Справа № 2-694/10р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2010 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т

при секретарі Шетерляк М.Є.

з участю позивача ОСОБА_1Є

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання права власності на частину квартири, суд

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням Свої вимоги мотивує тим, що являється власником житлової однокімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 1995 року, посвідченого нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори та зареєстрованому у Дрогобицькому МБТІ за №1065 від 5 квітня 1995 року, а також на підставі договору дарування від 19 вересня 2003 року посвідченого нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори та зареєстрованому у Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО від 26 вересня 2003 року. В даній квартирі на даний час зареєстровані та фактично проживають тільки позивач. Колишня дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 тільки формально рахуються зареєстрованими у квартирі, проте фактично давно у ній не проживають і не користуються житлом, оскільки ще у вересні 1999 року ОСОБА_2 забрала неповнолітнього сина ОСОБА_4 та всі свої особисті речі і переїхала жити до своїх батьків у м.Стебник по вул..С.Бандери, 6/17, де і фактично проживають на даний час. Протягом десяти років ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 у квартиру не проживають, участі у оплаті комунальних послуг не брали, свої особисті речі з квартири забрали. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою їм не чинилося, про що свідчить відсутність у них будь-яких звернень у правоохоронні органи чи суд, а тому просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до позивача у справі ОСОБА_1 про усунення першкод в користуванні квартирою та визнання права власності на частину квартири. Зустрічні позовні вимоги мотивують тим, що з колишнім чоловіком ОСОБА_1 спільно не проживають з вересня1999 року. З цього часу змушена була переїхати до своїх батьків у м. Стебник, оскільки її колишній чоловік внаслідок зловживання алкоголем створив нестерпні умови проживання для неї та її сина ОСОБА_4. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 влаштовував постійні сварки, скандали, з його вини між ними часто виникали непорозуміння, різні суперечки.

ОСОБА_1 без відома дружини та сина поміняв вхідні замки у дверях квартири, що унеможливило фізичний доступ до квартири та проживання у ній. Таким чином ОСОБА_1 створив перешкоди їй та сину у користуванні житлом.

Спірна квартири, що є фактично 1/5 частиною житлового будинку №33 у м. Бориславі, була придбана ОСОБА_5 згідно договору купівлі -продажу від 22 березня 1995 року під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя і належить сторонам на праві спільної сумісної власності, підлягає поділу між ними в рівних частках. Шлюб між сторонами був укладений 12 вересня 1987 року. Відповідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 7 серпня 2002 року шлюб між сторонами розірвано. Зареєстровано розірвання шлюбу 16 червня 2005 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 16 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області.

Просять зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди та не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартирою №1 в будинку №33 по вул..Зеленій у м.Бориславі Львівської області та визнати право власності Уі частини квартири АДРЕСА_3, що становить 1/10 частину спірного будинку.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Просить задовольнити позов. Зустрічні позовні вимоги заперечив. Додатково пояснив суду, що жодних перешкод у користуванні спірною квартирою колишній дружині та синові не чинив. При цьому підтвердив, що ключів від вхідних дверей у колишньої дружини та сина немає. Заперечує проти визнання за колишньою дружиною права на частку спірної квартири оскільки шлюб між ними розірвано судом у 2002 році. З цього часу відповідач не предявляла вимог щодо поділу квартири. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Зустрічні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що була вимушена у вересні 1999 року разом з неповнолітнім, на той час, сином перебратись до своїх батьків у м.Стебник, оскільки позивач внаслідок зловживання алкогольними напоями створив нестерпні умови проживання, постійно влаштовував сварки. Зловживання спиртними напоями позивачем було причиною розірвання шлюбу. Позивач самовільно поміняв вхідні замки у дверях квартири, що унеможливило проживання її та сина у спірній квартирі та доступ до неї. У відповідачів відсутні ключі від замків вхідних дверей. В даний час у квартирі проживає позивач разом із своєю співмешканкою. Вважає, що спірна квартира належить їм, оскільки була придбана позивачем за час шлюбу. Постійно вважала, що їхня спільна квартира рано чи пізно дістанеться сину ОСОБА_4 і тому ніколи не ставила вимоги перед колишнім чоловіком про поділ майна, набутого за час шлюбу. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, а задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Зустрічні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що його батько, позивач у справі, постійно зловживав спиртними напоями, постійно влаштовував сварки. Мати разом з ним перебралась проживати у м.Стебник. Батько поміняв вхідні замки на дверях квартири. За останні три роки відповідач двічі або тричі був у спірній квартирі, коли батько відмічав свій день народження чи інші свята. В цілому відносини його з батьком не є добрими. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання права власності на частину квартири слід задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 придбав 1/5 частину житлового будинку за адресою: м. Борислав, вул..Зелена №33, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 березня 1995 року, посвідченого нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори та зареєстрованому у Дрогобицькому МБТІ за №1065 від 5 квітня 1995 року. Крім цього на підставі договору дарування від 19 вересня 2003 року посвідченого нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори та зареєстрованому у Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО від 26 вересня 2003 року позивач ОСОБА_1 прийняв в дар 2/5 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, розташованих у м. Бориславі по вул..3еленій,33.

На час укладення договору купівлі-продажу від 22 березня 1995 року 1/5 частини житлового будинку за адресою: м. Борислав, вул.Зелена №33 перебував у шлюбі із відповідачем у справі, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб , виданий Стебницькою міською радою Львівської області, запис №110 ( матеріали цивільної справи №2-1285 місцевого суду м.Борислава Львівської області). Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 7 серпня 2002 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Відповідно до ст.44 Кодексу про шлюб та сім'ю України шлюб між сторонами вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, тобто з 16 червня 2005 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 16 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області.

Відповідно положень ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тобто 1/5 частини житлового будинку за адресою: м. Борислав, вул.Зелена №33 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст ст.370 ч.І ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_1, що з моменту прийняття судом у 2002 році рішення про розірвання шлюбу між сторонами, відповідач ОСОБА_2 не зверталась з вимогою про поділ спірної квартири. Відповідно нею пропущена позовна давність у три роки і спірна квартира належить йому. Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Тобто позовна давність могла розпочатись у цьому випадку з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, а саме з 16 червня 2005 року, а фактично розпочалась з моменту звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Саме з цього часу права на власність ОСОБА_2, яка залишила свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, були порушені колишнім чоловіком ОСОБА_1

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР "Про ратифікаціюКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Крім цього, судом встановлено що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вересня 1999 року не проживають у спірній квартирі, що підтверджується поясненнями самих відповідачів у справі, а також актами, складеними працівниками ДКП «ЖЕК №2» від 28 березня 2001 року, від 25 жовтня 2001 року, від 6 серпня 2004 року та від 16 червня 2010 року. Відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітній, на той час, син ОСОБА_3 переїхала жити до своїх батьків у м.Стебник по вул..С.Бандери, 6/17, де і фактично відповідачі проживають на даний час.

Суд приймає до уваги покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_4, даними в судовому засіданні проте, що відповідачі тривалий час, а саме з вересня 1999 року не проживають у спірній квартирі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 внаслідок зловживання алкогольними напоями створив нестерпні умови проживання для відповідачів, постійно влаштовував сварки. Зловживання спиртними напоями позивачем було причиною розірвання шлюбу. Позивач самовільно поміняв вхідні замки у дверях квартири, що унеможливило проживання відповідачів у спірній квартирі та доступ до неї. Зазначену обставину підтвердив у судовому засіданні сам позивач ОСОБА_1

Показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 - матері позивача ОСОБА_1, ОСОБА_11, даними в судовому засіданні стверджується факт зловживання спиртними напоями позивачем ОСОБА_1, що було причиною неможливості проживання відповідачів у спірній квартирі, а також встановлення інших замків у вхідних дверях спірної квартири.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження вчинення перешкод зі сторони позивача відповідачам у користуванні квартирою.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції, ст. 150, 156 ЖК України, ст. 370, 372, 383, 405 ЦК України, ст..44 КЗпШС України, ст.ст.60,72 СК України, ст..ст. 10,53, 57, 60,88,208,209,212, 213-215, 218 ЦПК України

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити за безпідставністю позовних вимог, зустрічний позовОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання права власності на частину квартири задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди, зобовязавши останнього надати ключі від замків вхідних дверей спірного житла, у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартирою №1 в будинку №33 по вул..Зеленій у м. Бориславі, що відповідає 1/5 ідеальної частки будинку №33 по вул..Зеленій у м. Бориславі, зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні спірним житлом у майбутньому.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/10 ідеальної частки будинку №33 про вул..Зеленій у м. Бориславі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 51 грн судового збору та 120 грн інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області.

Головуючий: Слиш А.Т.