Справа N922l4-1290 2010 р. Категорія п.52
Головуючий у 1 інстанції Юрків О.Р. Доповідач: Петричка П.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року травня 31 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Петричка П.Ф.

Суддів Зверхановської Л.Д.,Цяцяка Р.П.

при секретарі: Глинському O.A.

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника Львівської державної дитячої музичної школи № 6 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 січня 2010 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської державної дитячої музичної школи № 6, з участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_4 про незаконне звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченого заробітку, відшкодування невиплаченої винагороди, скасування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, виправлення запису у трудовій книжці, виплату матеріальної допомоги та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, наказ від 15.10.2007 р. № 175 про звільнення позивачки з роботи скасовано, позивачку поновлено на роботі викладача по класу сопілки, у її користь з відповідача стягнено 6034,04 грн. середнього заробітку за вимушений прогул і в дохід держави 60,34 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Оскарживши рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, позивачка в апеляційній скарзі вказала, що суд порушив норми матеріального і процесуального права і його висновки суперечать обставинами справи. Суд не врахував положень законодавства і погіршення відповідачем умов праці розподілом педагогічного навантаження, необхідності узгодження з виборним органом первинної профспілкової організації. Суд безпідставно відмовив у стягненні суми за весь період вимушеного прогулу мотивуючи таке рішення наявністю вини позивачки у затягуванні розгляду справи, неправомірно ухвалив рішення щодо вимоги про

виплату недоплаченої заробітної плати від якої вона відмовилась. Суд зробив неправильний висновок щодо необгрунтованості рішення профкому ВПОН про відмову в дачі згоди на притягнення позивачки до відповідальності та оголошенні їй догани і відхилення вимоги про внесення виправлень у трудовій книжці та внесення запису про поновлення на роботі. Судом не врахована гарантовано* виплати винагороди за сумлінну працю і належність такої позивачці за 2007-2008" та 2008-2009 навчальні роки, зваживши на незаконне її звільнення з роботи, а також виплати допомоги на оздоровлення. Суд безпідставно не стягнув із заступника директора школи ОСОБА_5 шкоду, завдану нею школі незаконним звільненням і неправильно мотивував підставу для поновлення на роботі, не врахувавши обставин перебування 18 вересня позивачки в приміщенні школи, яке було повязане з виконанням функцій заступника голови профспілки.

Просила змінити рішення суду в частині виправлення запису в трудовій книжці, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 43212,95 грн., скасування наказу про дисциплінарне стягнення, виплати щорічних обовязкових винагород та матеріальних допомоги на оздоровлення за час вимушеного прогулу стягнення 10000 грн. моральної шкоди, стягнення з в.о. директора школи ОСОБА_5 сум виплат за вимушений прогул і відшкодування моральної шкоди та залишити у силі рішення про поновлення на роботі.

Представник відповідача просив в апеляційній скарзі скасувати рішення суду, ухвалити нове і відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи скаргу тим, що застосоване стягнення звільненням позивачки з роботи було адекватним до її дій і наслідків, з врахуванням попереднього стягнення-догани, яку правильно визначив суд. Суд зробив неправильний висновок щодо обґрунтованості відмови профкому на звільнення позивачки, хоча розгляд питання був формальний і зводився до оцінки дій адміністрації, без врахування порушень позивачки, ^ невиконання нею розпорядження заступника директора від 17.09.2007 р. щодо подачі розкладу занять на затвердження, відсутність журналу і розкладу. Пославшись у рішенні на неврахування попередньої роботи позивачки при звільненні з роботи, суд не врахував, що саме вона систематично порушувала трудову дисципліну, що несумісне з діями педагога, основною функцією якого є здійснення навчального і виховного процесу з дітьми віком з 6-ти років.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін в підтримання своїх позицій, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивачки слід задоволити частково, а скаргу відповідача - відхилити.

Розглядаючи спір, ухвалюючи рішення і задовільняючи позовні вимоги в частині поновлення позивачки на роботі, суд підставно виходив із положень ст.ст. 40 п.З, 43, 149 КЗпП України, взявши до уваги обєктивні обставини події 18.09.2007 р., відсутність згоди профспілкової організації на звільнення позивачки з роботи, невідповідність міри покарання допущеному позивачкою проступку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для скасування наказу від 14.09.2007 р. № 145 про оголошення догани позивачці за створені перешкоди у виконанні трудових обовязків працівниками школи, який ґрунтується на детальному аналізі обставин проступку, поведінці позивачки, дій профспілкового комітету при розгляді подання адміністрації, питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, дотримання строку.

Висновки суду належно проаналізовані і аргументовано обґрунтовані.

Неспроможними є доводи апелянта щодо необхідності окремого визначення в рішенні суду щодо внесення запису в трудову книжку позивачки, оскільки таке передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників та витікає із рішення суду про поновлення на роботі з часу звільнення і

відповідне повернення до відповідача трудової книжки та вчинення в ній запису про поновлення на роботі.

Виходячи із положень ст.57 Закону України „Про освіту", обєктивних обставин справи, суд дійшов правильного висновку щодо безпідставності вимоги позивачки про виплату винагороди за сумлінну працю, врахувавши притягнення її до дисциплінарної відповідальності та відсутності підстав для виплати допомоги на оздоровлення при наданні відпустки, оскільки в таких позивачка не перебувала. Виходячи із рішення про поновлення її на роботі з часу незаконного звільнення, позивачка не втратила можливості вирішувати з відповідачам питання стосовно відпустки, і виплати допомоги на оздоровлення, яка проводиться при наданні відпустки.

Колегія погоджується з такими висновками суду і вважає неспроможними доводи апелянта.

Разом з тим, колегія не погоджується з висновком і обґрунтуванням рішення суду в частині визначення педагогічного навантаження позивачки. Не врахувавши, що відповідно до положень ст.ст. 32,103, 252ч,2 КЗпП України зміна умов трудового договору оплати праці допускається лише за попередньою згодою працівника, а у випадку з позивачкою, ще й за згодою виборного профспілкового органу, членом якого вона є, суд помилився у висновку про обгрунтованість переведення позивачки на умови праці з педагогічним навантаженням в 0,5 ставки і не взяв до уваги, що працедавець порушив порядок таких змін, передбачений трудовим законодавством, посилаючись на попереднє повідомлення позивачки щодо змін умов праці; оплати( складення акту без наступних дій, передбачених законом, яких вимагала ситуація.

Тому обґрунтованими є твердження апелянта щодо незаконності зменшення їй педагогічного навантаження, а тим умов і оплати праці.

Таке теж відповідно вплинуло на обрахунок і визначення суми виплати за вимушений прогул.

Відповідно до 4.2 ст.235 КЗпП України, суд зробив безпідставний висновок про стягнення в користь позивачки середнього заробітку за вимушений прогул протягом одного року, оскільки матеріалами справи не підтверджена її вина в розгляді справи більше одного року.

Неспроможними є доводи відповідача, що затягування розгляду справи обумовлена подачею позивачкою додаткових позовних заяв, оскільки остання лише уточнювала позовні виплати стосовно суми стягнення за вимушений прогул, виходячи із строків розгляду справи.

Проаналізувавши обґрунтування позивачкою розрахунків суми стягнення за вимушений прогул, колегія суддів погоджується з розрахунками і вважає обєктивним врахування нею при розрахунку необгрунтованого зменшення окладу, кількаразового підвищення рівня зарплати, за період 2007-10 p.p. впродовж якого розглядався спір, право позивачки на 30% надбавку за педагогічний стаж з 1 червня 2009 р.

Стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, по суті, є відшкодуванням втраченого позивачкою доходу з вини відповідача.

У наданий судом строк для взаємного узгодження і перевірки обґрунтувань розрахунків сторонами розмірів виплат за час вимушеного прогулу, відповідач не спростував розрахунку позивачки.

Тому в частині рішення суду про визначення суми стягнення середнього заробітку в 6034,04 грн. слід змінити, визначивши, що стягненню з відповідача в користь позивачки підлягає 43212,95 грн. за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи із встановлених правовідносин, характеру поведінки позивачки, суд вірно визначив,що поновлення позивачки на роботі і стягнення в її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є достатньою компенсацією її моральної шкоди. Такий висновок відповідає розясненням п.п.3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Обґрунтованим є рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги позивачки про стягнення з в.о. директора школи ОСОБА_5 суми виплат/ заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ця особа була залучена до участі е справі як третя особа, окремого позову відповідач до цієї особи не предявив і не уповноважував до цього ОСОБА_1 Отже, за правилами ст.ст. ЗО, 35 ЦПІ України, з третьої особи грошові кошти не можуть бути стягнуті під час розгляду цієї справи.

Підсумовуючи наведене, частково задовільняючи апеляційну скаргу позивачки, відхиляючи скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суді в частині стягнення суми втраченого позивачкою заробітку за час вимушеного прогулу слід змінити визначивши, що за весь час вимушеного прогулу; стягнути 43212,95 грн. з утриманням відповідних платежів податків.

У решті рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують його законності обґрунтованості.

На підставі ст.ст. 21, 40, 43, 94, 147,149,231,235 КЗпП України, керуючисі ст.ст. 303-305,307ч.1п.З, 309 ч.1п.3,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Львівської державної дитячої музично школи № 6 ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 січня 2010 року частині стягнення з Львівської державної дитячої музичної школи № 6 в корисл ОСОБА_1 6034,04 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік змінити і стягнути з відповідача в користь позивачки 43212,9г (сорок три тисячі двісті двадцять гривень 95 коп.) середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з врахуванням відповідних платежів і податків.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часі, може бути оскарженим в касаційному порядку протягом двох місяців подачею касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: підпис

Судді: підписи