Балтський районний суд Одеської області
Справа 2-52
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Балтський районний суд Одеської області в складі

ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ ІЛЬНІЦЬКОЇ К.М.

ПРИ СЕКРЕТАРІ - ПОГРЕБНЮК Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Балті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 МКК дитячих продуктів», третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на автомобільний гараж, позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 МКК дитячих продуктів», ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобільний гараж,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2002 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Балтського МКК дитячих продуктів про визнання права власності на автомобільний гараж.

Рішенням Балтського районного суду від 27.01.2003 г. позов задоволено.

Ухвалою Балтського районного суду від 29.10.2008 р. вказане рішення відмінено за нововиявленими обставинами.

20.11.2008 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ВАТ «ОСОБА_2 МКК дитячих продуктів», ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобільний гараж.

Ухвалою суду від 26.11.2009 р. вказані справи обєднані в одне провадження.

Уточнивши свої позовні вимоги у заяві, поданій до суду 10.03.2009 р., ОСОБА_1 зазначив, що 23.08.2001 р. він придбав у Балтського МКК автомобільний гараж, розташований в м.Балті біля житлового будинку по вул..50 років Жовтня,25, за що згідно домовленості сплатив БМКК 3000 грн., а останній згідно акту прийому-передачі передав йому гараж, з того часу став відкрито користуватися гаражем, однак оформити нотаріально договір купівлі-продажу не було можливості, так як вказаний гараж не був зданий в експлуатацію. У 2008 році про свої права на цей же гараж заявила ОСОБА_3, однак він вважає себе добросовісним набувачем, так як придбав гараж за плату, не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 МКК не мав права його відчуджувати. Тому просить визнати за ним право власності на вказаний гараж. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав.

Позивачка ОСОБА_3, вона ж третя особа у справі за позовом ОСОБА_1, свій позов підтримала, а з вимогами ОСОБА_1 не погодилась і, уточнивши позовні вимоги, пояснила, що вона в період 1990-92 р.р. побудувала автомобільний гараж №4 по вул..50 років Жовтня,25 в м.Балті на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради від 5.07.1990 р. В грудні 1996 р. вона та її син продали належну їм квартиру №3 в м.Балті по вул..50 років Жовтня,25 Балтському МКК, про що уклали нотаріально посвідчений договір. Гараж вона не продавала, а дозволила своїм сусідам користуватися ним. 11.03.2008 р. під час звернення до Балтського МБТІ вона дізналася про те, що право власності на гараж зареєстроване за ОСОБА_1, дійсно на дверях гаража був інший замок, який вона була змушена пошкодити з метою проникнення до гаража. Вважає, що законних підстав у ОСОБА_1 для придбання гаража не було, тому просить визнати за нею право власності на гараж, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Свої клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_2 БТІ та в якості третьої особи ОСОБА_2 міську раду позивачка ОСОБА_3 зняла у попередньому судовому засіданні 26.11.2009 р.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 позов ОСОБА_3 не визнав, так як ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, протягом 7 років відкрито користувався гаражем, а ОСОБА_3 не заявляла про свої права на гараж.

Представник відповідача - ВАТ «ОСОБА_2 МКК» неодноразово до судового засідання не зявлявся, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши доводи сторін, третьої особи, пояснення свідків, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст..225 ЦК України (в ред..1963 р.) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст..145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Згідно ч.1 ст.145 ЦК України (в ред..1963 р.), якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчуджувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

В судовому засіданні встановлено, що автомобільний гараж №4 в м.Балті по вул..50 років Жовтня,25 збудований ОСОБА_3 В експлуатацію вона його не здала, правовстановлюючі документи на гараж у неї відсутні.

У 1996 році ОСОБА_3 (вона ж Епельман) та її син ОСОБА_4 (на даний час помер) за договором купівлі-продажу від 6.12.1996 р. продали Балтському МКК належну їм квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1. З того часу ОСОБА_3 виїхала на проживання до м.Одеси.

Ключ від гаража вона передала сусідам, і до 2008 року за ним не доглядала, не заходила до гаража, не цікавилася, ким він використовується, незважаючи на те, що неодноразово приїздила до м.Балти.

Згідно договору міни між ОСОБА_2 МКК та ОСОБА_5 від 23.08.2001 р. право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_5, за згодою якого квартира призначалась для проживання сімї ОСОБА_1

23.08.2001 р. між ОСОБА_2 МКК та ОСОБА_1 укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобільного гаража №4 по вул..50 років Жовтня,25 в м.Балті, відповідно до якого 23.08.2001 р. ОСОБА_1 за прибутковим касовим ордером №312 вніс в касу ВАТ «ОСОБА_2 МКК» 3000 грн. Згідно акту прийому-передачі гаража від 24.08.2001 р. ВАТ «ОСОБА_2 МКК» передав, а ОСОБА_1 прийняв автомобільний гараж №4, розташований у дворі будинку по вул..50 років Жовтня,25 в м.Балті. Нотаріально договір купівлі-продажу посвідчений не був.

При укладенні договору купівлі-продажу продавець стверджував, що цей гараж належить йому, так як придбаний у ОСОБА_3, але він не зданий в експлуатацію. Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на гараж.

У 2001 році ОСОБА_1 мешканці будинку передали ключ від гаража, з того часу він став відкрито ним користуватися, будь-які інші особи, в т.ч. і ОСОБА_3, про свої права на цей гараж не заявляли.

Належних письмових доказів, які б підтверджували факт продажі гаража ОСОБА_3 Балтському МКК у 1996 році, суду не надано, що позбавляє суд можливості визначити правомірність його відчудження ОСОБА_2 МКК.

За таких обставин судом встановлено, що ОСОБА_1 придбав гараж за плату у Балтського МКК, який не мав права його відчуджувати, але про це ОСОБА_1 не знав і не повинен був знати, тобто являється добросовісним набувачем.

Підстав для витребування гаража, передбачених ч.1 ст.145 ЦК України (в ред..1963 р.), немає, отже відповідно до ст..225 ЦК України (в ред..1963 р.) за ОСОБА_1 належить визнати право власності на гараж.

З цих же підстав не підлягає задоволенню позов ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж за нею, що не позбавляє її права на звернення до суду з позовом до ВАТ «ОСОБА_2 МКК» за захистом своїх прав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.145, 225 ЦК України (в ред..1963 р.), суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 МКК дитячих продуктів», третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на автомобільний гараж задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобільний гараж №4, розташований в м.Балті Одеської області по вул..50 років Жовтня,25.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 МКК дитячих продуктів», ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобільний гараж відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