АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: «договірні правовідносини» ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Солодкова А.А.,

суддів: Тичкової О.Ю., Піддубного Р.М.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми за попереднім договором та 3% річних за порушення грошового зобов'язання, -

встановила:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 20 вересня 2005 року між ним та ОСОБА_5 було укладено попередній договір, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язувався продати йому у строк до 20 жовтня 2005 року жилий будинок № 5 по вул. Донецькій в м. Харкові. Попередній договір було укладено у формі розписки, яку від імені ОСОБА_5 написала його дочка - ОСОБА_3, яка і отримала за його згодою повну вартість зазначеного будинку, що складає 25 000 доларів США. 4 жовтня 2005 року ОСОБА_5 помер. Посилаючись на те, що основний договір у передбачений попереднім договором строк укладено не було, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_3 отримані нею 25 000 доларів США та 3% річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 2 250 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідачки - ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалено стягнути на його користь з ОСОБА_3 197 500 грн., а також 1 250 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, крім того, 450 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, провадження у справі закрити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що зазначені у розписці грошові кошти ОСОБА_3 не отримувала, розписку від імені батька на прохання ОСОБА_6 написала у січні 2007 року, а не 20 вересня 2005 року, оскільки в цей період часу на території України не знаходилась, що підтверджується копією її паспорту громадянки ОСОБА_7.

ОСОБА_8 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивача зазначену у попередньому договорі купівлі-продажу жилого будинку грошову суму, суд першої інстанції керувався тим, що умови попереднього договору від 20 вересня 2005 року щодо укладення між позивачем та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будинку не були виконані, у зв'язку з чим відповідачка має повернути отримані нею за попереднім договором грошові кошти.

Проте погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За правилами ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

При розгляді справи судом встановлено, що за змістом наданого суду тексту розписки від 20 вересня 2005 року, яка є попереднім договором, укладеним у простій письмовій формі, між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) досягнуто згоди про купівлю-продаж жилого будинку, розташованого за адресою: м.Харків, вул. Донецька 5.

Разом з тим, встановлено та не заперечується позивачем, що текст договору та підпис від імені продавця вчинено не ОСОБА_5, а його дочкою ОСОБА_3, яка як стверджував позивач і отримала грошові кошти, обумовлені договором.

Відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК України попередній договір купівлі-продажу жилого будинку має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми за попереднім договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачка стороною укладеного між її батьком та позивачем договору не була, у зв'язку з чим у неї не виникло будь-яких зобов'язань за цим договором, а факт отримання нею певної суми не може доводитися свідченнями свідків.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачкою грошових коштів, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 із зазначених ним у позовній заяві підстав не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення гуду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 220, 236, 635, 657 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми за попереднім договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 970 гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді