АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 57 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

Розгляд справи здійснювався згідно вимог ч.2 ст. 197, ст. 304-1 ЦПК України без фіксації судового засідання технічним засобом і виклику осіб, які беруть участь у справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6, Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському район м. Кривого Рогу на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та донарахування сум підвищення до пенсії дітям війни, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2009 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу (надалі УПФУ в Саксаганському районі) про визнання дій неправомірними посилаючись на те, що їй, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 2007 року по 2008 рік відповідачем не виплачується щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Просила суд визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню і виплаті щомісячної соціальної державної допомоги до пенсії; стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період з 01 січня 2007р. по 01 грудня 2008р. в розмірі 2509,51грн.; зобовязати УПФУ в Саксаганському районі доплачувати до пенсії підвищення щомісяця в розмірі 149,40грн., починаючи з 01.12.2008р.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги і відповідно до уточненої позовної заяви від 11.01.2010р. просила суд визнати дії відповідача по сплаті надбавки за період з 01.01.2006р. по 01.01.2010р. включно в сумі 1176,90грн. протиправними; стягнути з УПФУ в Саксаганському районі недоплату за період з 01.01.2006р. по 01.01.2010р. включно в сумі 5395,35грн., стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 1987,48грн. за період з 01.01.2006р. по 01.01.2010р. та зобовязати відповідача доплачувати до пенсії підвищення щомісяця в розмірі 180,42грн., починаючи з 01.01.2010р.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано бездіяльність УПФУ в Саксаганському районі щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_5 підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірними.

Зобовязано УПФУ в Саксаганському районі здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_5 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 22.05.2008р. по 31.12.2009р. в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В інших вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме: судом порушено норми п.3 ст. 107 КАС України щодо строків відкриття провадження по справі; прийшов до не правильного висновку щодо відмови у перерахунку допомоги за 2006 рік та за період з січня по липень 2007 року.

Крім того, в мотивувальній частині постанови не розглянуто питання про стягнення з відповідача компенсації нарахованої за період з 01.01.2006р. по 31.12.2009р. і не наведено відповідних мотивів, з посиланням на норми діючого законодавства, які є підставою для відмови даних вимог.

В апеляційні скарзі відповідач також просить постанову суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову посилаючись на те, що, на законодавчому рівні не врегульовано порядок обчислення підвищення до пенсії дітям війни після відновлення Рішенням Конституційного Суду України дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції, неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, відсутність у відповідача бюджетних асигнувань для виплати позивачу допомоги, правомірність його дій відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, за наявними у справі матеріалами, в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 і УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5 у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на його користь.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі

спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист

дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за 2007 рік не підлягають задоволенню у зв,язку із пропуском строку і ненаданням позивачем доказів, що вона є інвалідом і їй повинні підвищити пенсію на підставі ст.. 6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни» в розмірі 50% від розміру надбавки, встановленому для учасників війни.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 22 травня 2008 року по 31.12.2008р. здійснював підвищення до її пенсії тільки у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с. 11), дійшов вірного висновку про дію в період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо виплати підвищення до пенсії за вказані періоди протиправною.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача ОСОБА_6 про відмову у перерахуванні виплати державної соціальної допомоги з 01.01.2006р., оскільки у 2006 році кошти для виплати допомоги дітям війни Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не передбачалися і Конституційним Судом України норми вище вказаного Закону не визнавалися неконституційними.

Доводи позивача щодо порушення норм процесуального права, а саме строків відкриття провадження по справі спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позовна заява подана ОСОБА_5 23 березня 2009 року і вже наступного дня 24 березня 2009 року постановлена ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі (а.с. 13).

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу нараховувати щомісячну соціальну допомогу відповідно до ЗУ «Про соціальний статус дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії, оскільки неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчинити певні дії, тому що відсутні факти порушення прав позивача у майбутньому.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» й ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік».

Також колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача на п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яким встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. При нарахуванні позивачу щомісячної соціальної допомоги як дитині війни має застосовуватися саме Закон України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки Закони України мають вищу юридичну силу

При цьому, враховуючи пріоритет закону над підзаконним нормативно-правовим актом, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, якою встановлені менші розміри підвищення до пенсії дітям війни, ніж передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У звязку з цим доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Інші доводи позивача і відповідача, приведені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні позивачем та відповідачем норм матеріального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги позивача і відповідача підлягають відхиленню, а постанова суду залишенню без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ч.2 ст. 197, ст.ст. 303, 304-1, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6, Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському район м. Кривого Рогу - відхилити.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: