Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-420/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування, зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з вищезазначеним позовом, в якому просили суд:

- визнати юридичний факт, а саме що квартира АДРЕСА_1, належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі права спільної сумісної власності подружжя;

- визнати право власності на 1/6 частку даної квартири 92 за ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом;

- визнати право власності на 1/6 частку даної квартири за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом;

- визнати право власності на 2/9 частки даної квартири за ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом;

- визнати право власності на 2/9 частки даної квартири за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила суд: визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про день та час його проведення повідомлялися належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що основні позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов треба задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

11.08.1962 року батько позивачок по основному позову - ОСОБА_4 уклав шлюб з їх матір'ю ОСОБА_6, яка взяла його прізвище після укладення шлюбу. 06.07.1966 року народилася ОСОБА_1, а 26.05.1963 року народилася ОСОБА_7, яка після укладення шлюбу отримала прізвище ОСОБА_2.

Приблизно в 1966 року батько ОСОБА_1, ОСОБА_2, під час шлюбу з матір'ю, вступив до житлово-будівельного кооперативу «Університет», яким за кошти членів кооперативу був побудований будинок № 15 по вул.Фучика, в якому їх батькові була надана квартира № 92. Будинок був зданий до експлуатації приблизно 12.07.1968 року. Їх батьками, оскільки вони знаходилися у шлюбі, з сімейного бюджету сплачувалися пайові внески до кооперативу за зазначену квартиру, які були повністю виплачені в вересні 1987 року в сумі 6089,41 крб. згідно із довідкою № 159 від 24.03.2008 року.

30.01.1991 року ОСОБА_5 померла, після чого, оскільки квартира належала подружжю на підставі спільної сумісної власності подружжя, відкрилася спадщина на частку, яка належала їй в праві спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 даної квартири. На той момент спадкоємцями першої черги за законом були: чоловік - ОСОБА_4 та доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Судом встановлено, що 31 серпня 1994 року ОСОБА_3 /позивачка по зустрічному позову/ уклала шлюб з ОСОБА_4, про що зроблено запис за № 997 в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу 31.08.1994 року та видане свідоцтв про укладення шлюбу від 31.08.1994 року серії І-КИ № 284206 та вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_3.

09 грудня 2007 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру № 92, загальною площею 54,3 кв.м.; житлова площа 35,9 кв.м., у житловому будинку літ А-9 №15 по вул.Фучика, яка складається: 1 - коридор, 2,3 - комора, 4 - убиральня, 5 - ванна, 6 - кухня, 7,8 - житлові, 1- лоджія.

Суд вважає, що дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та його дочки - ОСОБА_1, ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом.

Кожний із них у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і отримання на зазначене майно свідоцтв про право на спадщину.

Суд вважає можливим визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом та визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку даної квартири в порядку спадкування за законом за кожною, виходячи із наступного:

Спірне спадкове майно було надано ОСОБА_4 у користування у вересні 1970 року, згідно зі довідкою № 159 від 24.03.2008р. ЖБК №87 «Університет».

Відповідно до Примірного статуту ЖБК та Статуту ЖБК, квартира надається членові кооперативу на членів його сім'ї, вказаних у заяві про вступ до кооперативу. До цієї заяви включаються члени сім'ї, які перебувають з ним на обліку бажаючих вступити до кооперативу.

Згідно з п. 54. Примірного статуту ЖБК, члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. До членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу належать ті, що проживають разом з ним, дружина члена кооперативу, їх діти і батьки. Подружжя члена ЖБК має право на частину паєнагромадження.

Згідно з довідкою ЖБК «Університет» від 24.03.2008 року № 159 пайові внески за квартиру були виплачені у вересні 1987 року повністю, отже, з цього моменту подружжя вважалися власниками паєнагромадження. Питання щодо вступу у члени кооперативу дружина не ставила, право власності на квартиру подружжя не визнавали, правоустановчі документи на квартиру не отримували.

Після смерті мати відповідачів 30.01.1991 року, відкрилася спадщина на частку паєнагромадження, яку жоден із спадкоємців не успадкував за законом у встановленому законом порядку та не отримав відповідні правоустановчі документи.

В продовж майже 17 років відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не зверталися до відповідних органів щодо визнання за ними права власності на спадкове паєнагромадження, при цьому їм нічого не заважало, але ніякі обставини не ускладнювали їм здійснити це право.

Відповідно до статей 71, 73-84 Цивільного кодексу УРСР у редакції від 18.07.1963 року, чинної на момент відкриття спадщини після смерті мати відповідачів, відповідачі втратили права на спадкування та визнання права власності за законом частки паєнагромадження своєї мати у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у серпні 1994 року, відносини дочок до батька не змінилися, вони приходили до них, вони разом проводили час.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було видане 25.01.2007 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської влади, де визначено, що він є єдиним власником спірної квартири з єдиною часткою.

Отже, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 за зустрічним позовом знали про намір їх батька зареєструвати квартиру за ним, були згодні, що власність на квартиру буде оформлена за ним та не оспорювали його дії.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень ", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно із ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно.

Таким чином, відповідно до діючого законодавства України, ОСОБА_4 є єдиним власником квартири АДРЕСА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Це право визнане державою за ним і не оспорюване та не визнане судом недійсним.

Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що позивачі по основному позову та позивачка по зустрічному позову, у відповідності до ст.ст.1267, 1278 ЦК України, як спадкоємці першої черги мають право на 1/3 частку квартири у спадщині.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити, з викладених вище обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом за кожною.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: