Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 91
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2010 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 квітня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідачів товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди і витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилались на те, що 06 березня 2005 року з вини відповідача ОСОБА_2. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому-позивачу завдано значну матеріальну шкоду, понесено витрати. Позивач тривалий час був без своєї машини, поніс витрати утримання автомобіля та життєздатність, завдана моральна шкода. Страхова компанія та відповідачі шкоду не виплатили. В добровільному порядку відповідачі не погоджуються виплачувати будь-яку шкоду, вважає такі дії відповідачів неправильними і просив стягнути з них завдану йому матеріальну шкоду, судові витрати та моральну шкоду, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідачів товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (в матеріалах справи міститься розписка). Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представників вказаних відповідачі згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 06 березня 2005 року близько 10.35 години на вул. Комсомольській м. Дніпропетровська рухався автомобіль «Форд Скорпіо», державний номер 585 37 АЕ, який належить ОСОБА_2 під його ж керуванням. Під час руху цього автомобіля на перехресті вулиць Комсомольської та Сєрова м. Дніпропетровська не переконався, що це буде безпечно, проявивши явну неуважність до дорожньої обстановки, не пропустив рухавшийся по головній дорозі автомобіль «Сітроєн», державний номер 999 91 АВ під керуванням водія ОСОБА_3, що керував за нотаріально посвідченим дорученням від власника цього автомобіля ОСОБА_1, внаслідок чого скоїв зіткнення і наїзд на автомобіль «Сітроєн», який в наслідок зіткнення скоїв зіткнення зі стоячим автомобілем «ОСОБА_4 Куізер», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5. Дана дорожньо-транспортна пригода виникла з вини водія ОСОБА_2, який порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. При цьому порушення цим відповідачем правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобіля позивача.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2005 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні вказаної ДТП 06 березня 2005 року внаслідок порушення ним п. 16.11 Правил дорожнього руху України і притягнуто його до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАПП в вигляді штрафу в дохід держави. Таким чином, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2008 року встановлено факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення і відповідно винність останнього в завданні шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2005 року набрала законної сили і виконана, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями ОСОБА_2 (використовував джерело підвищеної небезпеки) завдана матеріальна шкода, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, законним володільцем вказаного транспортного засобу), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

В судовому засіданні встановлено, що ушкодженням автомобіля позивача винними діями ОСОБА_2 позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода, повязана з необхідністю ремонту пошкодженого автомобіля позивача, складає згідно висновку № 1224-10 судово-товарознавчої експертизи від 08 липня 2010 року 134804 грн. 87 коп., позивачем були понесені судові витрати. Шкода винною особою не відшкодована через те. що пошкоджені автомобілі затраховані.

На підставі договору № DNGoАК0335 від 02 серпня 2004 року у товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» застрахована цивільна відповідальність позивача, ДТП і пошкодження транспортного засобу, завдання шкоди є страховим випадком, але страховою компанією шкода не відшкодована, відповідачі не вважають це страховим випадком і вказана страхова компанія не оформила належним чином документи про страховий випадок і не виплатила страхового відшкодування. Договір страхування від імені страховика та на підставі договору доручення на виконання страхових агентських послуг № 1 від 01 листопада 2002 року уклав страховий агент ПАТ КБ Приватбанк, він же виступає гарантом зобовязань товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» за договором страхування № DNGoАК0335 від 02 серпня 2004 року.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

В судовому засіданні знайшли своє обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідачів стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідачів може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем було надано належні доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачами моральних страждань.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Суд приймає до уваги ті обставини, що неправомірними діями вказаних відповідачів також було завдано позивачу і моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про відшкодування шкоди і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, позивач конче потребує матеріальної підтримки на законних підставах, але отримати не може в звязку з неправомірними діями вказаних відповідачів, порушується звичний порядок життя сімї позивача. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавлені через відповідача нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; відношення відповідачів до скоєного ним, які не тільки не роблять ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнають своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу намагаються виставити позивача у вигляді особи, що говорить неправду також завдає болю. Суд вважає можливим часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди 1000 грн., в задоволенні решти вимог про це слід відмовити.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідачів) діям відносно нього по автомобілю, предмета спору, а відповідачі цього не довели, твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобовязань або завищені ціни ремонту автомобілю стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову повністю, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає за необхідне стягнути солідарно з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 134840 грн. 87 коп., моральну шкоду 1000 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 135870 грн. 87 коп., стягнути солідарно з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір 1356 грн. 91 коп., в задоволенні решти позовних вимог про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди і витрат слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання і не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, позовна заява знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1177, 1187, 1206 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 134840 грн. 87 коп., моральну шкоду 1000 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 135870 грн. 87 коп.

Стягнути солідарно з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір 1356 грн. 91 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» і публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди і витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -