АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-797/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2010 року

09 лютого 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої - Ремеза В.А.

суддів - Прозорової М.Л., Сіромашенко Н.В.

при секретарі - Панченко Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_4. ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи - Орган опіки та піклування Самарської районної в місті Дніпропетровську ради. Управління прані та соціального захисту населення Самарської районної в місті Дніпропетровську ради, про визнання права користування жилим приміщенням, вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2009 року відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Судом задоволені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_2М про визнання права користування жилим приміщенням та вселенні.

Суд визнав за ОСОБА_4, малолітнім ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування будинком № 4 по вулиці Жовтоводська в місті Дніпропетровськ.

Суд вселив ОСОБА_5, ОСОБА_4, малолітнього ОСОБА_6 у будинок № 4 по вулиці Жовтоводська в місті Дніпропетровськ.

Також суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Інформаційні судові системи» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 59.00 грн. /а.с. 47-49/.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 . подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказане рішення від 27.11.2009р. та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги і відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення /а.с. 53-56/.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником садиби № 4 по вул. Жовтоводська в м. Дніпропетровськ на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18.02.1999 р.. (т1, а.с. 9).

У 1986 році ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_2 II.Ю.. після чого. 07.06.1986 р., остання зареєструвалася у спірному будинку, про що свідчать дані домової книги (т.1 а.с.10-19).

23 жовтня 1986 року у подружжя народився син ОСОБА_4 (т.Ш а.с.30), який є інвалідом з дитинства II групи, що підтверджується довідкою МСКК серії МСЕ - ДНА - 01 № 561028 від 18.01.2007 р. (т1., а.с. 33, т.П, а.с. 8,18).

10 лютого 1998 року у ОСОБА_2 і ОСОБА_5К народився син ОСОБА_6. про що свідчить свідоцтво про народження серії І-КИ № 441803. видане 10.03.1998 р. (т.1, а.с. 32).

06 вересня 1998 року ОСОБА_5 з дитиною пішла із спірною будинку через неприязні стосунки з ОСОБА_2

Дані обставини підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2001 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2. ОСОБА_7 про вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вказане рішення оскаржувалося і набрало законної сили 14.01.2002 р. ( т.1, а.с. 36-38, т. П а.с. 5-7, 15-17).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 220456. виданого 12.06.2002 р., відділом РАГС Самарського районною управління юстиції м. Дніпропетровська 30 вересня 1998 року було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_5. (т. 1, а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2002 року у спірний будинок вселилася (і зареєструвалася) ОСОБА_8 з дочкою (т.1, а.с. 10-19).

На виконання рішення суду від 07.09.2001 р. ОСОБА_5 у примусовому порядку була вселена у спірний будинок 04 липня 2002 року, про що свідчить лист Самарського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції № 10037 від 31.10.2007 р. (от. 1, а.с. 84).

Одразу після вселення у зв'язку з тим. що в будинку постійно проживала співмешканка ОСОБА_2.- ОСОБА_9 (ОСОБА_5Д.) з дочкою, а також через неприязні стосунки з колишнім чоловіком, ОСОБА_5 вимушена була з дітьми знов переїхати до своєї матері. Позивач не заперечував проти того, що на час вселення ОСОБА_5 в будинку проживала ОСОБА_10 (ОСОБА_5Д), з якою він уклав шлюб 14 вересня 2002 року, а у 2003 році удочерив її малолітню дочку ОСОБА_11. ІНФОРМАЦІЯ_2, . (т.1, а.с. 20, 21, 180-183).

ОСОБА_8 з дочкою ОСОБА_11, проживала у спірному до 19.01.2005 року, про що свідчить рішення Самарського районною суду м. Дніпропетровська від 19.02.2007 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу ( т.1, а.с. 150-151).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.10.2008 року ОСОБА_8 - визнана такою, що втратила право користування спірним житлом (т.1, а.с. 180-183).

З моменту виселення з будинку ОСОБА_8, відповідачка ОСОБА_5 з дітьми не могли і не можуть вселитися у будинок, оскільки не мають ключів від нього, і ОСОБА_2 заперечує саму можливість їхнього вселення, про що свідчать численні і послідовні пояснення останнього і зміст його позовних заяв та письмових заперечень.

Згідно довідки ВАТ «Дніпроважпапірмаш» № 21 від 13.07.2007 р ОСОБА_5, ОСОБА_4 і малолітній ОСОБА_6 проживають без реєстрації у матері ОСОБА_12ІО. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 90/63 (гуртожиток ВАТ «Дніпроважпапірмаш»). (т.1,а.с. 35).

21 листопада 2005 року ОСОБА_4 знявся з реєстраційного обліку у спірній садибі і зареєструвався за адресою: м. Дніпропетровська, вул. Джамбульська. 37 (у тітки ОСОБА_5Ю.). Ця обставина підтверджується даними паспорту громадянина України серії АС № 904278, виданого на ім'я ОСОБА_4 11.12.2003 p. Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (т.1, а.с. 34).

З 20.07.2009 р. ОСОБА_4 ніде не зареєстрований, що підтверджується даними паспорта громадянина України серії АС № 904278. виданого на ім'я ОСОБА_4 11.12.2003 p. Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, а також талоном зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання (т.Ш, а.с. 30,31).

З матеріалів спрви вбачається, що ОСОБА_2 не давав своєму сину ОСОБА_4, відповідачу по справі, домову книгу для вчинення відповідної позначки у його паспорті, хоча для останнього, який народився з родовими вадами і є інвалідом з дитинства, вказана формальність була необхідною для отримання соціальної допомоги тощо. Проти даних обставин ОСОБА_2 не заперечував.

Судом було встановлено, що у ОСОБА_2 І І.М. з ОСОБА_13 склалися стійки неприязні стосунки.

У свою чергу ані ОСОБА_2. ані його представник не підтвердили належним чином свої твердження про бажання (а не вимушеність) ОСОБА_5 не проживати в будинку тощо.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_2М про визнання права користування жилим приміщенням та вселенні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційних скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

Судді: