Справа №2-18/2010 р
Рішення

іменем України

08.06.2010 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кіосак Н.О.,

за участю секретаря Чорної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ КБ « ПриватБанк », правонаступник якого ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання умов договору щодо іпотечного кредиту недійсними, визнання дій незаконними, зобов»язання вчинити дій та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звертаючись до суду із зазначеним позовом, вказувала, що 08.04.2008 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №VIWWGI6 , за умовами якого, вона отримала кредит на суму 120000 грн. з терміном повернення до 08.04.2018р. із відсотковою ставкою 15 % річних . Свої зобов»язання вона виконує належним чином.

Однак, починаючи з 10.10.2008р. відповідачем безпідставно було збільшено відсоткову ставку по укладеному договору з 15% річних до 25,08 % річних, а згодом , з 1.02.2009р. - до 30% , в зв»язку з чим, нею переплачено 3257, 93грн..

Договір вона уклала у зв»язку з важкими життєвими обставинами. Відповідач застосував до нею дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, шляхом введення в оману щодо обставин , які мають істотне значення і в подальшому звернувся до неї з позовом про звернення стягнення на належний їй будинок. Своїми діями відповідач завдав їй також моральної шкоди.

Просить умови Договору про іпотечний кредит № VIWWGI6 від 08.04.2008 р. пунктів 8.8 та 8.9, про право кредитора на зміну в односторонньому порядку розміру відсоткової ставки в сторону збільшення визнати недійсними ; дії ЗАТ КБ „ПриватБанк", пов'язані з одностороннім підвищенням процентної ставки за укладеним ними договором про іпотечний кредит № VIWWGI6 від 08.04.2008р. визнати незаконними; зобов "язати ЗАТ КБ «ПриватБанк» здійснювати розрахунки з нею згідно з умовами пунктів 1.1 та 2.4 Договору про іпотечний кредит № VIWWGI6 від 08.04.2008 р.,а саме: шляхом отримання від позичальника коштів за користування кредитом до 08 числа кожного місяця, ануїтентними платежами по 1951,36 грн. щомісячно, виходячи з розміру процентної ставки за користування кредитом на рівні 15,00 % річних; зобов'язати ЗАТ КБ „ПриватБанк" здійснити перерахунок надмірно сплачених нею з 08.05.08 р. по 07.05.09 р. щомісячних платежів за кредитом у рахунок майбутніх платежів за договором про іпотечний кредит № VIWWGI6 від 08.04.2008р. та стягнути на її користь з ЗАТ КБ „ПриватБанк" 40 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 1825,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали , просять його задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, також зазначаючи, що повідолмення про підняття процентної ставки з 10.10.2008р. до 22, 08% ОСОБА_1 не отримувала, повідомлення про підвищення процентної ставки з 01.02.2009р. до 30% річних ОСОБА_1 отримала в січні 2009р.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Зазначив , що кредит був наданий в рамках співпраці з Державною іпотечною установою на пільгових умовах з розрахунку на те, що відступлення вимог за кредитом буде здійснено на користь цієї установи . Рефінансування цієї операції мало здійснюватись за рахунок бюджетних коштів. Однак даний кредит ДІУ викуплений не був, в зв»язку чим, з 10.10.2008р. згідно із наказом ПриватБанку від 25.06.2008року процентна ставка за кредитом приведена у відповідність зі звичайною ставкою для таких видів договорів і склала 22, 08% .

Відповідно до наказу «ПриватБанку» №РR від 2008 -150 від 30.04.2008року ставка для звичайних іпотечних кредитів складала 25, 22% річних.

Повторне підвищення кредитної ставки до 30% з 1 лютого 2009 року обумовлене зміною середньозваженої ставки за кредитами кредиторів України , що визначається НБУ.

Повідомлення про підвищення процентних ставок на виконання умов договору позивачу направлялось. Наявність доказів про отримання позичальником повідомлення про підвищення процентної ставки ні договором, ні законом не передбачено. Про свою незгоду з підвищенням процентної ставки позивачка не заявляла.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення .

08.04.2008р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит № VIWWGI6 за яким , ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 120000 гривень, з терміном повернення до 08.04.2018р. та сплатою відсотків за користування кредитом 15% річних (п.п 1.1, 1.3 Кредитного договору).

Згідно п. 8.8 Договору у випадку, якщо права кредитора за цим договором не будуть відступлені на користь будь-якої третьої особи, кредитор має право змінити розмір відсоткової ставки , що встановлена у кредитора для таких видів кредитів.

