Справа № 22ц-5975/10р. Головуючий у І-й інстанції Гуцал І.П.
Категорія справи 46 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Панчуку І.С.,

за участю позивачки ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним заочним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, треті особи приватні нотаріуси Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і ОСОБА_8, та 1) визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 59-а на вул. Залізничній в с. РяснаРуська Яворівського району Львівської області (в подальшому „спірний будинок), укладений 03.07.2009 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 за реєстровим № 1148; 2) визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1625 га, що розташована в с. РяснаРуська Яворівського району Львівської області, кадастровий номер :04:001:0062 (в подальшому „спірна земельна ділянка), укладений 10.07.2009 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 за реєстровим № 1214; 3) визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку спірного будинку та 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки; 4) стягнуто з відповідачів на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 1 950 грн.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23 червня 2010 року заяву відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення і ОСОБА_5 згадане рішення оскаржив в загальному порядку.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що у день ухвалення оскаржуваного рішення він перебував на амбулаторному лікуванні, що стверджується листком непрацездатності, у звязку з чим не зміг прибути у судове засідання.

Вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано норму ст. 57 СК України, якою встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, оскільки згідно представлених суду документів будівництвом спірного будинку займався лише він та на власній земельній ділянці, яка була приватизована ним особисто без участі позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги (представник відповідача запропонував укладення мирової угоди між сторонами спору), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, судові засідання по справі призначалися 16 разів і в жодне судове засідання відповідач не зявився, а відтак суд вправі був ухвалити по справі заочне рішення і доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги прийматись не можуть.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) і що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Спірний будинок було побудовано за час шлюбу сторін (протягом 1992-2002 років), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що його було побудовано за кошти, які належали відповідачу особисто, до уваги прийматись не можуть.

В п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) міститься розяснення про те, що у випадку, коли на земельній ділянці, одержаній громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Враховуючи вище наведене, доводи апеляційної скарги в частині земельної ділянки також до уваги прийматись не можуть.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити та залишити рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: