РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі Винокуровій О.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 480 273,13 грн., з яких основна сума боргу 455 145,00 грн.,19 816,05 грн. - індекс інфляції, 5 312 грн. 08 коп.- три проценти річних. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики у вигляді розписки. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 57 000 доларів США до 29.12.2009 року. У вказаний термін ОСОБА_2 на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернув. На його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Відповідно до довідки, виданої АКБ Південний, 03 березня 2010 року курс НБУ долара США складав 798,5 гривні за 100 доларів США. Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 складає 480 273,13 грн. з них основна сума боргу 455 145,00 грн., 19 816,05 грн.-індекс інфляції, 5 312 грн. 08 коп. - три проценти річних.

У судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що розписку він написав власноруч, проте грошові кошти від ОСОБА_3 він не отримував. Дана розписка на його думку не є договором позики, оскільки ніяких грошей він позивача він не отримував. Сума, зазначена у розписці, у розмірі 57000 доларів США, є боргом філіалу компанії «САВАТЕКС», де відповідач був директором, перед компанією «Саватекс». Також відповідач вказав, що позивачем не зазначено ні свідків договору позики, ні названі номінали грошових купюр, які були йому передані, розписка про отримання коштів ні є договором позики, а крім цього, на час складання розписки, відповідач перебував у шлюбі, але згоду дружини на укладання договору позики він не отримував. Також відповідач зазначив, що розписку він писав під тиском позивача, при цьому зазначив, що до правоохоронних органів з цього приводу він не звертався. На підтвердження своїх доводів він посилався на пояснення свідків.

Свідок ОСОБА_4, яка є дружиною відповідача, пояснила суду, що під час написання розписки вона не була присутня, про її наявність вона не знала, грошових коштів її чоловік не отримував. ОСОБА_3 постійно дзвонив та висловлював погрози їй, та її рідним, вимагав повернути гроші. До правоохоронних органів свідок не зверталась. Також зазначила, що у них у сім'ї скрутне матеріальне становище.

Свідок ОСОБА_5, пояснив суду, що він з відповідачем мав спільний бізнес, вони разом їздили до Києва, де ОСОБА_2 написав розписку, при її написанні він присутній не був, а знаходився в цей час в коридорі, де пив каву, тиску з боку позивача при написанні розписки не було, передачу грошових коштів позивачем відповідачу він не бачив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення і доводи представника позивача та відповідача, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики у вигляді розписки. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 57 000 доларів США до 29.12.2009 року.

Відповідач у ході судового розгляду не заперечував, а визнав, що ним власноруч була написана розписка від 18 березня 2009 року.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є підтвердженням укладення договору позики і доводи відповідача у тій частині, що розписка не є доказом на підтвердження укладення договору позики не ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач мав повернути грошові кошти за договором позики - 29.12.2009 року. У вказаний термін ОСОБА_2 на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернув.

Суду не було надано доказів на підтвердження доводів відповідача про те, що останній не отримував від позивача грошових коштів за розпискою. Опитаний свідок ОСОБА_5 не був присутнім при складанні розписки, оскільки знаходився у коридорі, та йому все відомо тільки зі слів відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування доводів відсутності факту передачі грошових коштів, відповідач посилався на показання свідків. Проте суд до них ставиться критично.

Згідно зі ст. 59 ЦК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також суд зазначає, що ніхто з допитаний свідків при укладанні договору позики не був присутнім, свідкам про обставини справи відомо за слів відповідача.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Судом встановлено, як зазначив сам відповідач у судовому засіданні, з приводу даного договору позики він не звертався до правоохоронних органів щодо укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Враховуючі зазначене, суд частково задовольняє позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики у сумі 451440 грн, оскільки на час розгляду справи курс валют станом на 16.09.2010 року, встановлений Національним банком України становить за 100 доларів США 791 грн 92 коп. (57000 х 7,92).

Що стосується позовних вимог про стягнення суми з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 п.2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Грошовою одиницею України, згідно ст.. 32 Закону України «Про Національний банк України» є гривня.

Обіг на території України та платіжним засобом інших грошових одиниць Законом забороняються.

За таких обставин суд вважає, що позивачем за договором позики були отримані речі, які визначені родовими ознаками та відсотки, інфляційні витрати, що передбачені ст.. 625 ЦК України, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, нараховані та стягнути судом, оскільки у відповідача відсутні за нормами Законодавства грошові зобовязання, оскільки долар США на території України не є платіжним засобом.

Враховуючи наведене, суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування позикою та інфляційних витрат, що не передбачені Законом.

Керуючись ст. 387, 625, 1049, 1050 ЦК України, 10,11, 60, 61, 209, 212, 213 -215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 загальну суму боргу у розмірі 451 440 (чотириста пятдесят одна тисяча чотириста сорок) гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн.

В іншої частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: