Апеляційний суд Чернівецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів: Заводян К.І., Перепелюк І.Б.

при секретарі Цимбал Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Посилається на те, що з 2003 року по 2009 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на її утриманні. На даний час ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання сина, ухиляється від обов'язку по його вихованню, не спілкується з ним, не цікавиться його фізичним та моральним розвитком, не проявляє щодо нього батьківської турботи, хоча має таку можливість. Орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації у своєму висновку вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина.

Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_3

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина - ОСОБА_3

Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо сина - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2010 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на повному і об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше /, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішити лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання.; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З пояснень відповідача, які він дав в судовому засіданні вбачається, що він не спілкується із сином в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; рідко виявляє інтерес до його внутрішнього світу, неналежним чином піклується про його фізичний і духовний розвиток сина.

Разом з тим, з урахуванням характеру винної поведінки відповідача, його позитивної характеристики по місцю проживання, наявності певних перешкод у повноцінному спілкуванні з дитиною, штучно створених з боку позивачки, а також висловлений ОСОБА_2 намір в подальшому належно виконувати свої обов'язки щодо виховання дитини, який підтверджується ініціюванням ним розгляду питання в Глибоцькій РДА стосовно встановлення графіку зустрічей батька з дитиною, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відмовивши позивачці в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки і піклування контроль за виконанням ним своїх обов'язків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді