Справа № 22ц-1713/10р. Головуюча у І-й інстанції Білінська Г.Б.
Категорія справи 57 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. та Цяцяка Р.П.,

при секретарі судового засідання Глинському О.А.

та за участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 08 вересня 2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И Л А:

08.07.2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, у якому просила поновити пропущений строк на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 01.05.2008 року до 31.12.2008 року; зобовязати відповідача донарахувати і виплатити на її користь недоплачені їй, як дитині війни, щомісячні підвищення до пенсії за 2007-2008 роки в сумі 1 646 грн. 07 коп. (а.с.3-4).

Оскаржуваною постановою позов частково задоволено: поновлено строк звернення до суду та зобовязано відповідача нарахувати і виплатити позивачці підвищення до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Дану постанову оскаржив відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова.

Апелянт просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права (а.с. 21-24).

Вважає, що судом порушено норми ст.ст. 6, 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 159, 163 КАС України, ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Звертає увагу на те, що після визнання рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 неконституційними положень п.12 ст.71 та ст.111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік зміни у видаткову частину Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік внесені не були, а відтак кошти на виплату підвищень до пенсії у 2007 році були відсутні.

Також звертає увагу на те, що на виконання вимог Закону України „Про соціальний захист дітей війни не було прийнято жодного нормативного акту, а відтак не було визначено за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином мали б обчислюватись передбачені згаданим законом підвищення до пенсій.

Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги заперечення відповідача щодо невизначенності законодавством поняття „мінімальна пенсія за віком, як розрахункової величини для підвищення пенсії дітям війни, оскільки встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може застосовуватися для обчислення надбавок або підвищень інших пенсій.

Представник апелянта, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обгрунтованість оскаржуваної постанови в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка народилася у 1937 році (а.с. 5) і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» набула статусу „дитина війни, а відтак, відповідно до ст.6 вказаного Закону пенсія позивачки повинна виплачуватись із збільшенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням вище наведеного, доводи апеляційної скарги в частині посилань на неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до уваги прийматись не можуть.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії, то колегія суддів вважає, що зазначене не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а відтак і ці доводи апеляційної скарги до уваги прийматись не можуть.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та прийняв оскаржувану постанову по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для її скасування відсутні і апеляційну скаргу на неї, яка не спростовує висновків постанови суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами від 18.02.2010 року та ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова відхилити та залишити постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 08 вересня 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: