Справа № 22ц-5134/10
Головуючий у 1-й інстанції Ніткевич А.В. Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Курій Н.М.,

Суддів: Мікуш Ю.Р., Зверхановської Л.Д.,

Секретаря Стасів М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 304 - 1 ЦПК України у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою позов ОСОБА_2 частково задоволено. Поновлено пропущений строк для звернення з адміністративним позовом. Визнано протиправними дії та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, а також з 01 січня по 02 лютого 2010 року.

Відповідач в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової, про відмову в позові в повному обємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату підвищень в 2007 році були відсутні, а у 2008 році позивачу підвищення до пенсії нараховувалось та виплачувалось у відповідності до вимог законодавства, інших коштів на підвищення до пенсії по предмету спору не передбачено в бюджеті, законодавством не визначено мінімальної пенсії за віком як розрахункової величини для підвищення пенсії.

Крім того, покликається, що судом не застосовано положень ч. 2 ст. 99 КАСУ.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонд України, про управління ПФУ в районах, містах і районах у містах, управління забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, управління є належним відповідачем, оскільки зобов'язане було і без звернення пенсіонера (дитини війни) здійснювати перерахунок та виплату підвищення до пенсії після прийняття 09.07.07 року рішення Конституційного Суду України про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та після прийняття 22.05.2008 року Конституційним судом України рішення про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни в ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо порядку підвищення до пенсії дітям війни, якими відновлено право позивача на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивач народилася 22 травня 1941 року й, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», набула статусу «дитина війни».

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався

лише ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум», такий застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Отже, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинен застосовуватися розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Поновлення порушених прав позивача з точки зору вимог Конституції України (ст.ст.8,19,22), на яку посилався суд, не може залежати від фінансового становища відповідача та його неналежного фінансування з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (згідно якого суд першої інстанції розглядав дану справу), для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

В запереченні на позов відповідач звертав увагу суду, що позивачем пропущено строк для звернення до суду.

Поновляючи строк звернення до суду, суд не навів поважності причин пропуску строку.

З висновками суду про поновлення строку для звернення до суду погодитися не можна, оскільки причина пропуску строку звернення до суду, була по суті тільки одна запізніле отримання із преси інформації про рішення Конституційного Суду України, якими відновлено права, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак незнання законів не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення до суду, тому постанова суду в частині поновлення строку та задоволення вимог поза річним строком звернення до суду (позов подано в суд 24.11.2009 р.) підлягає скасуванню та слід ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог за пропуском строку звернення до суду.

Крім того, судом не враховано, що позивач просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну державну допомогу до пенсії по вересень 2009 року включно. Тому, задовольняючи позов в термін з 1 жовтня 2009 року по 2 лютого 2010 року, суд вийшов за межі позовних вимог. З огляду на наведене, постанову у вказаній вище частині слід скасувати.

Керуючись ч. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1691 від 18.02.2010 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", ст.303, ст.304-1, п.1 ч.3 ст.307, ст. 308, п.4 ч.1 ст.309, п.1, ч.1,2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2010 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області нарахувати та виплатити позивачці невиплачену їй як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 23 листопада 2008 року скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені цих вимог за пропуском строку звернення до суду.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2010 року в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 невиплачену їй як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 1 жовтня 2009 року по 2 лютого 2010 року скасувати.

В решті постанову Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Курій Н.М.