Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-3332 /2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16листопада 2010 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «ТЕРМІНАЛ " м. Запоріжжя, 3-тя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до ПП «Термінал» м.Запоріжжя про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку в якому вказав, що з 17.12.04 р. працював у відповідача оператором АЗС.

Наказом 20 від 8.04.05 р. він був незаконно звільнений відповідачем з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-239 від 15.02.06 р. вказаний наказ відповідача був визнаний незаконним та скасований, він поновлений на роботі на колишній посаді.

Рішенням апеляційного суду Запорізькою обл. від 20.04.06 р. рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.06 р. було скасовано в частині визнання незаконним наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської обл. від 15.01.08 р. рішення апеляційного суду Запорізької обл. від 20.04.06 р. скасовано, залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.06 р. про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Після цього, наказом №16 від 10.04.08 р. відповідач поновив його на роботі на посаді оператора АЗС з 15.02.06 р.

На підставі поданої ним заяви 10.04.08 р. про звільнення за власним бажанням, наказом 17-К від 10.04.08 р. він звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 10.04.08 р.

Потім, рішенням Ленінського районного суду 2-142 від 27.04.09р. з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 11.05.06р. по 9.04.08р. в сумі 8073 грн., заробітна плата за один відпрацьований день 10.04.08р. в сумі 25 грн. 05 коп.. а також середня заробітна плата за час затримки розрахунку за період з 11.04.08р. 27.04.09р. в сумі 6785 грн.

Всього з відповідача на його користь вказаним рішенням стягнуто 17 750 грн. 05 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 28.07.09р., оскільки ухвалою Запорізького апеляційного суду його та відповідача апеляційні скарги відхилені, а рішення суду залишено без змін.

Після цього, він отримав виконавчий лист 18.02.10р. та передав його на виконання в Ленінський ВДВС МУЮ для примусового виконання рішення суду.

26.02.10р. постановою державного виконавця Ленінського ВДВС МУЮ було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом та боржнику було запропоновано добровільно виконати рішення суду до 5.03.10р.

Втім, відповідач тривалий час ухилявся від виконання рішення суду та не перераховував йому стягнутих за рішенням суду коштів, а державний виконавець не приймав ніяких мір для примусового стягнення з боржника заборгованості.

На вересень 2010р. відповідач виконав рішення суду частково та сплатив йому лише 11559 грн. 99 коп.

Залишок стягнутої за рішення суду суми складає 3397 грн. 66 коп., які відповідач йому не сплатив.

Оскільки відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі за один відпрацьований день 10.04.08р. в сумі 25 грн. 05 коп., яка стягнута рішенням суду від 27.04.09р., то на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 11.04.08р. по 23.07.10р., за 833 дня затримки в сумі 20866 грн. 65 коп., виходячи із середньоденної заробітної плати 25 грн. 05 коп., відповідно до вимог ст.. 1127 КЗпП України.

Вказана сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про стягнення заробітку за один відпрацьований день , на думку позивача підлягає індексації у звязку з знеціненням грошових коштів на підставі ЗУ від 3.07.91р. «Про індексацію грошових доходів населення».

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виконання рішення суду, з 28.04.09р. по 23.07.10р. за 15 міс., в сумі 5265 грн. , виходячи із середньої заробітної плати 351 грн., з урахуванням індексу інфляції за зазначений період в загальній сумі 5768 грн. 33 коп.

Всього просить стягнути з відповідача на його користь за затримку розрахунку 32764 грн. 71 коп.

Позивач також вказав, що тривалим невиконанням рішення суду відповідач спричинив йому моральну шкоду, душевні та фізичні страждання., погіршився стан його здоров»я та він вимушений лікуватися , на що не хватає коштів. Своїми діями відповідач порушив його права на свободу, відпочинок, охорону здоров»я. Він має заборгованість за житлово-комунальні послуги у зв»язку з скрутним матеріальним становищем.

Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 45000 грн.

Представник відповідача заперечує проти позову, суду пояснили, що рішенням суду 2-2142 від 27.04.09р. з них на користь позивача стягнуто 17750 грн. 05 коп., а саме:

Заробітну плату за період з 13.03.06р. по 10.05.06р. в сумі 667 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.06р. по 9.04.08р. в сумі 8073 грн., заробітна плата за один відпрацьований день 10.04.08р. в сумі 25 грн. 05 коп.. а також середня заробітна плата за час затримки розрахунку за період з 11.04.08р. 27.04.09р. в сумі 6785 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Трудовий спір між сторонами розглянуто, та винесено рішення.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за один відпрацьований день 10.04.08р., з 11.04.08р.

Однак, ст.. 117 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд, при винесенні рішення від 27.04.09р., вже стягнув з них середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.04.08р. по день винесення рішення судом 27.04.09р. в сумі 6785 грн., а тому ці ж вимоги знов не можуть розглядатися судом.

Законом не передбачено виплата середньої заробітної плати за затримку виконання рішення суду.

Крім того, рішення суду 2-142 від 27.04.09р. набрало законної сили 28.07.09р.

Виконавчий лист виданий позивачу 18.02.10р.

Виконавче провадження по ньому відкрито 26.02.10р. постановою державного виконавця Ленінського ВДВС МУЮ

2.06.10р., виконуючи рішення суду, відповідач перерахував 4269 грн. 40 коп., а 4.08.10р. 8488 грн. 25 коп., 5.08.10р.- 18 грн. 53 коп.

6.08.10р. відповідач, відповідно до вимог рішення суду розрахував суму прибуткового податку та інших обовязкових платежів з стягнутої судом суми, та надав довідку Ленінському ВДВС.

Всього на користь позивача підлягали сплаті 14957 грн. 65 коп.

