Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№2-5845
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 жовтня 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. Позивач в своєму позові та в судовому засіданні посилався на те, що відповідачі планували продати йому свою квартиру і 29 січня 2008 року відповідачі взяли у нього в борг грошові кошти в сумі вісім тисяч сімсот умовних одиниць та зобовязався продати позивачу квартиру і звільнити її, але, взявши гроші, відповідачі відмовилися продавати своє житло, вказані кошти не повернули в повному обсязі. Про надання коштів і борг була письмово складена розписка. Згодом відповідачі підтвердили свій борг, але гроші так і не повернули, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідачі не відповіли нічого. Після звернення позивача до суду відповідачі так і не повернув суму боргу, але і не заперечували про її наявність. Позивач прохав стягнути з відповідачів обумовлений в розписках борг загальною сумою 8700 доларів США і судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи неодноразово повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що в січні 2008 року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вирішили продати належну їм квартиру АДРЕСА_1, 29 січня 2008 року в позивача ОСОБА_1 та вказаних відповідачів була досягнута угода про продаж цієї квартири і придбання її позивачем. Відповідачі зобовязалися до 01 квітня 2008 року оформити всі документи для продажу вказаної квартири і продати її позивачу та отримали в цей же день від позивача 8700 доларів США в рахунок продажу квартири, вказане оформлене як письмові розписки про борг, про що була складена розписка. Згодом відповідачі передумали продавати своє житло, але і борг повернуто не було, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідачі не відповіли нічого, тому позивач був вимушений звернутися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

В судовому засіданні зясовано, що кошти у позивача відповідачі у вказаній сумі дійсно брали, була складена розписка про суму боргу та термін повернення грошей, відповідачі умови договору не виконали і гроші не повернули.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобовязання по договору позики позивач виконав повністю, термін повернення грошей закінчився, відповідачі в добровільному порядку грошей не повертають, коштами користуються до теперішнього часу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розписки відповідача, підтвердженої угодою сторін, видно, що сторони не обумовили конкретну суму процентів за користування грошима, сума процентів не відображена в розписці і розрахунку позивача.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних) домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдачів відносно боргу, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Щодо валюти виконання зобов'язання та ціни позову, то це обґрунтовується наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533 ЦК України - «Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях». Але з цього правила є винятки і випадок із стягнення сум до них і відноситься. В підтвердження вищевикладеного слід зазначити, що винятки допускає сам Цивільний кодекс України. Так ч. З ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що «використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом». Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами, затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року «Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) в нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті». В даному випадку грошові кошти надані не в гривнях України, а в доларах США, що підтверджується умовами договору. Відповідно позивач вимагає стягнути заборгованість у тій валюті, в якій відповідач повинен був виконати зобов'язання, а саме у доларах США.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідачі укладали договір та приймали кошти і зобовязувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідачі мали можливість виконати умови договору і повернути кошти позивачу, але без поважних причин цього не зробили.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідачів, повязаними з невиконанням умов договор і не поверненням коштіву, позивачу було завдано майнової шкоди, які знаходяться в безпосередньому причинному звязку зі вказаними діями відповідачів.

При таких обставинах суд вважає, що позивачем було доведено, та надано докази, які б свідчили про обґрунтованість вимог. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідачів стосовно не визнання позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг загальною сумою 8700 доларів США та судові витрати: судовий збір 75 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а також стягнути солідарно з на користь держави судовий збір 1625 грн..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 625, 1046 - 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг загальною сумою 8700 доларів США та судові витрати: судовий збір 75 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 1625 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -