АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2154/09 Головуючий у 1-й інстанції Соболєв В.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючої судді Акопян В.І. суддів Лобова О.А., Новохатньої В.А. при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10 червня 2009 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про зобовязання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, з урахуванням доповнень просила ухвалити рішення, яким:

-зобовязати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно побудоване приміщення розміром 4x9,4 м., поновити зруйновану стіну приміщення 2-2, відновивши її довжину до 1,85 м., поновити піч, димохід, засипати погріб, знести огорожу і фундамент для сараю розміром 2x3 м., прибрати дві бетонні плити товщиною 30 см. і розміром 3x4,5 м. з проїзду у двір;

-зобовязати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно побудовану веранду висотою 3 м., вбиральню, засипати зливну яму,

-стягнути з кожного із відповідачів по 5 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідачі, як співвласники садиби №105 по вул.Сумській в м.Кременчуці без згоди позивачки самовільно здійснили перебудови і добудови належних їм частин садиби, в

результаті чого унеможливили проживання позивачки у належній їй частині будинку.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10 червня 2009 року позов ОСОБА_4 задоволений частково:

-зобовязано ОСОБА_3 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення розміром 4x9,5 м., поновити зруйновану стіну приміщення 2-2, що належить позивачці, відновити довжину цієї стіни до 1,85 м., поновити піч, димохід, засипати погріб, знести огорожу і фундамент для сараю розміром 2x3 м., прибрати дві бетонні плити товщиною ЗО см. і розміром 3x4,5 м., які загороджують проїзд до частини будинку ОСОБА_4;

-зобовязано ОСОБА_2 і ОСОБА_5 знести самовільно побудовану веранду висотою 3 м., засипати зливну яму;

-відповідачів зобовязано виконати перелічені роботи протягом одного місяця після набрання чинності рішення;

-стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на користь позивачки по 2 000 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що покладені судом в основу рішення висновки експерта ґрунтуються на викривлених та таких, що не відповідають дійсності даних.

ОСОБА_3 у апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач стверджує, що став власником частини спірної садиби лише 03 березня 2008 року, на час придбання своєї частини будинку вона була у такому стані, як і зараз, будь- яких самочинних добудов чи перебудов він не робив.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.І ст.307, п.4 ч.І ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове в разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

з

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 є співвласниками садиби №105 по вул.Сумській у м.Кременчуці і кожному відповідно належить 27/100, 11/20 і 9/50 частин садиби.

Житловий будинок розділений у натурі: ОСОБА_4 належить квартира №2 (приміщення 2-1,2-2,2-3 і 2-4), ОСОБА_5 - квартира №1 (приміщення 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6), ОСОБА_3 - квартира №3 (приміщення 3-1,3-2,3-3) див а.с.216 зворот, 248.

ОСОБА_3 набув у власність 9/50 частин садиби №105 по вул. Сумській у Кременчуці на підставі договору дарування від 03 березня 2008 року (а.с.66), тобто після звернення ОСОБА_4 до суду з позовом.

Прибудова «а2» (приміщення 1-1,1-4,1-5,1-6), яка у позові іменується як веранда, а також приміщення 3-1,3-2,3-3 побудовані самочинно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі самовільно без згоди позивачки здійснили реконструкцію, добудову і перебудову жилих та допоміжних приміщень, споруд, чим унеможливили позивачці користування своєю власністю, завдали їй своїми неправомірними діями моральних страждань.

В основу рішення суд першої інстанції поклав пояснення позивачки ОСОБА_4 і висновки спеціаліста (а.с.16-19, 92-94).

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_2 і ОСОБА_5

За змістом ч.4 ч.7 ст.376 ЦК України підставою для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва є, зокрема, порушення таким будівництвом законних прав та інтересів інших осіб.

Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво, а саме прибудував до своєї частини будинку приміщення 1-1,1-4,1-5,1-6, а також влаштував зливну яму.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що здійснене ОСОБА_2 самочинне будівництво закрило доступ денного світла до її частини будинку, позбавило її доступу до сараю, а зливна яма влаштована прямо перед її дверима.

На підтвердження цих обставин позивачка посилалася на висновки спеціаліста.

Суд першої інстанції у порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, не зважив на заперечення відповідачів та не забезпечив перевірку доводів позивачки шляхом призначення експертизи.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №736 від ЗО жовтня 2009 року (а.с.222 зворот), призначеної ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 серпня 2009 року, прибудова «а2» (приміщення 1- 1,1-5,1-6), приміщення житлової кімнати 1-4 відповідають вимогам надійності та безпечності в експлуатації конструкцій. .Приміщення 1-5 не

%

зменшує доступ денного світла до приміщення 2-1 у квартирі №2, що належить ОСОБА_4, розміщення і орієнтація коридору у якій забезпечує норму освітленості згідно санітарно-гігієнічних вимог.

Відстань від вхідних дверей квартири №2 (власник ОСОБА_4А.) до діючої зливної ями складає 9 м. Технічний стан конструктивних елементів діючої зливної ями відповідає вимогам надійності і безпечності в експлуатації конструкцій.

Найменша відстань від прибудови «а2» до сараю «Б» складає 4 м., що відповідає примітці 7 протипожежних вимог.

ОСОБА_4 не обґрунтувала та не довела належними доказами те, яким іншим способом здійснене ОСОБА_2 самочинне будівництво порушує її законні права як співвласника садиби.

Сама тільки відсутність згоди ОСОБА_4 на здійснення самочинного будівництва ОСОБА_2 у даному випадку не може бути підставою для задоволення вимоги про знесення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, п о позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки здійснене відповідачами самочинне будівництво не порушує законних прав та інтересів позивачки.

Що стосується позовних до ОСОБА_3, то колегія суддів виходить з того, що останній став власником квартири №3 (приміщення 3-1,3-2,3-3) лише 03 березня 2008 року, тобто коли справа вже розглядалася судом.

ОСОБА_4 відповідно до ст.60 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів про те, що саме ОСОБА_3 чи інша особа за його дорученням здійснила реконструкцію приміщень 3-1,3-2,3-3, внаслідок чого зруйнована стіна приміщення 2-2, знищена піч, димохід.

Згідно висновку експерта (а.с.221 зворот, 222) реконструкція приміщень 3-1,3-2,3-3 здійснена самочинно, отже у розумінні ч.2 ст.376 ЦК України ОСОБА_3 не набув права власності на реконструйовані приміщення та не може нести відповідальність як власник майна.

Не доведено також і те, що саме ОСОБА_3 завіз на подвіря бетонні плити, збудував огорожу і фундамент для сараю.

Пояснення ОСОБА_4 у цій частині не можна вважати належними доказами відповідно до ст.184 ЦПК України.

За таких обставин, тобто у звязку з не встановленням особи, яка, на думку ОСОБА_4, порушила її право власності у позивачки мається можливість у порядку ст.19 ЦК України використати право на самозахист цивільних прав.

Оскільки судом не встановлена та обставина, що відповідачі вчинили певні неправомірні дії, якими порушені права позивачки, то відсутні підстави для задовлення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ЗОЗ, ст.307 ч.І п.З, ст.309 ч.І п.4, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10 червня 2009 року скасувати.

ОСОБА_4 відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_6