Відповідно до п. 8.9 Договору сторони домовились , що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі порушення позичальником кредитної дисципліни ;погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу , що проводиться кредитори відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо , а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни , тобто, своєчасне погашення заборгованості та /або виконання інших зобов»язань, передбачених цим договором; здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та /або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті ( по статистиці НБУ) : підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки.

Суд вважає, що позов в частині визнання недійсними умов договору задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами ( договорами) між клієнтом та банком.

По справі не доведено, що даний правочин позивачем вчинено під впливом тяжкої обставини ( ст. 233 ЦК України). Так само , по справі не надано жодного доказу на обґрунтування доводів, що правочин вчинено внаслідок введення позивача відповідачем в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ст. 230 ЦК України).

Крім того, згідно чинного на той час п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів « від 12.05.1991р. у договорі про надання споживчого кредиту могло бути зазначено , що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись залежно від зміни облікової ставки Нацонального банку України або в інших випадках.

Посилання позивача на вимоги ст. 1056-1 ЦК України , якою передбачено , що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, не може бути підставою для задоволення позову в частині визнання умов договору недійсними, оскільки дана норма закону введена в дію з 10.01.2009р. (Закон України від 12 грудня 2008року №661-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банком змінювати умови договору

банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» , яким ЦК України доповнений ст. 1056-1 , набрав чинності через 10 днів з дня його опублікування в газеті «Урядовий кур»єр» №246 від 30.12.2008р., тобто з 10.01.2009р.)

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини , які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином, положення ст. 1056-1 ЦК України не поширюється на спірні по справі правовідносини як на такі, що мали місце до набрання нею чинності. Дана норма, відповідно до ст. 58 Конституції України, ч.2 ст. 5 ЦК України не має зворотної дії у часі , оскільки в ній не йдеться про пом»якшення чи скасування цивільної відповідальності, а регулює правовідносини , пов»язані зі сплатою за користування кредитним коштами.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.

Отже на момент укладення кредитного договору умови , викладені в п.п. 8.8., 8.9 Кредитного договору щодо збільшення процентної ставки відповідали волевиявленню сторін і не суперечили вимогам законодавства.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно ст.651 ЦК України передбачена можливість зміни умов договору однією із сторін лише у випадках, встановлених договорами або законом.

Починаючи з 10.10.2008р. банком було збільшено відсоткову ставку по укладеному договору з 15% річних до 25,08 % річних, а з 1.02.2009р. - до 30% річних.

Проте, як вбачається з умов іпотечного договору кредитор може збільшити розмір відсоткової ставки за Договором , повідомивши позичальника про встановлення нової відсоткової ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа не пізніше ніж за 14 днів календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення за адресою позичальника ( п. 8.9. Договору).

На обґрунтування даних обставин суду надано лист Приватбанку від 24.09.2008р. №20.1.3.2/6-22451 , адресований ОСОБА_1, про підвищення процентної ставки з 10.10.2008р. до 2,09% в місяць, в зв»язку з тим, що ДІУ не має можливості викупляти кредити у ПриватБанку і фактично не виконує зобов»язання за договором про співпрацю з ПриватБанком . Однак доказів про відправлення такого листа адресату , суду не надано. Надані суду договір ПриватБанку з ТОВ «Принц-Ц» від 20.06. 2007року про надання послуг на відправлення пошти, ксерокопія реєстру відправленої пошти, самі по собі відправлення ОСОБА_1 листа від 24.09.2009р. не стверджують . Крім того, оригінал вказаного Реєстру для огляду суду не надано.

Крім того, обставини , викладені в листі від 24.09.2008р. №20.1.3.2/6-22451, згідно умов договору, не є підставою для підняття процентної ставки.

Крім того, згідно п. 2.4 Генеральної Угоди про рефінансування та обслуговування іпотечних кредитів , укладеної 28.03.2006року між ПриватБанком та Державною іпотечної установою , Банк мав право на укладення з ДІУ відступлення права вимоги та договору про обслуговування іпотечного кредиту в межах встановленого Установою ліміту операцій з відступленням права вимоги за іпотечними кредитами , шляхом надання Установі «ОСОБА_4 щодо відступлення права вимоги за іпотечним кредитом».

Відповідно до п. 2.5 Генеральної Угоди протягом п»яти діб після отримання пропозиції Установа приймала рішення про набуття права вимоги за договором на

іпотечний кредит чи про відмову від набуття такого права.

Однак , як зазначив представник відповідача ОСОБА_4 ДІУ щодо відступлення права вимоги за даним іпотечним кредитом Банк не направляв.

