Справа № 22ц-501/10 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І
Категорія: 26 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Глинському О.А.

за участі представника державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 грудня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до державного підприємства «Львіввугілля» та Відділення Виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про перерахунок з 01.03.2000 року розміру відшкодування шкоди та стягнення заборгованості щомісячних платежів по відшкодуванню шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві: з ДП «Львіввугілля» з 01.03.2000 року по 31.03.2001 року в сумі 1711 грн. та з Відділення Виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді з 01.04.2001 року по 31.05.2008 року 26345 грн.50 копійок та продовжити виплату втраченого заробітку в сумі 2037 грн..

Рішення суду оскаржив позивач, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповноту з'ясування обставин у справі щодо порядку здійснення перерахунку відшкодування втраченого заробітку. Зазначає, що суд не взяв до уваги положення відповідних нормативних документів, згідно яких, на його думку, при здійсненні перерахування розміру відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві визначальним є середній заробіток по професії потерпілого працівника. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає існуючій судовій практиці Верховного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДП «Львіввугілля» ОСОБА_1 в заперечення доводів апеляційної скарги дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працював машиністом гірничовидобувних машин 6 розряду видобувної дільниці на шахті «Лісова» ДП «Львіввугілля». У звязку з отриманням трудового каліцтва, що мало місце 04.10.1981 року за висновком МСЕК визнаний інвалідом 2 групи з втратою 70 % професійної працездатності, а з 26.10.2005 року йому встановлена втрата 85 % професійної працездатності безстроково. ДП «Львіввугілля» проводило виплати відшкодування шкоди, а після 1 квітня 2001 року страхові виплати виплачує ВВДФССНВ.

На відшкодування шкоди, пов'язаною з втратою професійної працездатності, підприємством був визначений розмір відшкодування шкоди, виходячи з особистого заробітку позивача з наступними перерахунками.

У звязку із підвищенням тарифних ставок на коефіцієнт 1,47 з 1.03.2000 р., розмір відшкодування шкоди був підвищений підприємством на цей коефіцієнт і визначений в сумі 386 грн. 89 коп., що в перерахунку на 100 % становить 552 грн.70 коп. та не перевищує середньомісячний заробіток відповідного працівника ( машиніста гірничовиїмкових машин видобувної дільниці 6 розряду), який становив після підвищення тарифних ставок у березні 2000 року 745 грн. (а.с.11,15,30).

Встановлено, що позивачем відповідно до заявлених ним позовних вимог оспорюється правильність лише перерахунку відшкодування шкоди, проведеного відповідачем станом на 1.03.2000 року, при цьому позивач, не оспорюючи попередньо визначений розмір відшкодування шкоди в сумі 386 грн. 89 коп., просить провести перерахунок, починаючи з березня 2000 року, не оспорюючи при цьому й ту обставину, що тарифні ставки і посадові оклади збільшились саме на коефіцієнт 1,47.

Відповідно до п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року 472 (далі-Правила), чинних на час виникнення спірних правовідносин, перерахування розміру відшкодування шкоди втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Перерахований або нарахованих розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Таким чином, Правилами було прямо встановлено обмеження розміру відшкодування шкоди, нарахованого потерпілому в результаті перерахування.

Разом з тим, Правилами не передбачено можливості проведення перерахунку розміру втраченого заробітку окремого працівника із середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок), якщо такий середній заробіток вищий, ніж нарахований потерпілому розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності, доводи позивача про це не ґрунтуються на вимогах чинного на той час законодавства і відсутні правові підстави для такого перерахунку.

Встановлено, що виходячи із перерахованого підприємством розміру відшкодування шкоди Фондом, починаючи з 1 червня 2001 р. виплачується відповідні розміри страхових виплат, які щорічно перераховуються на відповідні коефіцієнти зростання середньої заробітної плати у галузях національної економіки, а відтак відсутня необхідність зобов'язати Фонд виплачувати ці суми примусово за судовим рішенням.

За таких обставин, виходячи із заявлених позивачем позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо проведення перерахунку розміру відшкодування з 1 березня 2000 р., виходячи із середньомісячного заробітку відповідного працівника, та стягнення недовиплачених на думку позивача у звязку з цим сум втраченого заробітку.

Судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Штефаніца Ю.Г.

ОСОБА_3