У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Стасів М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про реальний розподіл земельної ділянки та надання земельної ділянки в користування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Так, при наявності висновку судової будівельно технічної експертизи, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в позові щодо реального розподілу земельної ділянки по вул. Брюховицькій, 25 у м. Львові, по одному із варіантів запропонованих даною експертизою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі є співвласниками будинковолодіння по вул. Брюховецькій, 25 у м. Львові. Дане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці, площею 870,5 кв.м., яка була залишена у користуванні співвласників будинку рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради за №528 від 18 травня 1959 року. З 1959 року до часу заявлення позову власники спірного будинковолодіння неодноразово змінювалися. Власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову про реальний розподіл земельної ділянки на якій розташоване будинковолодіння по вул. Брюховецькій, 25 у м. Львові, суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах позовних вимог, вірно виходив з того, що спірна земельна ділянка не може бути розподілена між сторонами, оскільки такі не являються власниками даної земельної ділянки. Натомість власник земельної ділянки в особі Львівської міської ради до участі в розгляді справи залучений не був.

Що ж стосується висновку судової будівельно технічної експертизи, то така дала відповідь лише про технічну можливість розподілу спірної земельної ділянки.

Суд же розглядає справу на підставі доказів представлених сторонами, яким і дає відповідну правову оцінку.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: