Справа № 22ц-616/10р. Головуюча у І-й інстанції Ільчишин Н.В.
Категорія справи 52 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Панчуку І.С.,

за участю адвоката ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та представників Українського товариства сліпих, Підприємства обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство і Львівської обласної організації Українського товариства сліпих,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні його позову до Українського товариства сліпих в особі Президії Центрального правління товариства (в подальшому - „ПЦП УТОС), треті особи Підприємство обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Львівського учбово-виробничого обєднання Українського товариства сліпих („Підприємство) та Львівська обласна організація Українського товариства сліпих, про 1) визнання постанови ПЦП УТОС від 13.05.2008 року № 5-9 про звільнення позивача з 23.05.2008 року з роботи з посади генерального директора Підприємства за п.1 ст.41 КЗпП України та змін до згаданої постанови від 02.06.2008 року № 6-1 недійсними, 2) відміну наказу по Підприємству від 16.07.2008 року № 23 та поновлення позивача на роботі на посаді генерального директора Підприємства, 3) виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, 4) стягнення моральної шкоди та 5) скасування п.1 Постанови ПЦП УТОС від 20.11.2007 року № 11-2 про оголошення позивачеві догани.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було взято до уваги те, що наказом по Підприємству від 19.08.2009 року № 37 наказ по Підприємству від 16.07.2008 рокув № 23 (про звільнення його з посади генерального директора Підприємства з підстав, що передбачені п.1 ст.41 КЗпП України) було відмінено.

Звертає увагу на те, що ПЦП УТОС, звільняючи його постановою від 13.05.2008 року № 5-9 з роботи з посади генерального директора Підприємства по п.1 ст.41 КЗпП України, в порушення вимог ст.149 КЗпП України не відібрало від нього письмових пояснень, а також не оголосило йому цю постанову під розписку.

Вважає, що судом неправомірно не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_4, голови профкому Підприємства, який в суді засвідчив, що за час його керівництва Підприємством покращився виробничий цикл, збільшились обсяги реалізації виготовленої продукції, розпочалась виплата заборгованої заробітної плати та залучення працівників до роботи.

Вважає, що судом не дано належної оцінки змісту Постанов ПЦП УТОС від 20.11.2007 року № 11-2 та від 13.05.2008 року № 5-9 (якими, відповідно, йому було оголошено догану та звільнено з роботи), згідно яких показники виробничої діяльності на Підприємстві лише покращуються, однак в їх резолютивній частині його притягують до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників Українського товариства сліпих, Підприємства і Львівської обласної організації Українського товариства сліпих, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, основними позовними вимогами позивача є визнання недійсною постанови ПЦП УТОС від 13.05.2008 року № 5-9 про звільнення його з роботи з посади генерального директора Підприємства, поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні вище згаданих позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності і обгрунтованості постанови Президії ЦП УТОС від 13.05.2008 року № 5-9, оскільки позивачем не були належним чином виконані рішення, які були прийняті Президією ЦП УТОС та відображені у її Постанові від 20.11.2007 року № 11-2, що завдало значної шкоди інтересам власника та працівників Підприємства.

Однак, колегія суддів вважає, що з вище наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.1 ст.41 КЗпП України встановлено, до трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності.

Як вбачається зі змісту вище згаданої норми закону, підставами для звільнення працівника за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (постанови) про припинення трудового договору, і йдеться про одноразове порушення трудових обовязків, а не про триваюче.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів міститься розяснення про те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові і що суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення; у п.22 що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за (зокрема) п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника, а у п.27 про те, що при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Позивач працював генеральним директором Підприємства з 27.06.2006 року (т.1, а.с.20, 21).

Як вбачається з оскаржуваної постанови ПЦП УТОС від 13.05.2008 року № 5-9 „Про виконання Львівським УВП УТОС постанови президії ЦП УТОС від 20.11.2008 р. № 11-2 (насправді постанови президії ЦП УТОС від 20.11.2007 р. т.1, а.с. 50-54), позивача було звільнено з посади генерального директора Підприємства за п.1 ст.41 КЗпП України „за порушення трудових обовязків по виконанню статутних завдань Українського товариства сліпих стосовно забезпечення інвалідів по зору роботою і гідною заробітною платою (т.1, а.с. 4-6).

Вище згадана постанова президії ЦП УТОС від 20.11.2007 р. № 11-2 була прийнята за підсумками планової ревізії виробничої і фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.01.2003 року по 01.10.2007 року (т.1, а.с. 50-54), тобто у зазначений період позивач керував Підприємством 1 (один) рік і 3 (три) місяці (з 27.06.2006 року по 01.10.2007 року).

Як вбачається з постанови президії ЦП УТОС від 20.11.2007 р. № 11-2 в частині „забезпечення інвалідів по зору роботою і гідною заробітною платою (підстави, з яких було проведено звільнення позивача згідно з постановою від 13.05.2008 року № 5-9), середньомісячна заробітна плата по Підприємству за 9 місяців 2007 року у порівнянні з 2006 роком збільшилась: як по персоналу в цілому, так і по інвалідам. Крім цього, за загаданий період значно зменшилась (майже в три рази) заборгованість з виплати заробітної плати. Зменшення чисельності інвалідів на 65 чол. (за рахунок звільнення людей похилого віку і частково за власним бажанням) відбулось на протязі 5-ти років (зменшення кількості інвалідів за період керівництва Підприємством позивачем у постанові не відображено).

В оскаржуваній постанові президії ЦП УТОС від 13.05.2008 року № 5-9 відмічається те, що „адміністрацією підприємства було розроблено план конкретних заходів по усуненню існуючих недоліків на підприємстві, призначені відповідальні особи по виконанню кожного пункту цього плану; а також ріст обсягів виробництва продукції та обсягів її реалізації, що „сприяло підвищенню забезпеченості роботою інвалідів по зору, зокрема збільшенню кількості інвалідів промислового персоналу, що регулярно виходять на роботу, з 5 (у 2007 році) до 41 (у 2008 році); відновлення виробництва різьбового електропатрону, „що дасть в подальшому покращити виробничі показники та зайнятість інвалідів, підвищення заробітної плати персоналу, проведення ремонту обладнання, переукладення договорів оренди приміщень в частині збільшення розміру орендної плати; ліквідацію порушень в фінансово-господарській діяльності (які були виявлені раніше); зменшення залишків неліквідної продукції; ремонт медпункту; усунення більшості недоліків і порушень з охорони праці та пожежної безпеки; наведення порядку на території підприємства.

Про позитивні зміни на Підприємстві за час керівництва ним позивачем свідчать і інші докази, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 33-36, 37-38, 125, 191-194, 200-210, 266).

Як вбачається з вище наведеного, „порушення трудових обовязків по виконанню статутних завдань Українського товариства сліпих стосовно забезпечення інвалідів по зору роботою і гідною заробітною платою (що мало місце на думку відповідача) не може бути визнано одноразовим грубим порушенням трудових обовязків (виходячи зі змісту п.1 ст.41 КЗпП), а відтак звільнення позивача проведено за відсутності факту одноразового грубого порушення ним трудових обовязків генерального директора Підприємства, наявність якого є обовязковою умовою для розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Крім цього, оскаржувана постанова ПЦП УТОС від 13.05.2008 року № 5-9 (про звільнення позивача з роботи) не містить будь-яких доводів щодо ступеня тяжкості проступку, заподіяної ним шкоди та попередньої роботи позивача.

В порушення вимог ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарних стягнень (як у виді оголошення догани, так і у виді звільнення з роботи за п.1 ст.41 КЗпП України) від позивача не було відібрано письмових пояснень і відповідачем не було подано суду доказів того, що такі пояснення ним від позивача зажадались.

За вище наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про незаконність оскаржуваних постанов і наказів про звільнення позивача з роботи та про задоволення його позовних вимог про поновлення на роботі і стягнення на його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідок Підприємства про заробітну плату позивача, його середній заробіток за 1 (один) робочий день становив 63 грн. 99 коп. (т.2, а.с. 18-19), а звільнений з роботи він був з 16 липня 2008 року (т.1, а.с. 4-6, 7, 133, 242).

А тому на користь позивача слід стягнути його середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2008 року по 22 лютого 2010 року включно в сумі 25 915 грн. 79 коп. з розрахунку:

63 грн. 99 коп. / за 1 робочий день х 405 робочих днів = 25 915 грн. 79 коп.

Колегія суддів також вважає, що поновлення на роботі позивача і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу самі по собі є достатніми факторами відшкодування моральної шкоди, а тому приходить до висновку, що у позовній вимозі про стягнення моральної шкоди позивачу слід відмовити.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В той же час, з позовною вимогою про скасування п.1 Постанови ПЦП УТОС від 20.11.2007 року № 11-2, якою позивачеві було оголошено догану, він звернувся до суду лише 11.06.2009 року через 1 рік 6 місяців і 20 днів (т.1, а.с. 50-54, 213); причин пропуску встановленого законом строку на звернення до суду з цією вимогою, які можна було б визнати поважними, не навів, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні цієї позовної вимоги позивачеві також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2009 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 частково задовольнити.

Визнати недійсними:

-постанову Президії Центрального правління Українського товариства сліпих від 13.05.2008 року № 5-9 (зі змінами, які були внесені до неї постановою від 02.06.2008 року № 6-1) в частині звільнення ОСОБА_3 з роботи з посади генерального директора Підприємства обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Львівського учбово-виробничого обєднання Українського товариства сліпих;

-наказ по Підприємству обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Львівського учбово-виробничого обєднання Українського товариства сліпих від 16.07.2008 року № 23 в частині звільнення ОСОБА_3 з роботи з посади генерального директора Підприємства обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Львівського учбово-виробничого обєднання Українського товариства сліпих.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді генерального директора Підприємства обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Львівського учбово-виробничого обєднання Українського товариства сліпих.

Стягнути з Підприємства обєднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Львівського учбово-виробничого обєднання Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_3 його середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2008 року по 22 лютого 2010 року включно в розмірі 25 915 грн. 79 коп. (з урахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: