних позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірне домоволодіння було придбане за його особисті кошти та кошти, які він взяв у борг у свого брата. Також він вказував на те, що гроші від продажу квартири частково пішли на оплату навчання ОСОБА_2 та окрім того, права останньої не порушувались, оскільки їй було надано для проживання домоволодіння по вул. Василевськогов м. Дніпропетровську та в усному порядку було надано дозвіл на оформлення домоволодіння на її імя. (а.с. 214-215)

Третя особа за зустрічним позовом Орган опіки та піклування Ленінської районної у

м. Дніпропетровську ради, свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суду не повідомив. (а.с. 200)

Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом ОСОБА_6 та її представника, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, третю особу ОСОБА_5, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.08.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 був зареєстрований шлюб, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 1426 та видано свідоцтво про шлюб. Після реєстрації вказаного шлюбу громадянці ОСОБА_10 було присвоєно прізвище ОСОБА_1, ці обставини підтверджуються копією відповідного свідоцтва про шлюб та не заперечувалися у судовому засіданні. (а.с. 7)

У судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-КИ № 409632 від 01.02.1988 року. (а.с. 197)

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира АДРЕСА_3, ці обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін у судовому засіданні. (а.с. 204)

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.04.2003 року № 107/4, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було дозволено продаж частини квартири АДРЕСА_4, яка належить неповнолітній ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6/914-2000 від 21.12.2000 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів, що підтверджується копією зазначеного рішення. (а.с. 204)

Судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 713, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, діючі від свого імені та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, як її законні представники, продали квартиру № 78, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трохимових, буд. 62. Згідно п. 4 зазначеного договору, продаж квартири здійснено за 16 926 грн., що підтверджується копією зазначеного договору. (а.с. 46, 194)

У судовому засіданні також було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 624, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_6 купила домоволодіння № 7-а, розташоване на земельній ділянці 572 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Достоєвського. Відповідно до п. 2 зазначеного договору, продаж вчинено за пятдесят дві тисячі пятсот гривень, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору, ці обставини підтверджуються копією зазначеного договору. (а.с. 11, 40, 195)

Судом встановлено, що право власності на домоволодіння по вул. Достоєвського, 7-а у

м. Дніпропетровську зареєстровано у КП «ДМБТІ» за ОСОБА_6 Азамімною, ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувалися сторонами у судовому засіданні. (а.с. 10, 41-45)

У судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 з 04.08.2003 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією його паспорту та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. (а.с. 8)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (2003 року), Сімейного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5 про розподіл між ним та ОСОБА_6 домоволодіння, що знаходиться за адресою:

м. Дніпропетровськ, вул. Достоєвського, 7-а, виділивши йому ? частину зазначеного домоволодіння, суд виходив з того, що спірне домоволодіння хоча і було набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_6 під час перебування у законному зареєстрованому шлюбі, має розглядатися не як обєкт права спільної сумісної власності подружжя, а як обєкт права спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, враховуючи, що воно було придбано замість іншого житла, яке належало останнім на праві спільної часткової власності за наслідками приватизації, а саме квартири АДРЕСА_3.

При цьому, суд також виходив з того, що при визначенні обсягу набутого подружжям майна, що є їх спільною сумісною власністю, обовязковому врахуванню підлягає як час набуття такого майна, так й підстави та джерела його придбання. З огляду на встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6, набули право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 кожний, реалізувавши під час перебування у шлюбі своє право на приватизацію в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак, враховуючи приведені вимоги вказаного Закону, підстави та джерела придбання позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 у власність відповідних частин квартири не дозволяють вважати таке майно в розумінні ст. 60 СК України таким, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тому, приймаючи до уваги, що спірне домоволодіння було придбано родиною ОСОБА_6 для проживання замість належної їм за наслідками приватизації квартири АДРЕСА_5, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими, однак вважає за необхідне задовольнити їх частково, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння № 7-а, яке розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську.

Вирішуючи вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про виділення частки домоволодіння в натурі, зобовязання відповідача ОСОБА_6 зробити вхід у її половину будинку протягом 6-ти місяців, суд виходить з того, що позивачем ОСОБА_1 не було надано суду доказів можливості виділення частки домоволодіння в натурі, доказів наявності технічної можливості обладнання окремого додаткового входу у спірне домоволодіння, а також приймаючи до уваги, що влаштування такого входу фактично призведе до здійснення переобладнання та перепланування будинку, яке має провадиться лише за наявності відповідних дозволів на це компетентних органів та установ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та вважає за необхідне відмовити позивачу за первісним позовом та відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 у їх задоволенні позову в цій частині.

Вирішуючи вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння № 7-а по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, суд виходить з того, що у судовому засіданні був встановлений факт того, що ОСОБА_2 на праві власності належала частина квартири АДРЕСА_2, яка в подальшому була продана її батьками, а тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 має право на відповідну частку у домоволодінні № 7-а, яке розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, яке було придбано її батьками замість вищевказаної квартири, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 приймає до уваги той факт, що про порушення своїх прав остання дізналася лише у червні 2008 року, оскільки на момент продажу її батьками належної їй частини квартири АДРЕСА_6 та придбання спірного домоволодіння, вона була неповнолітньою особою, а відтак не могла в повному обсязі розуміти юридичного значення дії її батьків та не була в повному обсязі наділена цивільною дієздатністю, а відповідно не мала обєктивної змоги захистити свої права, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом нею пропущений не був.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, та враховуючи результат вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 судові витрати понесені позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь останнього.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, та враховуючи результат вирішення справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності, суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідачів за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ч. 3 ст. 47 Конституції України, ст.ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, ст. ст. 257, 261, 321, 356, 370 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння № 7-а, яке розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення судових витрат 117,67 грн.

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5, про поділ майна подружжя відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину домоволодіння № 7-а, яке розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у рахунок повернення судових витрат 171 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір 124 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур