Справа №2-148/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого - судді Гукаленко О.О.

при секретарі - Вовченко І.П.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород- Дністровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування, встановлення у прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов не підлягає задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що 28 березня 1979 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №085630 від 25 травня 2007 року.

36 жовтня 2005 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №085629 від 25 травня 2007 року, які являлись батьками сторін.

Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 лише через два роки, тобто 09 червня 1981 року оформила документально спадок у вигляді 1/2 частини загального нерухомого спадкового майна, яке _ відкрилось після смерті її чоловіка.

26 грудня 1995 року позивачка отримала повне володіння від своєї матері на все нерухоме майно, яке належало їй на законних підставах. Мати позивачці ОСОБА_2 дарувала свою власність, але зауважила, що коли буде потреба то вона не залишить позивача, являється її братом без житла.

Як власник всього спадкового нерухомого майна, відповідачка ОСОБА_2 гарантувала позивачу довічне проживання у батьківському житловому будинку, для чого додатково перевела на законних підставах до житлового фонду те приміщення, у якому він мешкав.

Але позивач, крім приміщення, яке вибране за його добровільним вибіром зайняв практично всі інші приміщення, на власний розсуд визначив своє право на нерухоме майно та ігнорує всі законні підставі.

Посилання позивача на те, що він фактично володіє та користується спадковим майном з моменту відкриття спадщини не є обгрунтованими, оскільки він фактично не мешкав у житловому будинку батьків та не користувався спадковим майном, не проводив сплату поточніх рахунків, не сплачував податок на землю, не вносив страхових внесків.

Позивач ОСОБА_1 фінансово не забезпечував та не доглядав свою матір, оскільки вона сама практично його утримувала на свої власні кошти.

Крім того, у липні 1979 року відповідачка разом з позивачем домовились не відчуджувати свої частини спадкового майна та вирішили питання на користь своєї матері ОСОБА_4, тому не стали звертатись до державного нотаріуса.

Ніхто та ніяк ніколи не заважав позивачу здійснити відповідні дії для оформлення та отримання належної йому частини спадкого майна, яке на той час складало 1/3.

Суд критично ставиться до доводів позивача, тому вважає в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання локазів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарунання, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської пасті через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом дання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його оголошення і апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя