Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-637/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2010 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Величко О.М.,

за участю : позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, зобовязання вчинити певні дії, повернення коштів, відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

19.01.2009 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання кредитного договору та договору недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 4-6)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2010 року, постановленою у судовому засіданні, визначено правильне найменування відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 76)

Позивач у позовній заяві у судовому засіданні, з урахуванням уточнень, в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 26.09.2007 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № DNL0АЕ00002538, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 23000,81 дол. США для придбання автомобіля. Однак позивач вважає, що укладений між нею та відповідачем договір був недійсним, вчинений з метою приховання іншого правочину, а саме надання позивачу кредиту в національній валюті, оскільки відповідач перерахував грошові кошти за автомобіль у гривні, а тому позивач просила суд визнати недійсними кредитний договір № DNL0АЕ00002538 від 26.09.2007 року, кредитний договір № DNL0АК00002538 від 26.09.2007 року, договір застави від 26.09.2007 року, зобовязати її повернути відповідачу 110 980,32 грн., зобовязати відповідача повернути їй 14 221,14 дол. США та 17 396,34 грн. та стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (а.с. 4-7, 20-23, 62-65, 81-83).

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що отримуючи грошові кошти у кредит позивач не предявляла жодних вимог, щодо недійсності даного правочину, проте після зростання вартості долара США внаслідок кризових обставин позивач різними способами намагається уникнути від виконання умов договору. Відповідач має ліцензію НБУ на право використання іноземної валюти як засобу платежу, а тому відповідач має право при визначенні ціни договору визначати його виконання в іноземній валюті, а також на предявлення вимог по поверненню кредитів в іноземній валюті, крім того, відповідач не мав на меті інших цілей ніж ті, що передбачені цивільним законодавством для кредитних договорів, а саме надати позивачу кредит у відповідному розмірі та валюті та одержати від позивача повернення такої суми кредиту у валюті кредиту та у строки встановлені кредитним договором (а.с. 93-96).

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2007 року позивач подав відповідачу анкету-заяву на оформлення кредиту, де у графі валюта кредиту відзначив долари США, що підтверджується копією зазначеної анкети-заяви та поясненнями представника відповідача у судовому засіданні. (а.с. 107-108)

Судом також встановлено, що 26.09.2007 року між відповідачем та позивачем був укладений кредитний договір № DNL0АЕ00002538, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання надати позивачу кредит у розмірі 23000,81 доларів США на умовах цього договору, а позивач взяв на себе зобовязання використати кредит за цільовим призначенням, сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит відповідачу в порядку та у строки, обумовлені цим договором, що підтверджується копією зазначеного договору. (а.с. 24-26)

Встановлено, що 26.09.2007 року ОСОБА_1 на виконання договору № DNL0АК00002538 від 26.09.2007 року отримала від позивача 23000,81 долари США, даний факт підтверджується копією відповідної заяви про видачу готівки, копіями меморіальних валютних ордерів, копією відповідної квитанції (а.с. 109-110, 66).

Також встановлено, що 26.09.2007 року за заявою позивача відповідач здійснив операцію з обміну валюти, а саме продаж 22 337 доларів США, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с. 97).

У судовому засіданні встановлено, що позивачем на виконання умов кредитного договору № DNL0АК00002538 від 26.09.2007 року сплачувались кошти у доларах США, що підтверджується виписками по рахунку 5327, квитанціями про сплату, довідкою (а.с. 10-14, 54-56, 45).

Крім того, встановлено, що кредитні договори № DNL0АК00002538 від 26.09.2007 року та № DNL0АЕ00002538 від 26.09.2007 року є тотожними, укладені між тими самими сторонами, та мають однаковий предмет договору (кредит на купівлю автомобілю «Хюндай»), різниця в одній букві номеру договору є помилковою, що підтверджується поясненнями представника відповідача у судовому засіданні.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 5.1. договору № DNL0АК00002538 від 26.09.2007 року цей договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє а обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача, щодо визнання недійсними кредитних договорів, договору застави, суд виходив з того, що за наслідком укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, сторони взяли на себе певні зобовязання, зокрема, відповідач взяв на себе зобовязання надати позивачу кредит, а позивач повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку, розмірах та строки, встановлені умовами кредитного договору, в той час як в удаваному правочині воля сторін спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, при цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Однак під час розгляду даного спору у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що воля позивача та відповідача була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які були передбачені кредитним договором, оскільки валюта кредиту не змінює в будь-якому випадку форму правочину та не створює інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, які встановлюються кредитним договором.

При цьому суд також враховує, що стороною позивача не було доведено факт наявності розбіжності між волею позивача на отримання кредиту у відповідній валюті та її зовнішнім виявом, оскільки матеріали справи містять підтвердження наявності у позивача волі на отримання кредиту в іноземній валюті, а саме в доларах США, що підтверджується відповідною анкетою-заявою позивача, та зовнішнім її виявом - фактично укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором.

Отже, виходячи з того, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином, крім того, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, а тому вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги аргументи позивача в підтвердження своїх вимог, щодо вчинення відповідачем операцій по перерахунку коштів у національній валюті, оскільки ці дії є лише наслідком та реалізацією сторонами оспорюваного правочину.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд, врахувавши вищезазначені обставини, приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження, тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на позивача. (а.с. 2-3)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 235, 627, 1054 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволені позову до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, зобовязання вчинити певні дії, повернення коштів, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду, також апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жотвневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ф.Ф. Маймур