Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 176
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 квітня 2007 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПП ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що вона 23 грудня 2006 року придбала у відповідача жіночу куртку за 4300 грн., 19 січня 2007 року виявила неякісність вказаної куртки та оману з боку відповідача: фарбник куртки переходив на інші речі, хутро не справжнє та інш.. Вона звернулася до відповідача з заявою, де просила замінити куртку, але отримала відмову. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення недоліків: заміни куртки або повернення коштів також ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням виплати коштів відповідач свої зобовязання не виконав. Вона понесла витрати, їй завдана моральна шкода. Просила захистити її права як споживача, відшкодувати матеріальної шкоду в вигляді вартості куртки та стягнути моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ПП ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що дійсно позивач придбав у неї жіночу куртку, був ознайомлений з товаром і умовами його зберігання та використання, але більше ніж через місяць після придбання позивач стала вимагати заміни куртки і згодом - виплати його вартості і витрат. Все нею робили згідно договору про купівлю-продаж речей, на всі звернення позивача вона своєчасно і по суті в передбаченому порядку відповідала, недоліків товару при продажу не було, тому виплата коштів або заміна товару неможливі, все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брала і не бере, нічиїх прав не порушувала і моральної шкоди не завдавала. Вважає позовні вимоги безпідставними і просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2006 року за розрахунковою квитанцією КДАА № 194957 від 23 грудня 2006 року позивач ОСОБА_1 придбала в магазині «Россі» у приватного підприємця ОСОБА_2 демісезонну жіночу дублянку. Під час оформлення купівлі-продажу покупцеві була надана повна відповідна інформація про виробника даної речі, до етикетки виробника дублянки була прикріплена інструкція з користування та умови зберігання даного виробу. 30 січня 2007 року до вказаного магазину звернулася ОСОБА_1 з вимогою повернути придбану нею дублянку та отримання сплачених нею коштів, в своїй письмовій заяві позивач висловила претензії щодо якості придбаної речі, вказавши при цьому на неодноразову експлуатацію дублянки в різних погодних умовах до моменту звернення в магазин з претензією.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» для зясування факту визначення неналежності якості придбаного товару споживачем необхідно провести експертизу.

На підставі заяви позивача від 30 січня 2007 року вказана жіноча дублянка була направлена для проведення товарознавчого дослідження щодо встановлення стійкості фарбника та наявності дефектів товару до ДНІІСЕ. 15 лютого 2007 року з вказаної експертної установи було отримано висновок № 274/07, згідно якого встановлено, що надана на дослідження жіноча хутряна куртка повністю відповідає ДОСТАм 16504, 20566, 10581-82, дефектів виробничого характеру (пошив очного, сировинного, кушнірного) не виявлено. Копія вказаного висновку була направлена позивачу і нею отримано.

Вона звернулася до відповідача з заявою, де просила замінити куртку або повернути кошти, але отримала відмову. Наступні звернення до відповідача з цим же питанням ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив.

Згідно ч. 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача не підлягають задоволенню, якщо недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.

Порядок відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди передбачений нормами Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст. 1166, 1167, якими реалізовується принцип особистої відповідальності та передбачається вина, як умова відповідальності. В силу встановленої законом презумпції вини особи, що заподіяла збитки, на неї покладається обов'язок доведення своєї невинуватості. Відповідальність за ст. 1166, 1167 ЦК України настає, якщо збитки причинно пов'язані з протиправною поведінкою. Питання ж протиправної поведінки вирішується з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та адміністративного судочинства.

Однак, позивачем не наданий і в матеріалах даної справи відсутній будь-який документ державних органів у справах захисту прав споживачів, яким би задовольнялася скарга позивача щодо дій (бездіяльності) відповідача з приводу надання послуг, зазначених ОСОБА_1 у позовній заяві, що свідчить про недоведеність останньою неправомірних дій (бездіяльності) ПП ОСОБА_2.

За клопотанням позивача судом була призначена судова санітарно-епідеміологічна торгівельна експертиза, провадження якої доручено експертам торгівельно-промислової палати. Згідно висновку № ГО 1364 від 05 січня 2010 року підтверджено висновок № 274/07 експертів ДНІІСЕ від 15 лютого 2007 року та дефектів виробничого характеру на досліджуваній куртці не виявлено.

За змістом ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 22, 1166, 1167 ЦК України відповідальність особи може застосовуватися з вини зазначеної особи. Вина особи у втратах, які вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, доводиться відповідно до положень ст. ст. 57, 60, 61 ЦПК України, які взагалі відсутні в матеріалах даної справи.

