Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-618 /10
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі;

Головуючого судді Карпович В.Д.

При секретарі Сидоренко Я.Г.

З участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині, справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення коштів та зобовязання виконання певних дій.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що 7.12. 2007 року він був працевлаштований до фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 в якості водія. 25.01. 2008 року між ним та відповідачкою було укладено трудовий договір, після чого він передав їй свою трудову книжку.

За період роботи у відповідача, він виконував роботи в якості водія по перевезенню вантажів по країнах Західної Європи.. За весь час роботи у відповідача, він не отримував заробітної плати, в звязку з цим, він 5.07. 2008 року подав заяву про звільнення. На його особисті, телефонні та письмові звернення про повернення йому трудової книжки, відповідачка не реагує.

Просив стягнути із відповідачки невиплачені йому заробітні плати із грудня 2007 року та по день звільнення. Стягнути із відповідачки кошти за час затримки розрахунку із розрахунку середньо місячного його заробітку. Стягнути із відповідачки моральну шкоду в розмірі 2500 грн., та зобовязати відповідачку повернути йому його трудову книжку.

Заочним рішенням Яготинського районного суду від 21.10. 2009 року, було стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 635 грн невиплаченої заробітної плати, 8240 грн. за затримку розрахунку та 2500 грн. моральної коди, а також було зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 трудову книжку виписану на ім.я останнього.

Відповідно до заяви ОСОБА_3, ухвалою Яготинського районного суду заочне рішення було скасовано, та справа була призначена до нового розгляду в судове засідання.

В судовому засіданні позивач підтримавши свої попередні позовні вимоги збільшив їх та просив:

Зобовязати ОСОБА_3 анулювати запис в його трудовій книжці за № 38 від 9.6.2008 року, про звільнення його з роботи за ст..ст. 40 п.4 та ст.. 41 п.2 КЗппУкраїни, та внести запис в його трудову книжку про його звільненні за ст.. 38 КЗппУкраїни із 5.7.2008 року . Стягнути із ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував слідуючим:

Перебуваючи в трудових відносинах із ОСОБА_3, останні не сплачувала йому заробітної плати. В звязку з цим, він 5.07. 2008 року написав заяву про звільнення його за ст.. 38 КЗппУкраїни / за власним бажанням /. Дану заяву він надіслав поштою до ОСОБА_3. Н його прохання про проведення з ним розрахунку ат повернення йому його трудової книжки, остання не реагувала. По даному питанню він звертався до прокурора Деснянського району м. Києва. Трудова книжка йому була повернута державним виконавцем лише 16.07. 2010 року. Коли він ознайомився із своєю трудовою книжкою то він виявив запис за № 38 який було записано ОСОБА_3 про його звільнення за ст.. 40 п.4, ст.. 41 п.2. КЗппУкраїни. До отримання ним трудової книжки, йому про це нічого відомо не було. Від нього не відбирались пояснення ОСОБА_3 Із 4 по 19.06. 2008 року, він знаходився на лікувальному. Маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей він не міг стати на облік до Центру зайнятості та працевлаштуватися на роботу, так як відповідачкою не було повернуто йому трудову книжку. В звязку з чим, він переніс та продовжує переносити моральні страждання із за незаконного запису в його трудовій книжці про його звільнення за прогули та за втрату довіри. Вважає, що з даними записами в його трудовій книжці, в нього будуть труднощі з працевлаштуванням.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що дійсно в трудову книжку позивача була нею внесена запис про звільнення останнього за ст.. 40п.4, 41 п.2 КЗппУкраїни. Пояснення від позивача вона не відбирала, із за відсутності останнього на місці роботи. Вважає, що ніяких коштів позивачу вона не винна.

В судовому засіданні встановлено слідуюче:

В грудні 2007 року ОСОБА_2 працевлаштувався до фізичної особи- субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 в якості водія- експедитора, та був допущений останньою до виконання трудових оовязків.

25 січня 2008 року відповідачкою із ОСОБА_2 було укладено трудовий договір. Цього ж дня позивач передав відповідачці свою трудову книжку. Відповідно до п.З- договору, фізична особа ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання; оплачувати працю ОСОБА_2 у ромірі 515 грн на місяць та витрати на відрядження, але не більше 10% від суми фрахту. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати / а.с. 9-а /

В звязку з невиплатою відповідачкою позивачу заробітної плати, останній 5.07.2008 року подав заяву на ім.я відповідачки про його звільнення за власним бажанням / а.с. 10 /. Дану заяву подав поштовим повідомленням / а.с. 11 /.