Як вбачається з наказу ПриватБанку від 25.06.2008року №РR-2008-228 «Про

затвердження технології зміни процентної ставки за іпотечними кредитним договорами,

виданими в рамках співпраці з ДІУ» те , що максимально можливий об»єм

рефінасування кредитів ДІУ менший , чим сальдо виданих кредитів, визначено за

попередніми оцінками. Доказів про неможливість рефінасування даного кредиту ДІУ не

надано.

Крім того, даною Генеральною Угодою передбачено, що Первинний кредитор встановлює позичальнику відсоткову ставку на весь строк дії договору про іпотечний кредит, за винятком випадку , коли Первинний кредитор у разі зворотного відступлення права вимоги за іпотечним договором має право переглянути його умови та відсоткову ставку ( п. 2.4).

Однак , зворотного відступлення права вимоги за іпотечним договором, яке виникає з підстав , зазначених у Розділі 4 Генеральної Угоди, зокрема у разі невиконання позичальником своїх зобов»язань за іпотечним договором, не відбулось.

Крім того, згідно п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів « від 12.05.1991р. про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Однак як зазначив представник відповідача повідомлення про зміну відсоткової ставки за кредитом після її зміни позивачу не направлялось.

Крім того, за змістом ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк зобов»язаний в письмовій формі повідомити споживачу про тип відсоткової ставки .

В Кредитному договорі в Додатку №1 зазначено, що відсоткова ставка є фіксованою.

Постановою НБУ №361 від 02.08.2004року схвалено Методичні рекомендації щодо організації та функціонування систем ризик-менеджменту в банках України, де чітко визначено , що фіксована процентна ставка - це процентна ставка , рівень якої зафіксований на весь строк дії банківського інструменту і не підлягає переоцінці.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, суд вважає недійсним підвищення процентної ставки з 1.02.2009р., оскільки згідно чинної на той час ст. 1056-1 ЦК України передбачено , що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Так само відповідно до чинної на той час ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність « (із змінами , внесеними 12.12.2008р.) банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитним договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу ( крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Отриманні від боржника кредитором кошти в зв»язку з підвищенням процентної ставки підлягають поверненню, зарахування даних коштів в рахунок майбутніх платежів не суперечить умовам договору та відповідає вимогам законодавства.

Разом з тим, судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання правових відносин, а не обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Крім того, необхідність нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних на даний час випливає з умов договору , а відтак підстав для задоволення позову в частині зобов»язання здійснювати розрахунки згідно з умовами пунктів 1.1 та 2.4 Договору про іпотечний кредит, не вбачається.

Позов в частині відшкодування моральної шкоди , суд вважає не доведеним, оскільки саме по собі звернення відповідача до суду із позовом до позивача не свідчить про неправомірність дій відповідача. Довідка Тиврівської ЦРЛ №542 від 19.06.2009р. , з якої вбачається ,що з 21.05.2009р. по 29.05.2009р. ОСОБА_1 знаходилась на денному стаціонарі із д-зом: вегетосудинна дистонія по змішаному типу . Кардіалгія, ішемічна хвороба серця, неповна блокада правої ніжки пучка Пса. Остеохондроз шийно-грудного відділу хребта; 19.04.2009р. отримувала медичну допомогу, сама по собі доводів позивача про погіршення стану здоров»я , в зв»язку з діями відповідача, не стверджує..

Так само, доказів на обгрунтування доводів позивача про те, що внаслідок дій відповідача вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя , не надано. .

Враховуючи викладене та керуючись ст..ст. 10,11, 60, 61, 212- 215 ЦПК України, ст.. 58 Конституції України, ст..ст.5, 6, 16, 525, 526, 651, 627, 1056-1 ЦК України, ст..ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів « від 12.05.1991р. , Постановою НБУ №361 від 02.08.2004року,-

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати підняття ЗАТ КБ «Приватбанк» відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит № № VIWWGI6 від 08.04.2008року , укладеним ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з 15% до 25,08 % річних та з 25.08% до 30% річних недійсним .

Зобов»язати ПАТ КБ»ПриватБанк» здійснити перерахунок надмірно сплачених ОСОБА_1 платежів за договором про іпотечний кредит № VIWWGI6 від 08.04.2008 року в рахунок майбутніх платежів за даним договором.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ЗАТ КБ « ПриватБанк », правонаступник якого ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти діб, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти діб з дня подання заяви про апеляційне оскарження рішення в такому ж порядку.

Головуючий Н.О.Кіосак

Тиврівський районний суд Вінницької області

м. Тиврів, вул. Шевченка, 3, 23300, (04355) 2-10-94