Справа №22ц-4839 Головуючий у 1-ій інст. ОСОБА_1
Категорія 45 Доп. в апеляційній ін-т. ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Крайник Н.П., Штефаніци Ю.Г.

при секретарі: Панчуку І.С.

за участі позивача ОСОБА_3 її представника ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_3, та ОСОБА_6, як співвласники садиби по вул. Новій, буд.15 у селі Малечковичі Пустомитівського району, звернулись в суд з позовною заявою до ОСОБА_5, що проживає по сусідству в будинку № 17 по вул. Новій в тому ж селі, з вимогою зобовязати відповідачку пересадити висаджені нею вздовж спільної земельної ділянки 40 дерев туї та заборонити висаджувати ці дерева на відстані менше 3 метрів від спільної межі.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2010 року цей позов задоволено частково та постановлено зобовязати ОСОБА_5 пересадити 40 дерев туї на належній їй земельній ділянці на відстань не менше 3 метрів від межі земельної ділянки належної ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та здійснювати посадку дерев на належній їй земельній ділянці у відповідності до вимог Державних будівельних норм України та Законів України, які будуть діяти на момент виконання вказаних робіт.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 не погоджується з даним рішенням суду, вважає його незаконним, таким що ухвалене без належного врахування всіх обставин справи та норм матеріального права. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що висаджені нею туї є декоративним зеленим насадженням, що призначене для зовнішнього благоустрою земельної ділянки та забезпечення захисту її садиби від шуму з боку сусідів. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким дозволити їй пересадити 40 кущів туї на відстань 1 метру, що, на думку апелянта, буде відповідати Державним будівельним нормам України Б.2.4-1-94..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід змінити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом, позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_6 є власниками садиби по вул. Новій, буд. №15 у селі Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, а відповідачка ОСОБА_5 - сусіднього будинку №17 на тій же вулиці. Належні їм присадибні земельні ділянки мають спільну межу, вздовж якої ОСОБА_5 висадила на своїй території зелені насадження туї на відстані 30 см. від спільної межі, що не відповідає Державним будівельним нормам. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Більш того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт ОСОБА_5 погоджується з необхідністю здійснити пересадку цих насаджень від спільної межі, однак на відстань не 3-х метрів, як просять позивачі та визначено судом, а одного метру, виходячи з положень п.4.17 ДБН Б.2.4-1-94 (а.с.59-60).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.103, 152, 158 ЗК України щодо порядку використання власниками своїх земельних ділянок, права вимагати усунення будь-яких порушень їх права на землю і відновлення цього права, та обґрунтовано керувався положеннями Державних будівельних норм України Б.2.4-1-94 щодо планування і забудови сільських поселень та здійснення системи озеленення.

Однак при цьому, суд, без достатніх обґрунтувань і доводів, дійшов висновку про те, що спірні зелені насадження туї є саме деревами, та помилково застосував положення п.4.13 (таблиця 4.1) ДБН Б.2.4-1-94 про те, що відстані від меж сусідніх ділянок до стовбура дерева повинні становити 5 метрів.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В своїх позовних вимогах позивачі стверджують, що спірні насадження туї є саме деревами. До такого висновку дійшов і суд. Проте, жодних доказів таким твердженням позивачі не надали, як і не наведено таких обґрунтувань в самому рішенні суду.

В той же час, відповідачка ОСОБА_5Б стверджує, що спірні зелені насадження туї є декоративними кущами, які не перевищують 1,5 м. та мають шумо-захисне призначення.

В ході апеляційного розгляду справи позивачі не заперечили того, що висота спірного зеленого насадження туй становить близько 1.5 метра.

Досліджені колегією суддів матеріали справи, в тому числі фотографічні зображення спірних зелених насаджень туї, з достатньою очевидністю свідчать про те що ці рослини на час вирішення спірних правовідносин є кущами (чагарниками) а не деревами (а.с.50).

Відповідно ж до таблиці 4.1 п.4.13 Державних будівельних норм України Б.2.4-1-94 (затверджено наказом Мінбудархітектури України за №6 від 05 січня 1994 року), відстань від меж сусідніх ділянок до чагарників повинна становити 1,5 метра.

З огляду на викладене, судова колегія погоджуючись із частковим задоволенням позовних вимог, приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині визначення судом відстані, на яку слід пересадити спірні насадження туї, необхідно змінити, зобовязавши ОСОБА_5Б здійснити їх пересадку не на 3 метра, а на 1,5 метра від спільної межі із земельною ділянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в глиб земельної ділянки ОСОБА_5.

Окрім того, виходячи із положень ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що суд, ухваливши в резолютивній частині рішення про покладення на ОСОБА_5 обовязку здійснювати посадку дерев на належній їй земельній ділянці у відповідності до вимог Державних будівельних норм України та законів України, які будуть діяти на момент виконання вказаних робіт, вийшов за межі заявлених позовних вимог, які позивачами не заявлялись, а тому рішення в цій частині слід скасувати.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2010 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 пересадити насадження туй вздовж межі її земельної ділянки що межує із земельною ділянкою садиби ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по вул. Новій, буд.15 у селі Малечковичі Пустомитівського району, на відстань не менше 1,5 метра від їх спільної межі в глиб земельної ділянки ОСОБА_5.

В частині рішення щодо зобовязання ОСОБА_5 здійснювати посадку дерев на належній їй земельній ділянці у відповідності до вимог Державних будівельних норм України та законів України, які будуть діяти на момент виконання вказаних робіт скасувати.

В решті рішення залишити без змін а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_2