Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-576/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної в.Дніпропетровську ради, треті особи Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2008 року позивачка звернулася з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: визнати за ОСОБА_2, право власності в цілому, на квартиру № 24, яка розташована в будинку № 133 по пр.Гагаріна в м.Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 02 серпня 2008 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач в судові засідання свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в справі є повідомлення. В своїй заяві проти задоволення позову не заперечували, просили суд розглядати справу за відсутності їх представника, а тому це є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

Представник третьої особи - Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але в своїй заяві просили суд розглядати справу за відсутності їх представника, при ухваленні рішення покладались на розсуд суду.

Третя особа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання свого представника направив, про день та час його проведення повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

08.10.1998 р. була приватизована квартира № 24, яка розташована в будинку № 133 по пр.Гагаріна в м.Дніпропетровську. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.10.1998 р. дана квартира належала ОСОБА_4, ОСОБА_3 які перебували у шлюбі на той час, а також їхньому сину ОСОБА_5 та його дружині (а позивачки доньці) ОСОБА_6.

Дана квартира була приватизована членами сім ї, а тому відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» належить вказаним особам на підставі спільної сумісної власності. Ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачає, що розмір частки в праві власності кожного зі співвласників не визначений. Відповідно до вимог статті 355 ЦК України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України вважається, що частки кожного зі співвласників в спільному майні є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Договорів про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності між ними укладено не було, а тому слід вважати, що частки, які ним належали в спільному сумісному майні, є рівними.

25.12.1999 р. помер ОСОБА_4, у звязку з чим відкрилася спадщина на частку, яка належала йому в спільному сумісному майні в даній квартирі. На момент його смерті, в звязку з відсутністю спадкоємців за заповітом, існувало троє спадкоємців за законом, які належали до спадкоємців першої черги, а саме: дружина та син, які прийняли спадщину на підставі статті 1268 ЦК України, тому як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї. Юридично вони спадщину не оформили, а тому умовно вони мали право на спадкування на 1/8 частки квартири, тобто на половину від частки, яка належала спадкодавцю на момент смерті. Отже, після смерті частки повинні були розподілені наступним чином: ? належала ОСОБА_6, 3/8 належало ОСОБА_3 та 3/8 належало ОСОБА_5

13.10.2000 р. померла донька позивачки ОСОБА_6 На момент її смерті, у звязку з відсутністю спадкоємців за заповітом, існувало двоє спадкоємців за законом позивачка, як мати спадкодавця, та чоловік ОСОБА_5 Дітей у них не було, а тому окрім зазначених спадкоємців інших спадкоємців не існувало. Спадщину після її смерті прийняв лише ОСОБА_5, тому як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї. Позивачка спадщину не прийняла, тому як протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подала. Отже спадщину у вигляді ? частки від зазначеної квартири прийняв ОСОБА_5 але юридично її не оформив. Тому в даній квартирі частки в спільному сумісному майні розділилися наступним чином: 5/8 від даної квартири стало належати ОСОБА_5 та 3/8 належало ОСОБА_3

15.05.2001 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склали заповіти на належне їм майно на її користь. 03.07.2001 р. помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина на 5/8 частин зазначеної квартири. Право на спадщину мали двоє спадкоємців: позивачка, як спадкоємець за заповітом, та мати померлого ОСОБА_3, яка мала право на обовязкову частку у спадщині, тому як на момент смерті спадкодавця вона була непрацездатною за віком. Згідно із статтею 1241 ЦК України вона мала право на половину частки, яка належала б кожному із них у разі спадкування за законом. Отже у разі відсутності заповіту вона б мала право на всю частку, яка належала ОСОБА_5, а тому в даному випадку вона мала право на 5/16 часток в спадковому майні. Вона прийняла спадщину тому як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявила про відмову від неї. Натомість позивачка спадщину не прийняла, тому як пропустила строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Отже, спадкове майно, яке складалося з 5/8 часток зазначеної квартири, успадкувала ОСОБА_3, але юридично спадщину не оформила. Тому після смерті сина вона була єдиною власницею спадкового майна, яке складалося з квартири № 24, яка розташована в будинку № 133 по пр.Гагаріна в м. Дніпропетровську.

02.06.2008 р. померла ОСОБА_3 позивачка, як єдиний спадкоємець за заповітом 25.06.2008 р. подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця. 02.12.2008 р. позивачка звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріусом їй було розяснено, що оскільки квартира спочатку належала співвласникам на підставі права спільної сумісної власності, після смерті кожного із спадкодавців не були отримані право встановлювальні документи на спадщину, яка складалася з нерухомого майна, то згідно із Інструкцією про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину лише після визначення (виділення) частки померлого в спільному майні, а тому видати свідоцтво про право на спадщину можливо лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Крім того, стаття 1299 ЦК України зобовязує спадкоємця зареєструвати право на спадщину, якщо в її складі є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а це означає, що він має право користуватися, управляти спадковим майном.

Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, на яке оформлюється спадщина, не існує, право на спадщину ніким не оспорюється.

За таких обставин, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2, право власності в цілому, на квартиру № 24, яка розташована в будинку № 133 по пр.Гагаріна в м.Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 02 серпня 2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, право власності в цілому, на квартиру № 24, яка розташована в будинку № 133 по пр.Гагаріна в м.Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 02 серпня 2008 року.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної силі після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: