РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі Петрук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 24 липня 2006 року вона являється власником 49/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями за №69 по вулиці Калінешевського що у місті Дубно. Інша частина 51/100 будинку належить відповідачці ОСОБА_2 згідно договору дарування від 15.01.1999 року.

З самого початку придбання частини житлового будинку ОСОБА_2 постійно конфліктувала з нею та її сестрою. Спір йшов за користування житловим будинком та надвірними будівлями, а з часом спір виник і за користування земельною ділянкою оскільки відповідачка не давала можливості обслуговувати їх частину житлового будинку.

Комісія по розгляду та вирішення спорів Дубенської міської ради своїм рішенням за №60 від 11 вересня 2007 року без її згоди як співвласника будинку і землекористувача погодила межі земельної ділянки для ОСОБА_2 згідно проекту землевідведення який був виконаний приватним підприємством «Ленд Сервіс». На її думку даний проект землевідведення суперечить вимогам будівельно технічних норм, оскільки межа землекористування проходить по стіні будинку, через що не має доступу до його обслуговування.

Незважаючи на вказані нею порушення Дубенська міська рада своїм рішенням від 26 грудня 2007 року без її згоди як співвласника надала ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0345 га та в результаті чого отримала державний акт №07498, 075499 на право власності на земельну ділянку. По отриманню державних актів відповідачка у грубій формі стала вимагати перенесення надвірних по господарських спору, а тому була змушена звернутися до суду з приводу порушення її прав.

Просить визнати незаконним рішення Дубенської міської ради №1087 від 26 грудня 2008 року в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0345 га в приватну власність для будівництва та обслуговування земельної ділянки будинку 369 по вулиці Калнишевського, що у місті Дубно, а також визнати незаконними видані 11.02.2009 року ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельну ділянку.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги з підстав зазначених у заяві та пояснила, що вважає проведений розподіл землі, яка була у спільному користуванні між нею та відповідачкою у справі таким, що порушує її права на обслуговування її частини будинку. По питанню надання у користування та приватизації земельної ділянки до Дубенської міської ради не зверталася.

Відповідачка у справі ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила та пояснила, що з 1999 року з часу придбання частини будинку №69 по вулиці Калнишевського, що у місті Дубно користується земельною ділянкою, яка на даний час приватизована. Жодних спорів до часу проведення приватизації землі між нею та позивачкою ОСОБА_3 не було. В 2007 році вирішила провести приватизацію земельної ділянки та з цим питанням звернулась до гуч Н.С. щодо погодження меж землекористування. ОСОБА_1 відмовила у погодженні її меж, у зв»язку з чим змушена була звернутись до комісії по розгляду земельних спорів Дубенської міської ради. Жодних дій щодо вчинення перешкод у користування та обслуговування житловим будинком ОСОБА_1 особисто не чинила. Просить у задоволені позову відмовити.

Представник Дубенської міської ради ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та пояснив, що рішення про надання у приватну власність земель ОСОБА_2 приймалось на підставі наявних документів. Йому відомо, що ОСОБА_1 відмовилась погодити межі землекористування ОСОБА_2, що стало приводом для розгляду комісією Дубенської міської ради по вирішенню земельних спорів. При вирішенні спірного питання про погодження меж із співкористувачами комісією було взято до уваги документи про право часткової власності на будинковолодіння фактичне користування землею співвласників, розташування по господарських споруд. Приймаючи до уваги давність забудови, її конфігурацію провести інший поділ земель спірного користування було неможливим. По результатах розгляду спору було прийнято рішення про погодження меж земельної ділянки для приватизації ОСОБА_2 Просить у задоволені позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення із слідуючих підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦК України, кожна сторона у справі зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповід, користуватись користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. Право на землю набувається не інакше, як на підставі Конституції України, Земельного Кодексу та інших законів що видаються відповідно до них.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 вказуючи на порушення її права на землекористування фактично оспорює право відповідачки ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки, не маючи при цьому будь-якого документально оформленого самостійного права на користування чи права власності на спірну земельну ділянку. Дана обставина підтверджена у судовому засіданні.

Статею 81 Земельного кодексу України передбачено право набуття громадянами права власності на земельну ділянку шляхом приватизації земель, раніше наданих у користування. Таким правом на відміну від позивачки скористалась відповідачка ОСОБА_2

В ході судового слухання справи позивачкою не доведено жодного доказу порушення їх права землекористування.

Окрім цього, не доведено обґрунтувань в чому полягають порушення її прав, яке саме право порушене, в чому воно полягає, оскільки жодних правових документів на користування спірними землями у позивачки не має. Єдиною мотивацією порушеного права позивачка називає лише неможливість обслуговувати стіну спільного будинку.

У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення у відповідності до Закону питання регулювання земельних відносин та вирішення спорів.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між позивачкою та відповідачкою у справі ОСОБА_2 про погодження меж земельної ділянки став приводом розгляду комісією по розгляду земельних спорів Дубенської міської ради. За результатами розгляду комісією були відхилені доводи позивачки щодо порушення її прав на користування землею та прийнято рішення про погодження меж землекористування ОСОБА_2

У судовому засіданні також встановлено, що процедура надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію земель для обслуговування житлового будинку проведена з дотриманням вимог ст. 118 Земельного кодексу України в частині подання відповідної заяви, виготовлення технічної документації землевідведення, подальшого затвердження плану землеустрою комісією органу місцевого самоврядування, а також вирішення спірного питання повноважним органом місцевого самоврядування.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.3,6, 57, 60, 212, 215 ЦПК України , ст. 12,33,40,118,120,121 Земельного кодексу України, суд, -

РІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дубенської міської ради, ОСОБА_2 про про часткове визнання рішення органу місцевого самоврядування №1087 від 26.12.2007 року щодо надання громадянам безоплатно в приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд незаконним, та визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з поданням в 10-денний строк заяви про апеляційне провадження та наступним поданням в 20-денний строк, після подачі цієї заяви, апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10- денний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання апеляційної скарги в 20- денний строк, рішення набирає чинності після закінчення цього строку.

Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили в разі його не скасування судом апеляційної інстанції

Суддя