У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І.Федоришина А.В.

При секретарі: Гарванко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2009 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1. В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджує, що йому були завдані моральні страждання, його не впускали у головний корпус Львівського національного університету імені ОСОБА_2, що підтверджує негативне ставлення до нього як до людини. Також покликається на те, що на засіданнях кафедри перекладознавства та контрактивної лінгвістики ім.. ОСОБА_3 і Вченої ради Львівського національного університету імені ОСОБА_2 наголошувалося, що він писав наклепи до Міністерства освіти і науки України на авторитетних українських фахівців з наукового, науково-технічного перекладу та не взято до уваги відповіді Інституту інноваційних технологій і змісту освіти Міністерства освіти і науки України, в якій вказується подяка за його вклад у перекладацьку справу.

Крім того, зазначає, що довідка про визнання його психічно хворим не відповідає дійсності. Вказує на те, що йому було завдано також і матеріальну шкоду, а саме не виплачено 1000 грн. по трудовій угоді, укладеній з видавництвом Карпюка від 21.02.2007 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач по справі не представив суду доказів того, що йому відповідачем було заподіяно моральних страждань та втрат немайнового характеру.

Позивачем по справі не було доведено в суді наявність вини Львівського національного університету ім.. ОСОБА_2 та причинного зв'язку між його діями та моральними стражданнями, які він поніс.

Безпідставними є покликання апелянта на заподіяння йому матеріальної шкоди в сумі 1000 грн., оскільки такі позовні вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, під час судового розгляду справи в районному суді, позивач відмовився від позовних вимог в частині зобовязання Львівського національного університету ім.. ОСОБА_2 переглянути рецензію на його наукову роботу, зобовязання перевірити та оцінити його перекладацькі вміння.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2009 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: