Справа № 22ц-431/10р. Головуючий у І-й інстанції Мичка Б.Р.
Категорія справи 5 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Панчуку І.С.

та за участю представника ТзОВ „Будівельна кераміка Львова ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТзОВ „Будівельна кераміка Львова ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ТзОВ „Будівельна кераміка Львова відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 і ТзОВ „РОСА-ТБС, третя особа Обласне комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (ОКП „БТІтаЕО), про: 1) визнання за позивачем права власності на механічну майстерню загальною площею 194,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 296 (в подальшому „спірна нежитлова будівля); 2) зобовязання ОКП „БТІтаЕО зареєструвати цю спірну нежитлову будівлю за ТзОВ „Будівельна кераміка Львова на праві власності та 3) зобовязання ТзОВ „РОСА-ТБС звільнити спірну нежитлову будівлю і передати її позивачеві.

Дане рішення оскаржив представник ТзОВ „Будівельна кераміка Львова ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що позивач, у відповідності до ст.16 ЦК України, вправі був за власним розсудом обирати спосіб захисту свого права власності на спірну нежитлову будівлю, а оскільки він не був стороною договорів купівлі-продажу спірної нежитлової будівлі, то це майно не могло бути передано йому, як його власнику, в порядку застосування загальних наслідків, передбачених ст.216 ЦК України, а відтак позивач мав право на витребування спірної нежитлової будівлі від ТзОВ „РОСА-ТБС в порядку, передбаченому ст.388 ЦК України.

Вважає невірним висновок суду про те, що позивач в обгрунтування своїх позовних вимог покликався лише на ст.388 ЦК України, оскільки в уточненні позовних вимог він свої позовні вимоги обгрунтовував ще й посиланням на ст.330 ЦК України, ст.50 Закону України „Про власність, узагальнення Верховного Суду України практики розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними і судову практику Верховного Суду України по аналогічних справах.

Вважає, що судом не було дано належної оцінки тим фактам, що ВАТ „Львівське заводоуправління будівельних матеріалів, так само, як і ПП „Агенство з працевлаштування „Лео-Інтер та ОСОБА_4, відчужували спірну нежитлову будівлю в надзвичайно короткі терміни після її купівлі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також оглянувши в судовому засіданні матеріали реєстраційної і інвентаризаційної справ на спірну нежитлову будівлю, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Пунктом 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України встановлено, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, а також матеріалів реєстраційної і інвентаризаційної справ на спірну нежитлову будівлю, ця будівля неодноразово була предметом договорів купівлі-продажу, укладених:

- 20.03.2008 року між ВАТ „Львівське заводоуправління будівельних матеріалів та ПП „Агенство з працевлаштування „Лео-Інтер (а.с.57-58 Реєстраційної справи);

- 27.03.2008 року між ПП „Агенство з працевлаштування „Лео-Інтер та ОСОБА_4 (а.с. 63 Реєстраційної справи);

- 16.04.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 3 Інвентаризаційної справи);

- 10.11.2008 року між ОСОБА_3 та ТзОВ „РОСА-ТБС (а.с. 85-87+88).

Задоволення позовних вимог на підставі ст.388 ЦК України дає право добросовісному набувачу на відшкодування понесених ним витрат по договору купівлі-продажу від попереднього власника, а також витрат у сумі, на яку збільшилась вартість спірного майна, а відтак рішення по справі впливає на права та обовязки всіх осіб, які певний період були власниками спірної нежитлової будівлі і відчужували її наступному власнику, однак ці особи до участі у справі не притягувались.

За вище наведених обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд, в ході якого до участі у справі слід залучити всіх вище згаданих осіб, на права та обовязки яких впливає рішення по справі, а саме: ВАТ „Львівське заводоуправління будівельних матеріалів, ПП „Агенство з працевлаштування „Лео-Інтер та ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.5, 311 ч.1 п.4, 314 ч.1 п.2, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ТзОВ „Будівельна кераміка Львова ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 грудня 2009 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: