Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 696/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2009 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення суми попередньої оплати. Заявлені позовні вимоги Позивачка обґрунтовувала тим, що 26.08.2008 р. між нею та Відповідачкою був укладений договір № 392, згідно якого Відповідачка взяла на себе зобовязання передати у власність Позивачки товар (світильники) згідно зі специфікацією, а Позивачка, свою чергу, зобовязалась оплатити та прийняти поставлений товар. Перелік та вартість товару, який зобовязалась передати Відповідачка, зазначались у специфікації до договору № 392 від 26.08.2008 р., яка була невідємною частиною цього договору. Всі ціни на товар були встановлені в іноземній валюті (євро) і всі розрахунки за договором проводились в євро. Товар, оплачений Позивачкою на умовах 100% попередньої оплати, Відповідачка поставила частково. Позивачці не були передані Відповідачкою бра (Scudo D08 D08 01) у кількості 2 штук за ціною 158 євро за штуку, на загальну суму 316 євро (з 15% знижкою 268,60 євро); потолочник (Teorema D09 G07 01) у кількості 1 штуки за ціною 711, 90 євро (з 15% знижкою 605,12 євро); торшер (6464) у кількості 1 штуки за ціною 1 090,00 євро (з 15% знижкою 926,50 євро); настільна лампа (6364) у кількості 1 штуки за ціною 687,00 євро (з 15% знижкою 583,95 євро). Бра 4260 (золото 2*100w) у кількості 2 штук за ціною 198,00 євро на загальну суму 396 євро (з 15% знижкою 336,60 євро) були передані Позивачці з порушенням строку, встановленого п. 4.1. договору № 392 від 26.08.2008 р., але ж оскільки вони не підійшли їй до інтерєру кімнати, Відповідачка забрала ці бра, але ж внесену за них попередню оплату Позивачці не повернула. Загальна сума попередньо оплаченого Позивачкою, але ж не отриманого нею товару, складає 2 720,77 євро. Повернути попередню оплату, внесену Позивачкою за непереданий товар, Відповідачка відмовилась. Позивачка вважає, що зміст договору № 392 від 26.08.2008 р. суперечить вимогам діючого законодавства щодо визначення валюти виконання грошового зобовязання. Просить, посилаючись на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, визнати договір № 392 від 26.08.2008 р. недійсним, застосувати правові наслідки недійсності правочину та стягнути з Відповідачки 26 807, 53 грн. попередньої оплати, сплаченої на виконання цього договору.

У судовому засіданні представник Позивачки, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити.

Представник Відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково на суму 514,35 євро, в іншій частині заявлених позовних вимог просила відмовити. Зазначала, що Відповідачка дійсно укладала з Позивачкою договір № 392 від 26.08.2008 р., в специфікації до якого ціни на товар зазначались в євро. Товар, зазначений у п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 8, 12 специфікації до договору № 392 від 26.08.2008 р., був переданий Позивачці. У звязку з тим, що торшер вартістю 1090,00 євро, зазначений в п. 6 специфікації до договору, та настільна лампа вартістю 687,00 євро (п. 7 специфікації) були зняті з виробництва, Відповідачка в подальшому зробила перерахунок вартості договору та різницю в сумі 132 євро повернула Позивачці. Бра Scudo D08 D08 01 у кількості двох штук, зазначені у п. 10 специфікації до договору, були поставлені Позивачці з затримкою на 47 днів і їх установка в квартирі Позивачки не відбулась. Ці бра на цей час знаходяться у Відповідачки і вона може повернути їх Позивачці. Бра 4260 (золото 2*100w) у кількості двох штук (п. 9 специфікації до договору) були передані Позивачці, але ж остання їх повернула, у звязку з тим, що товар їй не підійшов. Бра 4260 (золото 2*100w) на цей час знаходяться у Відповідачки на реалізації і вона може повернути їх Позивачці. Потолочник Teorema D09 G07 01 вартістю 605,12 євро з 15% знижкою (п. 11 специфікації до договору) дійсно не міг бути своєчасно поставлений Позивачці, у звязку з чим остання відмовилась від його отримання в подальшому. Гроші, сплачені за зазначений потолочник, Відповідачка погоджується повернути Позивачці за вирахуванням 15% штрафу, передбаченого п. 5.2. договору № 392 від 26.08.2008 р., у звязку з чим сума до виплати складає 514,35 євро.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засідання пояснила, що вона працює менеджером в магазині «Ультралайт» у приватного підприємця ОСОБА_2 (відповідачки). У серпні 2008 року до магазину «Ультралайт» прийшла позивачка ОСОБА_1 підібрати світильники. Підбір світильників відбувався за каталогами. З Позивачкою був укладений договір № 392 від 26.08.2008 р., а до договору складена специфікація світильників, які Відповідачка зобовязалась поставити ОСОБА_1 Договір та специфікацію свідок підписувала особисто, як особа уповноважена на це Відповідачкою. У звязку з тим, що закупівля товару відбувається за іноземну валюту, ціни на світильники, замовлені Позивачкою, зазначались в специфікації до договору в євро. Договір, укладений з Позивачкою, передбачав внесення попередньої оплати від 80% до 100% від суми договору і 26.08.2008 р. свідок отримала від Позивачки 80% попередньої оплати, що склало 5 515 євро та про що свідком власноручно був зроблений напис на специфікації до договору. 16.09.2008 р. свідок, на вимогу ОСОБА_1, написала розписку про отримання від неї 100% попередньої оплати за договором № 392 від 26.08.2008 р. До того, як Позивачка внесла залишок попередньої оплати у розмірі 1379 євро, з виробництва зняли торшер та настільну лампу, у звязку з чим Позивачці повернули 132 євро. По факту виключення зі специфікації товару, який повинен бути переданим Позивачці, та зменшення у звязку з цим вартості договору сторони нової специфікації не складали і змін до договору не вносили. Свідку звісно, що бра Scudo Позивачці привезли з запізненням і вона від них відмовилась, а інші світильники, які не підійшли Позивачці, Відповідачка взяла на реалізацію. Від потолочника Позивачка відмовилась, у звязку з затриманням його поставки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти: 26.08.2008 р. між відповідачкою ОСОБА_2 (як продавцем) та позивачкою ОСОБА_1 (як покупцем) був укладений договір № 392, згідно якого Відповідачка зобовязалась передати у власність Позивачки, а Позивачка оплатити та прийняти товар згідно за специфікацією, яка є невідємною частиною договору. Відповідно до п. 2.1. договору № 392 від 26.08.2008 р., загальна сума цього договору зазначалась у Специфікації до договору. Отже, перелік товару, ціни на товар та загальна сума договору встановлювались у специфікації до договору № 392 від 26.08.2008 р.

Як вбачається зі специфікації до договору № 392 від 26.08.2008 р., всі ціни на товар, їх сума та загальна сума до сплати визначені у іноземній валюті євро. Порядок перерахунку євро на гривні положення договору № 392 від 26.08.2008 р. не встановлювали.

26.08.2008 р. Позивачка, виконуючи свої зобовязання за договором № 392 від 26.08.2008 р. та керуючись п.п. 3.1., 3.3. цього договору, внесла попередню оплату у розмірі 5 515,00 євро, що складає 80% від загальної суми договору, зазначеної у специфікації до договору. По факту одержання від Позивачки попередньої оплати у розмірі 5 515,00 євро, менеджер ОСОБА_3 зробила відповідний напис на специфікації до договору та посвідчила його своїм власноручним підписом. Одночасно ОСОБА_3 зробила у специфікації напис про залишок попередньої оплати у розмірі 1 379 євро, який належить сплатити Позивачці.

16.09.2008 р. менеджер ОСОБА_3 отримала від Позивачки 100% попередню оплату за договором № 392 від 26.08.2008 р., що підтверджується розпискою від 16.09.2008 р., власноручно написаною ОСОБА_3 та виданою Позивачці. Суд вважає, що цією розпискою підтверджено внесення Позивачкою станом на 16.09.2008 р. попередньої оплати у загальному розмірі 6 894, 00 євро, що складає 100% від загальної суми договору № 392 від 26.08.2008 р., зазначеної у специфікації до цього договору, яка є його невідємною частиною.

Суд не приймає до уваги доводи представника Відповідачки про те, що сторони за взаємною згодою змінили специфікацію до договору та виключили з неї товар (торшер та настільну лампу), зазначений у п.п. 6, 7 специфікації, у звязку з чим загальна сума договору була зменшена на вартість цього товару, а сума 100% попередньої оплати, внесеною Позивачкою, була меншою ніж 6894,00 євро. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки договір № 392 від 26.08.2008 р. був укладений в письмовій формі, то і зміна його умов повинна була відбуватись в такій самій формі. Письмових допустимих доказів в підтвердження зміни умов договору № 392 від 26.08.2008 р. та специфікації до нього Відповідачкою не надано, як і не надано доказів в підтвердження повернення Позивачці грошових коштів в сумі 132 євро.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність у договорі № 392 від 26.08.2008 р. положень щодо вираження та виконання грошових зобовязань між Позивачкою та Відповідачкою в іноземній валюті євро, що суперечить приписам діючого в Україні законодавства.

Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, а ч. 1 ст. 192 ЦК України передбачає, що законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України.

Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто відповідно до ст. 524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а не сплата нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у національній валюті.

Іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, може використовуватись на території України лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, як зазначено в ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 533 ЦК України.

За приписами ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовуюється при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Діючим законодавством України встановлено вичерпний перелік випадків, коли зобовязання між сторонами може бути виражене в іноземній валюті та підлягає виконанню в валюті, відмінній від гривні України. Основні засади господарювання в Україні визначаються Господарським Кодексом України, який регулює відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між субєктами господарювання, а також між цими субєктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, до яких, відповідно до ст. 2 ГК України, відносяться споживачі робіт, товарів та послуг. Частиною 2 ст. 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна є істотною умовою господарського договору та зазначається в договорі у гривнях. В іноземній валюті можуть визначатися ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) за наявності згоди сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Таким чином, грошові зобов'язання можуть бути виражені та виконані в іноземній валюті лише у випадках, якщо сторони договору мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Тому суд вважає доведеним та обґрунтованим твердження Позивачки про те, що спірний договір суперечить діючому законодавству України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ст. 203 Цивільного кодексу України.

За приписом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оскільки зміст договору № 392 від 26.08.2008 р. суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України, то позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання спірного договору недійсним є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що позивачка одержала за договором № 392 від 26.08.2008 р. товар, зазначений у пунктах 1, 2, 3, 4, 5, 8, 12 специфікації до цього договору (потолочник (10341/100(24k)); стакани (5186(57)) у кількості 14 штук; бра (32262) у кількості 2 штук; бра (32152); підвіс (4562) у кількості 3 штук; потолочник (4259(золото 2*100w)); бра (10145)), загальна вартість якого склала 4 172,99 євро. За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, Позивачка повинна повернути у натурі товар, одержаний за недійсним договором, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано. Як пояснила у судовому засіданні представник Позивачки, товар, одержаний за спірним договором Позивачкою, повернути у натурі на цей час неможливо, але ж грошові кошти за цей товар в сумі 4 172,99 євро Відповідачка вже отримала у повному обсязі на умовах попередньої оплати. Суд погоджується з такими доводами і, застосовуючи наслідки недійсності правочину, враховує, що вартість товару, одержаного Позивачкою за недійсним договором, вже нею відшкодована.

Відповідачка одержала від Позивачки за договором № 392 від 26.08.2008 р. попередню оплату в загальній сумі 6 894,00 євро, з якої 4 172,99 євро вартість товару переданого Позивачці, 2 720,77 євро вартість не переданого Позивачці товару. Оскільки сума у розмірі 4 172,99 євро є сумою відшкодування вартості товару, одержаного Позивачкою за договором № 392 від 26.08.2008 р., то Відповідачка зобовязана повернути Позивачці сплачену нею попередню оплату у розмірі 2 720, 77 євро, що за офіційним курсом євро до гривні, встановленого НБУ, складає 26 807, 53 грн. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Відповідачки 26 807,53 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові

витрати. Таким чином, з Відповідачки на користь Позивачки слід стягнути сплачені останньою судові витрати по справі: державне мито у розмірі 276,58 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 192, 524, 533, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір № 392, укладений 26 серпня 2008 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 26 807 грн. 53 коп. (двадцять шість тисяч вісімсот сім гривень 53 копійки); понесені судові витрати: - 276,58 грн. державного мита, - 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; а всього стягнути 27 114 грн. 11 коп. (двадцять сім тисяч сто чотирнадцять гривень 11 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: В.Г. Черновськой