Так як з позивачем не було проведено остаточного розрахунку при звільненні в порядку ст.. 116 КЗппУкраїни, та на ці його вимоги відповідачка не реагувала, то позивач 4.8.2008 року звернувся із письмовою заявою на ім.я прокурора Деснянського району м.Києва. В даній заяві він вказав, що при укладення трудового договору з фізичною особою ОСОБА_4 що мало місце 25.01. 2008 року, він передав останній свою трудову книжку. Працюючи водієм у ОСОБА_3, він виконував роботи по перевезенню вантажів по країнах Західної Європи. За весь час роботи, він заробітної плати не отримував, через це він і змушений був розрахуватись. На його звернення до ОСОБА_3 що мало місце 4.07. 2008 року, про виплату йому коштів та видачу трудової книжки, остання на його звернення не реагує. / а.с. 12 /

В листі територіальної державної інспекції праці в м. Києві на ім.я прокурора Деснянського району м. Києва від 14.11. 2008 року вказано, що перевіркою яка проводилась відповідно до постанови прокуратури Деснянського району м. Києва, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 фактично допустила до роботи працівника ОСОБА_2 7.12. 2007 року, а трудовий договір з ним зареєструвала у Деснянському РЦЗ лише 25.01. 2008 року, чим порушила ст.. 24-1 КЗпП України. Крім цього, вона незаконно утримує трудову книжку найманого працівника ОСОБА_2, що є порушенням п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07. 1993 року за № 58. За результатами перевірки, у відношенні ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ст.. 41 ч.І КЗппУкраїни, який передано на розгляд Деснянського районного суду м. Києва. / а.с. 6/.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.12. 2008 року ОСОБА_3В притягнуто до адмін відповідальності за ст.. 41 ч.І КУАП, та піддано штрафу в розмірі 255 грн. Із мотивувальної частини постанови видно, що ОСОБА_3 допустила до роботи працівника ОСОБА_2 7 грудня 2007 року, а трудовий договір з ним було зареєстровано 25 січня 2008 року Деснянським районним центром зайнятості в м. Києві, чим порушила вимоги ст.. 24-1 КЗппУкраїни.

Відповідно до ст.. 116 КЗпп України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач працюючи у відповідача із грудня 2007 року та по день подачі заяви про звільнення що мало місце 5.07. 2008 року, не отримував заробітну плату..

Відповідно до п.З Трудового договору, заробітна плата позивача встановлена в розмірі 515 грн. на місяць, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством.

Тому , відповідно до вимог ст.. 116 КЗппУкраїни, позивачу підлягає до сплати сума заробітку в розмірі 3635 грн. / грудень 2007 року, січень, лютий, та березень 2008 року по 515 грн, квітень, травень, червень та за 5 днів липня 2008 року по 525 грн / розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законом про Державний бюджет на 2008 рік /. Відповідно до акту державного виконавця Деснянського РУЮ м. Києва, трудова книжка ОСОБА_2 була видана 16 липня 2010 року.

Відповідно до ст.. 235 КЗппУкраїни, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так як середній заробіток ОСОБА_2 вирахувати неможливо, із за невиплати йому заробітної плати за весь час його роботи у відповідача, а відповідно до умов трудового договору розмір його заробітку повинен бути не меншим мінімальної заробітної плати, то за основу нарахування коштів позивачу в порядку ст..ст.235 та ст.. 117 КЗпп України, суд бере встановлений розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України „ Про держаний бюджет на 2008-2010 роки.

Відповідно до Законів України „ Про державний бюджет на 2008, 2009, 2010 роки, розмір мінімальної заробітної плати складає: / а.с. 174.175 /

Із 1.04. 2008 року - 525 грн, із 1.10. 2008 року - 545 грн, із 1.12 2008 року -605 грн.

Із 1.04. 2009 року- 625 грн, із 1.07 2009 року-630 грн, ізі.10. 2009 року- 650 грн, із 1.11. 2009 року- 744 грн,

Із 1.01. 2010 року- 869 грн, із 1.04. 2010 року- 884 грн, із 1.07. 2010 року- 888 грн, із 1.10. 2010 року- 907 грн.

В заяві до відповідача, позивач просив звільнити йог за ст.. 38 КЗпп України, із 5.7.2008 року / а.с. 10/. Трудова книжка позивачу була видана лише 16.07. 2010 року.

Тому, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, сума коштів відповідно до вимог ст.. 235 КЗппУкраїни, буде складати 17031 грн.

Відповідно до ст.. 117 КЗпп України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки встановлені ст.. 116 КЗпп України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що до отримання позивачем трудової книжки а саме до 16.07. 2010 року, на його користь стягуються кошти в порядку ст.. 235 КЗпп України, то після

16.7.2010 року та по день винесення рішення на користь позивача підлягають до стягнення кошти в порядку ст.. 117 КЗппУкраїни

При встановленні розміру середнього заробітку, суд бере за основу умови передбачені Трудовим договором укладеним між сторонами, а саме, що розмір заробітної плати не повинен бути меншим розміру мінімальної заробітної плати.

Тому відповідно до вимог ст.. 117 КЗпп України, сума за затримку розрахунку буде складати 2 237 грн. / із 16 липня по 30 вересня - 1330 грн, і за жовтень в розмір 907 грн

Таким чином, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають такі кршти;

3635 грн-невиплаченої заробітної плати відповідно до ст.. 1126 КзппУкраїни,

17 031 грн.- за затримку видачі трудової книжки, відповідно до ст.. 235 КзппУкраїни,

2 237 грн. - за затримку розрахунку, відповідно до ст.. 117 КЗппУкраїни, та

10 000 грн. моральної шкоди.

Всього, 32 903 грн.

Як видно із запису в трудовій книжці позивача, за № 38 від 9.06. 2008 року вказано, що ОСОБА_2 звільнений за ст.. 40 п.4 та ст.. 41 п.2 КЗппУкраїни.

Відповідно до ст.. 147 КЗпп України, за порушення трудової дисципліни д працівника може бути застосовано одне з таких заходів стягнення; догана або звільнення.

Відповідно до ст.. 148 КЗппУкраїни, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи в звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст.. 149 КЗппУкраїни, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

В судовому засіданні не встановлено, який проступок та коли вчинив позивач ОСОБА_2, який міг потягти за собою накладення на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Пояснення у позивача відповідачем перед звільненням не відбирались, що в судовому засіданні підтвердили обидві сторони. Дані обставини в судовому засіданні не змогла пояснити і відповідачка.

Як видно із листка непрацездатності, ОСОБА_2 перебував на лікувальному, із 4 по 19 червня 2008 року / а.с. 108 /, а звільнений він був 9.06. 2008 року / а.с. 115/, тобто в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ст.. 40 КзппУкраїни, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в період його тимчасової непрацездатності.

Крім цього, як видно із наказу за № 18 від 3.06. 2008 року, ОСОБА_2 звільнений з посади водія - експедитора за ст.. 40 п.4, ст.. 41 п.2 КЗ пп. України із 3 червня 2008 року / а.с. 178/. Проте, в його трудовій книжці вказано що він звільнений із 9 червня 2008 року / а.с. 115/. Дану невідповідність, відповідачка пояснити не змогла.

Із копії пояснення ОСОБА_3 прокурору Деснянського району м. Києва від

4.8.2008 року, видно слідуюче: На даний час, трудова книжка ОСОБА_2 знаходиться у неї та вона має намір її повернута йому лише у разі повного розрахування ним з нею. Будь яких записів про звільнення вона до трудової книжки ОСОБА_2 не вносила, оскільки він з нею не розрахувався, на роботу та до Центру Зайнятості ОСОБА_2 не звертався. / а.с. 181-184 /

Разом з тим, як видно із запису в трудовій книжці ОСОБА_5, вона останнього звільнила вже 9.06. 2008 року./ а.с. 115/.

Тому суд вважає запис в трудовій книжці позивача за № 38 від 9.06. 2008 року, про звільнення ОСОБА_5 за ст.. 40 п.4, ст. 41 п.2 КЗпп України, не законним.

Разом з тим, суд вважає днем звільнення позивача, день подачі ним заяви до відповідача в якій він просив звільнити його за власним бажанням із 5.07. 2008 року / а.с. 10 /.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпп України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивач просив стягнути із відповідача на його користь 10 000 грн. моральної шкоди. Дану суму обгрунтував глибиною моральних страждань, які позивач переніс в звязку з невиплатою йому заробітної плати, з неповерненням до 16.07. 2010 року трудової книжки, в звязку з чим він маючи двох неповнолітніх дітей не міг стати на облік до Центру зайнятості та працевлаштуватись на протязі більше двох років.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди

П.9- розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи глибину моральних страждань позивача в звязку з невиплатою відповідачем йому заробітної плати за період роботи із грудня 2007 року та по липень 2008 року, що відповідачка не повернула позивачу трудову книжку та незаконно внесла запис до його трудової книжки про звільнення останнього з с т. 40 п.4 та ст.. 41 п.2 КЗппУкраїни, що потягнуть за собою проблеми по питанню працевлаштуванню позивача, то суд встановлює моральну шкоду в розмірі заявлених вимог в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ст.. 48 КЗппУкраїни, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.. ст..40, 41, 47, 116, 117, 147. 148, 149, 235, 237-1 КЗпп України, суд-

ВИРІШИВ:

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 635 грн- невиплаченої заробітної плати, 17 031 грн - за затримку видачі трудової книжки, 2237 грн. - за затримку розрахунку та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 32 903 / тридцять дві тисячі девятсот три / гривні.

Зобовязати ОСОБА_3, скасувати запис в трудовій книжці ОСОБА_2 за № 38 від 0.09. 2008 року, про звільнення останнього за ст.. 40 п.4 та ст.,41 п.2 КЗппУкраїни, як незаконний.

Зобовязати ОСОБА_3, внести запис в трудову книжку ОСОБА_2, вказавши що останній звільнений за ст.. 38 КЗпп України із 5.07. 20098 року.

Допустити негайне виконання рішення, в частині, платежу за один місяць, в розмірі 907 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів, з дня його проголошення, а особою яка була присутня в судовому засіданні але не була присутня при оголошенні рішення, протягом цього часу з дня отримання копії рішення.

Суддя Карпович В.Д.