Підставою для відповідальності за спричинену шкоду (збитки) згідно з нормами цивільного права є правопорушення, що складається з чотирьох елементів (склад), наявність яких є обов'язковою у сукупності: шкода, протиправна поведінка особи, що спричинила шкоду, причинний зв'язок між ними і вина. Статтею 60 ЦПК України на позивача покладений обов'язок щодо доведення тих обставин, на які він посилається. В супереч зазначеній нормі позивачем не доведений факт понесення нею як матеріальної шкоди, так і моральної, відповідні підтверджуючі документи до матеріалів даної справи позивачем не надані. В даному випадку факт неправомірного рішення, дій чи бездіяльності з боку відповідача або його посадових осіб не встановлений, оскільки на теперішній час відсутнє рішення суду або відповідного органу з даного приводу. В порушення норм ст.ст. 57, 60, 61 ЦПК України позивачем не надано відповідних доказів про визнання неправомірною (незаконною) дій чи бездіяльності відповідача чи його посадових осіб. Будь-які дії чи бездіяльність відповідача, на яких наполягає позивач, не визнанні неправомірними, що свідчить про правомірність їх вчинення та відсутність будь-яких порушень з боку відповідача. Як наслідок, відсутні й підстави щодо задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди (збитків) та моральної шкоди.

Пунктами 13, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» також визначено, що належна якість роботи або послуги - властивість роботи або послуги, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах. Слід зазначити, що застосування стандартів чи їх окремих положень є обов'язковим для суб'єктів господарювання, якщо на стандарт є посилання в нормативно-правових актах. Як вже зазначалося, пунктами 13, 19 ст. 1 Закону визначено, що належна якість роботи або послуги це також властивість роботи або послуги, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії роботи або послуги у нормативно-правових актах і нормативних документах. Пунктом 16 ст. 1 Закону визначено, що термін «нормативний документ» застосовується у значенні, визначеному Законом України «Про стандартизацію». Відповідно до ст. 1 цього Закону нормативний документ, це документ, який установлює правила, загальні принципи чи характеристики різних видів діяльності або їх результатів. Цей термін охоплює такі поняття як «стандарт», «кодекс усталеної практики» та , «технічні умови». Статтею 11 Закону України «Про стандартизацію» визначено, що стандарти застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Частина 2 цієї статті є спеціальною нормою, яка визначає, що стандарти застосовуються на добровільній основі, за винятком випадків, коли застосування цих стандартів вимагають технічні регламенти. В свою чергу розкриття поняття «технічні регламенти» міститься в Законі України «Про підтвердження відповідності» (ст. 1), відповідно до якого технічний регламент - це закон України або нормативно-правовий акт, прийнятий Кабінетом Міністрів України, у якому визначено характеристики продукції або пов'язані з нею процеси чи способи виробництва, а також вимоги до послуг, включаючи відповідні положення, дотримання яких обов'язкове.

Таким чином, пункт 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо належної якості роботи або послуги слід розуміти, як властивість роботи або послуги, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії роботи або послуги у законах України або нормативно-правових актах, прийнятих Кабінетом Міністрів України, і стандартах.

Як вже зазначалося, позивачу була надана жіноча демісезонна дублянка з наявністю символів та вимог догляду виробу (маркування) щодо прання виробу, що свідчить про наявність вимог по догляду за дублянкою, у т.ч. й особливостей оброблення матеріалу, та є неналежним маркуванням. Даний факт ще раз безперечно підтверджує, що позивач був попереджений щодо якості придбаного товару і зауважень чи претензій при придбанні не висловив

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - визначення термінів: у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 5) гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов'язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв'язку з введенням її в обіг; 12) істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; 13) належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем; 15) недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем,продавцем); 17) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Судом в судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що придбана позивачем жіноча куртка дійсно є в наявності, будь-яких недоліків або дефектів не має, його заміна через вказані позивачем обставини не є будь-яким недоліком в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки цей, на думку позивача, недолік не робить неможливим чи недопустимим використання вказаної куртки відповідно до її цільового призначення.

При таких обставинах суд вважає, що вимоги про захист прав споживача та відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу саме відповідачем моральних страждань.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по неправомірності своїх дій і виплаті будь-яких коштів, а позивач цього не довів, відповіді позивачу на його звернення надавалися, відповідач діяв у відповідності до законів та взятих зобовязань, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до приватного підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -