Апеляційний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого судді Галичанського А.Д.

суддів: Міцнея В.Ф., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги «дитині війни», за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 травня 2010 року

в с т а н о в и л а :

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 травня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області неправомірною.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії з віком як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та фактично отриманих сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області просить скасувати постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 травня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та постановив рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 99,100 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав особи встановлюється річний строк. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Позов поданий 25.02.2010 року. Відповідач в письмовому запереченні наполягав на відмові в задоволенні позову за період 2006,2007 років, оскільки він пропущений з поважних причин.

Доводи позивача про пропуск річного строку звернення до суду з тих підстав, що йому не було повідомлено про факт порушення його прав про належні йому, як дитині війни виплати спростовуються тим, що зазначені події та про прийняття відповідних рішень Конституційним Судом України широко висвітлюються у засобах масової інформації, а отримавши пенсію щомісяця у меншому розмірі ніж визначено законодавством він повинен був дізнатися про порушення свого права у день отримання пенсії.

Цих норм права та обставин судом першої інстанції не було враховано, а тому постанову суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача провести перерахунок та виплати підвищення до пенсії за 2007 рік скасувати і ухвалити в цій частині рішення про відмову в позові за пропуском річного строку звернення до суду без поважних причин.

Що стосується зобовязання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 за 2008 рік підвищення до пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22.05 по 31.12.2008 року, то це відповідає чинним на той час законам, оскільки відповідач не наполягав відмовити в позові за цей період у звязку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин, а просив відмовити за безпідставністю його вимог.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що на законодавчому рівні ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про підвищення позивачу з 22.05.2008 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком вже не містить такої редакції з 01.01.2008 року спростовуються рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р., ч.2 ст.152 Конституції України, якою встановлено, що Закони та інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України про їх неконституційність та враховуючи пріоритетність законів на підзаконними актами.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, а тому доводи з приводу неврегульованості величини мінімального розміру пенсії за віком є безпідставними.

Керуючись ст.ст.307,308,309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області задовольнити частково.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 травня 2010 року в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком, як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у період з 09 липня по 31 грудня 2007 року скасувати і в цій частині в позові відмовити.

В решті постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 травня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді: