Справа №22ц-3123 Головуючий у 1-ій інст:ОСОБА_1
Категорія 45 Дон. в апеляційній ін-т.:ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Штефаніци Ю.Г , ОСОБА_3,

при секретарі: Глинському О.А.,

за участі відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, позивача ОСОБА_6, адвоката ОСОБА_7 та сільського голови Добрівлянської сільської ради ОСОБА_8, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2010 року, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_6 до Добрівлянської сільської ради та постановлено визнати нечинним рішення виконкому Добрівлянської сільської ради №67 від 25 грудня 1997 року про відміну рішення виконкому Яблунівської сільської ради №310 від 22 серпня 1991 року про надання ОСОБА_6 земельної ділянки під індивідуальне будівництво та рішення Добрівлянської сільської ради №42 від 31 серпня 2000 року про передачу в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,4345 га. в межах земельної ділянки ОСОБА_6 Цим же рішенням визнано частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею 0,4345 га., виданий на імя ОСОБА_4 в селі Добрівляни Стрийського району від 7 грудня 2000 року в межах земельної ділянки ОСОБА_6, а також визнано за ОСОБА_6 право на користування земельною ділянкою площею 0,12 га. в селі Добрівляни Стрийського району, згідно рішення виконкому Яблунівської сільської ради №310 від 22.08.1991 року.

Дане судове рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи а саме рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, робиться покликання на те, що суд однобічно дослідив та оцінив наявні у справі докази, не дав належної оцінки запереченням відповідача, не прийняв до уваги те, що земельна ділянка під забудову була виділена ОСОБА_6 в 1991 році за рахунок земельної ділянки ОСОБА_9, яка не була повідомлена про розгляд Яблунівською сільською радою даного питання. Апелянт вказує і на те, що спірна земельна ділянка не вилучалась у попереднього користувача у встановлений законом спосіб та не оформлена на позивача, що Стрийська міська рада не мала повноважень на надання дозволу на будівництво, що дана земельна ділянка не враховує підїзні шляхи, знаходиться всередині інших земельних ділянок, що порушує права інших землекористувачів. В апеляційній скарзі звертається увага апеляційного суду і на те, що виписка з рішення №603 від 19.1.2.1991 року належно не завірена, позивачу про оскаржувані рішення Добрівлянської сільської ради було відомо ще в 1997 році і що ним не надано суду доказі в про використання спірної земельної ділянки за призначенням. Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовної заяви.(а.с.72-75)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7, сільського голову Добрівлянської сільської ради ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, в супереч доводам апелянта, з достатньою повнотою всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Як встановлено судом, рішенням Яблунівської сільської ради №310 від 22 серпня 1991 року ОСОБА_6 за його заявою було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в с.Добрівляни Стрийського району площею 0,12 га за рахунок присадибного фонду сільської ради з подальшим наданням дозволу за рішенням Стрийської міської ради №603 від 19 грудня 1991 року на будівництво індивідуальне житлового будинку та погодженням проектної документації (а.с. 11-14).

З матеріалів справи вбачається також, що виділена ОСОБА_6 під забудову земельна ділянка 25 листопада 1992 року винесена в натурі на місцевості між сусідніми земельними ділянками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та межує з вулицею, про що складено відповідний акт. Встановлено також і те, що позивач завіз на вказану земельну ділянку фундаментні блоки, що не заперечує і сам відповідач.

Оцінивши наявні у справі докази та конкретні обставини справи, з огляду положення ст.31 Земельного Кодексу України (1990 року), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна земельна ділянка була надана в користування ОСОБА_6 під індивідуальне будівництво на законних підставах, в межах встановлених граничних норм та повноважень Яблунівської сільської ради на час прийняття нею рішення 22 серпня 1991 року. Таке рішення відповідає і положенням ст.ст. 9,17,19,67 ЗК України (1990 року).

Судом встановлено і те, що рішенням виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради №67 від 31 серпня 1997 року було відмінено попереднє рішенням Яблунівської сільської ради № 310 від 22 серпня 1991 року про надання ОСОБА_6 земельної ділянки під індивідуальне будівництво (а.с.6), а на підставі рішення виконкому Добрівлянської сільської ради № 42 від 31 серпня 2000 року вказана земельна ділянка в складі земельної ділянки площею 0, 4345 га. була передана в порядку приватизації у приватну власність відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 10,44).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_6 вбачається, що останній, оскаржив рішення виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради № 67 від 31 серпня 1997 та № 42 від 31 серпня 2000 року з метою відновлення свого порушеного права користування земельною ділянкою.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради № 67 від 31 серпня 1997 року було прийнято без достатніх правових підстав з порушенням прав та законних інтересів позивача.

Зокрема, як вбачається зі змісту цього рішення, виконавчий комітет Добрівлянської сільської ради 31 серпня 1997 року виніс на обговорення питання щодо відміни рішення Яблунівської сільської ради № 310 від 22 серпня 1991 року про надання земельних ділянок під індивідуальне будівництво ОСОБА_10 і ОСОБА_6 на підставі скарги ОСОБА_4 про незаконне вилучення спірної земельної ділянки, як такої що протягом багатьох років перебуває в його користуванні та вилучена в 1991 році з порушенням ст.31 ЗК України (1990 року), тобто без згоди попереднього землекористувача.

На дані обставини, як на правомірність скасування попереднього рішення Яблунівської сільської ради, покликається і апелянт, вказуючи на те, що спірною земельною ділянкою на час її вилучення користувалась його тітка ОСОБА_12, яку на засідання виконкому 22 серпня 1991 року ніхто не викликав. Саме ця земельна ділянка, за ствердженням ОСОБА_4, перейшла у його законне користування після смерті ОСОБА_12 в 1993 році .

Аналогічні доводи відповідача були предметом перевірки і суду першої інстанції, однак не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

У відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналіз матеріалів справи та доказів, наданих сторонами не дає правових підстав вважати, що ОСОБА_12 станом на 1991 рік в будь який спосіб володіла чи користувалась спірною земельною ділянкою. Жодних правовстановлюючих документів на підтвердження її права щодо даної земельної ділянки в матеріалах справи немає.

Оглянувши в ході апеляційного розгляду даної справи оригінал погосподарської книги за господарством ОСОБА_13 (ОСОБА_4А.) за 1990-1995 роки, встановлено, що в особистому користуванні господарства рахується землі: на 1990 рік - 0,17 га., в 1991 році не вказано; на 1.06.1992 року - 0,25 га., на 01.06.1993 року - 0.25 га.; на 01.06.1994 року - 0,55 га. (а.с.38-43).

Будь-яких обєктивних даних, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка до 1991 року перебувала саме у користуванні ОСОБА_13 та вилучалась у неї, в матеріалах справи немає, не надані такі докази і відповідачем.

Більш того, як вбачається із рішення Яблунівської сільської ради №310 від 22 серпня 1991 року, ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в с.Добрівляни Стрийського району площею 0,12 га за рахунок присадибного фонду сільської ради, а не земель, які б належали ОСОБА_13.

Відсутні в матеріалах справи і докази того, що ОСОБА_4, успадкувавши після смерті ОСОБА_13 29.09.1993 року її будинок, в будь який законний спосіб набув права власності чи користування на спірну земельну ділянку.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.05.1994 року, ОСОБА_4 унаслідував після смерті ОСОБА_13 дерев'яний житловий будинок із господарськими будівлями в с.Добрівляни Стрийського району, що знаходяться на землях сільської Ради (а.с.9) Спірна земельна ділянка не входила до складу спадщини, тому покликання апелянта на ст.6 ЗК України (1990 року) є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і записи в погосподарській книзі Добрівлянської сільської ради за господарством ОСОБА_13 (ОСОБА_4А.) станом на 01.06.1994 року про те що за цим господарством числиться земельна ділянка 0,55 га., на які вказує апелянт, як на доказ правомірності володіння спірною земельною ділянкою, оскільки такий запис викликає сумнів у своїй достовірності внаслідок очевидних виправлень в книзі та обєктивно не підтверджений жодними рішеннями місцевих Рад народних депутатів щодо передачі ОСОБА_13 або ОСОБА_4 у власність чи у користування вказаної земельної ділянки в порядку ст.ст.9, 17, 19 ЗК України (1990 року).

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, жодного спору між ОСОБА_13 та ОСОБА_6П з приводу виділення останньому в 1991 році під забудову земельної ділянки до смерті ОСОБА_13 не виникало.

Таким чином, у виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради не було правових підстав задовольняти своїм рішенням № 67 від 31 серпня 1997 року заяву ОСОБА_4 про скасування рішення Яблунівської сільської ради №310 від 22 серпня 1991 року з звязку з недотриманням ст.31 ЗК України, оскільки це рішення не порушувало законних прав та інтересів на дану земельну ділянку ні ОСОБА_4 ні спадкодавця ОСОБА_13 та не потребувало їхньої згоди.

Оскільки виконавчий комітет Добрівлянської сільської ради питання щодо вилучення у ОСОБА_6 спірної земельної ділянки з інших правових підстав, окрім недотримання положень п.1 ст.31 ЗК України не розглядав, інші доводи апеляційної скап щодо невикористання позивачем спірної земельної ділянки за призначенням не мають правового значення при вирішенні даного спору.

З огляду на викладене та беручи до уваги положення ст.17, 31 ЗК України, суд прийшов до вірного висновку і щодо неправомірності рішення виконкому Добрівлянської сільської ради № 42 від 31 серпня 2000 року в частині передачі без погодження із ОСОБА_6 спірної земельної ділянки, що перебувала у його законному користуванні, у приватну власність відповідачу ОСОБА_4 в порядку приватизації та щодо визнання частково недійсним державного акту від 7 грудня 2000 року, виданого ОСОБА_4 на право приватної власності на землю площею 0,4345 га., в селі Добрівляни Стрийського району щодо меж земельної ділянки ОСОБА_6

Що стосується позовної давності, про застосування якої апелянт заявив в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів, враховуючи те, що та вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не заявлялись апелянтом в апеляційній скарзі, а також виходячи із положень ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду справи та положень п.4 ч.1 ст.268 ЦК України не вбачає підстав для задоволення цього клопотання.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновки районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п1.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрані законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_2