По квитанціям від 16.09.10р. на користь позивача ними перераховано 1870 грн. та 1197 грн. 66 коп., а всього 3067 грн. 66 коп.

7.10.10р. йому перераховано залишок суми 313 грн. 15 коп.

Таким чином, на 19.10.10р. рішення суду виконано в повному обсязі та винесена постанова про закриття провадження по справі.

В період виконання провадження позивач не оскаржував дії державного виконавця з приводу не належного його виконання.

Спричинення позивачу моральної шкоди нічим не підтверджене. Оцінка позивачем розміру моральної шкоди не відповідає принципам зваженості і розумності.

Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає,що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З представлених суду документів видно, що позивач працював у відповідача оператором АЗС з 17.12.04 р.

Наказом №20 від 8.04.05 р. він був незаконно звільнений відповідачем з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-239 від 15.02.06 р. вказаний наказ відповідача був визнаний незаконним і скасований, позивач відновлений на роботі на колишній посаді.

Рішенням апеляційного суду Запорізькою обл. від 20.04.06 р. рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.06 р. було скасовано в частині визнання незаконним наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської обл. від 15.01.08 р. рішення апеляційного суду Запорізької обл. від 20.04.06 р. скасовано, залишено в силі колишнє рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.06 р. про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Після цього, наказом №16 від 10.04.08 р. відповідач поновив позивача на роботі на посаді оператора АЗС з 15.02.06 р.

На підставі поданої заяви 10.04.08 р. про звільнення за власним бажанням, наказом 17-К від 10.04.08 р. позивач звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України , з 10.04.08 р.

Потім, рішенням Ленінського районного суду 2-142 від 27.04.09р. з відповідача на користь позивача стягнуто17750 грн. 05 коп., а саме: заробітну плату за період з 13.03.06р. по 10.05.06р. в сумі 667 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.06р. по 9.04.08р. в сумі 8073 грн., заробітна плата за один відпрацьований день 10.04.08р. в сумі 25 грн. 05 коп.. а також середня заробітна плата за час затримки розрахунку за період з 11.04.08р. 27.04.09р., в сумі 6785 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 28.07.09р., оскільки ухвалою Запорізького апеляційного суду його та відповідача апеляційні скарги відхилені, а рішення суду залишено без змін.

Після цього ще розглядалася апеляція 3-ї особи ОСОБА_2 та справа була повернута до суду 30.11.09р.

Позивач отримав виконавчий лист 18.02.10р. та передав його на виконання в Ленінський ВДВС МУЮ для примусового виконання рішення суду.

26.02.10р. постановою державного виконавця Ленінського ВДВС МУЮ було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом та боржнику було запропоновано добровільно виконати рішення суду до 5.03.10р.

Доводи позивача про те, що відповідач тривалий час не виконував рішення суду, а державний виконавець не приймав ніяких мір для примусового стягнення з боржника заборгованості, суд вважає безпідставними.

Судом встановлено, що 2.06.10р., виконуючи рішення суду, відповідач перерахував 4269 грн. 40 коп., 4.08.10р.- 8488 грн. 25 коп., 5.08.10р.- 18 грн. 53 коп.

6.08.10р. відповідач, відповідно до вимог рішення суду, розрахував суму прибуткового податку та інших обовязкових платежів з стягнутої судом суми, та надав довідку Ленінському ВДВС.

Всього на користь позивача підлягали сплаті 14957 грн. 65 коп.

По квитанціям від 16.09.10р. на користь позивача відповідачем перераховано 1870 грн та 1197 грн. 66 коп., а всього 3067 грн. 66 коп.

7.10.10р. йому перераховано залишок суми 313 грн. 15 коп.

Таким чином, на 19.10.10р. рішення суду виконано в повному обсязі та винесена постанова про закриття провадження по справі.

В період виконання провадження позивач не оскаржував дії державного виконавця з приводу не належного його виконання, що підтвердив в судовому засіданні.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати звільненому працівнику в день звільнення всіх належних йому сум, підприємство зобов'язане виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки суд, при винесенні рішення від 27.04.09р., вже стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.04.08р. по день винесення рішення судом 27.04.09р. в сумі 6785 грн., то ці ж вимоги знов не можуть розглядатися судом.

Крім того, законом не передбачено виплата середньої заробітної плати за затримку виконання рішення суду.

Після набрання рішенням суду, яке є актом правосуддя, що остаточно вирішує спір з заявлених вимог, законної сили, правовідносини сторін зі сфери вирішення спору переносяться у виконавчу сферу. Якщо боржник добровільно не виконує судове рішення, то законом передбачені заходи його примусового виконання

Середня заробітна плата за затримку розрахунку стягується у разі невиплати звільненому працівнику належних йому сум, в день звільнення. У даному ж випадку вказана сума заборгованості по заробітній платі була стягнута рішенням суду, у зв'язку з чим вимоги ст. 117 КЗпП в даному випадку не можуть бути застосовані.

З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача про індексацію середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду

Стягнута судом сума носить одноразовий характер, не є оплатою праці та не підлягає індексації відповідно до "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою КМУ від 17.07.03 р.

Суд, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України розглядає позов в рамках, заявлених позивачем вимог.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди за затримку виконання рішення суду, то позивачем не предявлено доказів спричинення йому моральної шкоди, вини відповідача в затримці виконання рішення, причинного звязку між діями відповідача з виконання рішення та наслідками, не наданий відповідний розрахунок.

З цих підстав, суд вважає необхідним відмовити в задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Оскільки по трудовим справам позивач звільнений від сплати судового збору та ІТЗ, а в позові йому відмовлено, суд вважає за необхідне віднести ці витрати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 117, 235, 236, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ПП "Термінал", третя особа ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: