Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-2235/2010 р. Головуючий у першій інстанції Філатова Л.Б.
Категорія цивільна Доповідач - Шевченко В.М.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2010 року місто Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого-суддіЛакізи Г.П.,
суддів: Коренькової З.Д., Шевченка В.М.,
при секретарі Марченко М.М.,
з участю: відповідача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду М.Чернігова від 01 липня 2009 року по справі за позовом восьмого навчального Центру Державної спеціалізованої служби транспорту до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2009 року 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту (військова частина НОМЕР_1 ), звернувся до суду позовом, та уточнивши в подальшому позовні вимоги, просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 разом з неповнолітніми членами сім"ї - ОСОБА_4 , 1996 року народження та ОСОБА_5 , 1993 року народження із службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла на підставі ст.ст. 31, 40, 122, 124 ЖК України, посилаючись на те, що ОСОБА_1 19 липня 1993 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . На період проходження служби йому було надано приміщення, переобладнане під житло для проживання, а саме спірну квартиру. На підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16 березня 2009 року № 68 зазначеному житлу надано статус службового. 17 вересня 2008 року відповідач був звільнений з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням ним умов контракту зі зняттям з квартирного обліку, проте в добровільному порядку зайняте ним службове житло звільняти відмовляється.
Рішенням Новозаводського районного суду ОСОБА_6 від 01 липня 2009 року задоволені позовні вимоги 8 навчального Центру Державної спеціалізованої служби транспорту і виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 разом з неповнолітніми членами сім"ї - ОСОБА_4 , 1996 року народження та ОСОБА_5 , 1993 року з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що на момент надання йому для проживання спірного приміщення статус службового у нього був відсутній.*На думку апелянта, статус службового було надано приміщенню всупереч п.9 Постанови КМУ від 03.08.2009 року, наказу Міністерства транспорту та зв"язку №1172 від 17.12.2007 року, оскільки спірне житлове приміщення на час прийняття відповідного рішення виконавчого комітету не було вільним. Апелянт вказує, що суд застосував закон, який не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, зокрема, суд безпідставно посилається на ст.ст. 121, 122, 124 ЖК України, оскільки він не є колгоспником і був вселений в спірне приміщення до набуття ним статусу службового. Крім того, апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права, зазначаючи, що суд повинен був залучити до участі в справі орган опіки та піклування, який відповідно до законодавства здійснює захист прав сім`Т та дитини. Також суд зобов`язаний був застосувати п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року та ст.ст. 71, 75 ЦК України, 1963 року та зобов`язаний був застосувати строк позовної давності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки воно постановлено з порушенням норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна службова квартира відповідачу у встановленому законом порядку не надавалась, останній зареєстрований за місцем розташування військової частини по АДРЕСА_2 , з якою припинив трудові відносини, тобто займа*" житло без будь-яких правових підстав, і тому підлягає виселенню на підставі ст.124 ЖК без надання іншого житлового приміщення.
Проте такі висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам, та не грунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до ст.9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом.
Судом достовірно встановлено і не заперечується позивачем, що ОСОБА_1 , із сім"єю, з дозволу відповідних посадових осіб військової частини, в 1996роцІ вселився в спірне житло (на той час-будівля навчальних класів), до визнання такого житла службовим.
З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посадах прапорщиків з 19.07.1993року по 17.09.2008року (ас.8), тобто більше десяти років.
По справі встановлено, що квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №68 від 16.03.2009 року надано статус службової.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив виселити відповідача із займаної ним квартири як із службового приміщення. В ході розгляду справи підстави позову не змінював.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових.
Виходячи з наведеного, та положень ст. 125 ЖК і стажу військової служби ОСОБА_1 у військовій частині яка надала йому та членам його сім"ї приміщення для проживання, колегія суддів вважає, що відповідачі не можуть бути виселеними із спірної службової квартири АДРЕСА_3 без надання їм іншого жилого приміщення.
Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, неправильно кваліфікував взаємовідносини сторін, та ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, яке як незаконне підлягає скасуванню.
Виходячи із встановлених обставин, та правової норми ст.125 ЖК України, колегія суддів вважає що в позові 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту про виселення відповідачів, слід відмовити.
Керуючись стхт. 303, 307, п.4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,
ВИРІШИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2009 року скасувати.
В задоволенні позову 8 навчального центру Державної спеціалізованої служби транспорту до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.