УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколота Т.І, ОСОБА_1

При секретарі: Гуняк О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2010 року, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду задоволено позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації м. Львова про виділ реальної частки квартири, усунення перешкод у користуванні власністю та вселення в жиле приміщення.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності по 1/6 ідеальних частин в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано відповідачів не чинити перешкод в користуванні власністю та вселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 разом з неповнолітнім ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджують, що предметом доказування в даній справі є питання чинення перешкод в користуванні власністю, а саме квартирою №38 в будинку №27 по вул. Мисливській в м. Львові. В суді не досліджувалося те, що позивачі не проживають в згаданій квартирі з 2007 року. Позивачі по справі не представили суду доказів того, що їм чинилися перешкоди в користуванні майном.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат та комунальних вигод. Належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 в даний час не проживають в спірній квартирі.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за сторонами право власності по 1/6 ідеальних частин в квартирі АДРЕСА_2, за кожним, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 372 ЦК України, якою передбачено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Так судом встановлено, чого не заперечують і сторони по справі, між ними існують неприязні відносини. За зверненням сторін органами внутрішніх справ неодноразово проводились перевірки їхніх заяв щодо спору у користуванні спірним житлом, з приводу чого і приймались відповідні рішення. З 2007 року позивачі у спірній квартирі не проживають.

А відтак, суд на законних підставах зобов'язав позивачів не чинити перешкод позивачам у користуванні їхньою власністю, та вселив їх у спірну квартиру.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 1, 308, 314 ч. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2010 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: