Справа № 2-6604/10/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колесник С.А.,

при секретарі Хомінській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 02.08.2010 року звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 2945,90 грн., моральної шкоди 5000,00 грн. та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та державне мито в сумі 200,00 грн., а всього просив стягнути 8145 грн. 90 коп.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що ОСОБА_2 в період з 02.12.2008 року по 06.12.2008 року працювала у нього в якості продавця консультанта з повною матеріальною відповідальністю за ввірене їй майно на території ТЦ «Барабашова» м.Харкова та В зазначений період часу ним було видано для реалізації ОСОБА_2 картки поповнення рахунку та стартові пакети мобільних операторів, які ОСОБА_2 присвоїла та розтратила на власні потреби. Через те, що ОСОБА_2 відмовилася проводити інвентаризацію він був змушений замовити аудиторську перевірку, що додатково завдало йому збитків в розмірі 250 грн. Також, згідно вимог податкового законодавства в розрахунку на те, що ОСОБА_2 буде працювати у нього весь грудень 2008 року він наперед сплатив за ОСОБА_2 податки за грудень 2008 року в розмірі 110,40 грн., з яких 90 грн. - фіксований податок та 20,40 грн. - прибутковий податок. Таким чином, загальний матеріальний збиток від злочину, скоєного ОСОБА_2 становить 3145 грн. 90 коп.

Крім матеріальної шкоди відповідачем було завдано йому моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. та яка полягає в тому, що він зазнав сильних душевних страждань у зв»язку зі злочинними діями ОСОБА_2, через що різко погіршився стан його здоров»я та він був змушений звернутися до лікаря-нервопатолога міської лікарні №11 Московського району м.Харкова, звідки був направлений в консультативну поліклініку ІНПН АМН України, де йому було призначено лікування, на яке він змушений витрачати кошти. Через злочинні дії ОСОБА_2 він не мав коштів на здійснення підприємницької діяльності, оплати навчання неповнолітнього сина в гімназії, а повнолітнього сина в університеті, утримувати сім»ю та змоги повернути борги, які він брав для закупівлі карток поповнення рахунку мобільних операторів. Він був змушений займатися пошуками свідків, протягом тривалого часу він не міг регулярно працювати, що спричинило скрутне матеріальне становище його родини. Так як ОСОБА_2 відмовилася підписувати акт інвентаризації він був змушений замовляти аудиторську перевірку, витрачати на це власні кошти та власний час, що негативно відобразилося на матеріальному стані його сім»ї. Крім того, згідно до вимог податкового законодавства він сплатив за ОСОБА_2 за грудень 2008 року фіксований податок, проте через її злочинні дії отримав тільки збитки. Викладені вище обставини негативно позначилися на його відносини з членами сім»ї.

22.12.2009 року Київським районним судом м.Харкова винесено вирок, за яким ОСОБА_2 визнано винною за ч.1 ст.191 КК України. Його цивільний позов вказаним вироком був задоволений у сумі 8145,90 грн., у т.ч. 5000,00 грн. моральної шкоди. Проте, вказаний вирок був скасований ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.03.2010 року та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст..1 Закону України «Про амністію». В той же час, судом апеляційної інстанції не вирішено питання про відшкодування йому ОСОБА_2 матеріальних та моральних збитків, а лише зазначено, що ОСОБА_2 не звільняється від обов»язку відшкодувати шкоду, заподіяну злочином і роз»яснино право звернення до суду в порядку цивільного судочинства. До теперішнього часу ОСОБА_2 відшкодувала йому лише 200,00 грн. із заподіяної шкоди.

В ході судового розгляду справи позивач збільшив суму позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 3697,14 грн., моральної шкоди 10000,00 грн. та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та державне мито в сумі 200,00 грн., а всього просив стягнути 13 897,14 грн.

При цьому, уточнена позовна заява обґрунтовувалася тим, що загальний матеріальний збиток від злочину, скоєного ОСОБА_2 становить 3148 грн. 18 коп., проте враховуючи індекс інфляції, який дорівнює 1,231 грн. станом на вересень 2010 року ця шкода становить 3875, 40 грн., а враховуючи вартість довідки про індекс інфляції матеріальна шкода становить 3897,14 грн. Також просив стягнути моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. вказуючи на те, що ОСОБА_2 у судовому засіданні при розгляді кримінальної справи визнала вину та обіцяла відшкодувати йому матеріальні та моральні збитки, та він в добровільному порядку зменшив суму моральної шкоди з 10 000,00 грн. до 5 000,00 грн., проте після винесення вироку відшкодувати шкоду відмовилася, ввівши в оману суд та його.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовну заяву в частині відшкодування матеріальної шкоди визнала частково на суму вартості карток поповнення рахунку та стартових пакетів мобільних операторів 2660,50 грн. Проти іншої частини позову заперечувала, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача та відсутність коштів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с.66).

02.12.2008 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір строком з 02.12.2008 року по 02.12.2009 року, за яким ОСОБА_2 зобов»язана виконувати роботу продавця - консультанта непродовольчих товарів (а.с.51-52).

02.12.2008 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.53).

ОСОБА_4 накладної №1 від 03.12.2008 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 картки поповнення рахунку та стартові пакети мобільних операторів (а.с.54).

ОСОБА_4 інвентаризації від 03.12.2008 року, ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_1 картки поповнення рахунку та стартові пакети мобільних операторів на суму 2701,50 грн. Було продано карток на суму 250 грн., залишок карток склав 2451,50 грн.

З ОСОБА_4 інвентаризації від 04.12.2008 року вбачається, що з 03.12.2008р. у ОСОБА_3 залишок склав 2451,50 грн.. Крім того, було додатково видано карток на суму 1109 грн. Було продано карток та здано грошей в сумі 900 грн. Залишок карток склав 00,00 грн. Таким чином за вирахуванням заробітної плати 14 грн. утворилась недостача 2646,50 грн. (а.с.55).

Наказом ФОП ОСОБА_1 №1 призначено проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 27.12.2008 року (а.с.59).

ОСОБА_4 відомості результатів інвентаризації станом на 27.12.2008р., нестача становить у сумі 2660,50 грн. (а.с.60).

Аудиторським звітом за наслідками проведення аудиту фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 12.02.2009 року, станом на 27.02.2008 року у ОСОБА_3 знаходиться товар на суму 2660,50 грн., який вона повинна повернути ОСОБА_1, або повернути гроші у зазначеній сумі (а.с.11).

На підставі викладеного позивач звернувся до правоохоронних органів, а відповідачці було пред»явлено обвинувачення за ч.1 ст.191 КК України.

07.02.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено шлюб, та ОСОБА_3 змінила прізвище на «Шеплякову», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ВЛ №113114, виданого Чкалівською селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с.68).

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 22.12.2009 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та їй призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 грн. з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю терміном на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8145 грн. 90 коп. (а.с.5).

Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Харківської області від 04.03.2010 року вирок Київського районного суду м.Харкова від 22.12.2009 року у відношенні ОСОБА_2 за ч.1 ст.191 КК України скасовано, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст..1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008р., провадження по справі закрито (а.с.6).

Таким чином, суд вважає встановленим факт спричинення відповідачем позивачу матеріальної шкоди. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем позивачу суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

На підставі ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнові збитки відшкодовуються винною особою в повному обсязі. Для настання відповідальності на підставах даної статті необхідна наявність складу правопорушення: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи, яка заподіяла шкоду; 3) причинний звязок між збитками та протиправною поведінкою особи, що його заподіяла.

Статтею 1192 Цивільного Кодексу України передбачені способи відшкодування збитків, заподіяних майну потерпілої, які визначається потерпілою стороною. В даному випадку, потерпіла сторона має право вимагати відшкодування збитків в повному обсязі. Обсяг збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються в відповідності з реальною вартістю втраченого майна.

Задовольняючи частково позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме вартості карток поповнення рахунку та стартових пакетів мобільних операторів, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову в цій частині на суму 2660,50 грн., за мінусом сплачених нею позивачу у добровільному порядку грошових коштів в сумі 200 грн., про що вказував й позивач у позовній заяві та у судовому засіданні.

Крім того, суд частково стягує з відповідача на користь позивача вартість уніформи продавця карток мобільного зв»язку у сумі 85,00 грн., виходячи при цьому з висновку товарознавчої експертизи №77 від 07.05.2009 року (а.с.61-62).

Також, у відшкодування матеріальної шкоди суд стягує з відповідача на користь позивача вартість аудиторської перевірки діяльності ОСОБА_2 в розмірі 250 грн., оплату позивачем податку за найманого працівника за грудень 2008 року - фіксованого податку в розмірі 90 грн. та прибуткового податку за одну особу в розмірі 22,68 грн. (а.с.27,28,30,46).

Всього суд стягує з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 2908,18 грн. (2660,50 грн. 200,00 грн. + 85,00 грн. + 250,00 грн. + 90,00 грн. + 22,68 грн. = 2908,18 грн.).

При цьому, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні шкоди з урахуванням індексу інфляції, оскільки відносини, що виникли між сторонами, стосуються відшкодування шкоди, а тому на ці правовідносини не можуть поширюватися цивільно-правові норми, які стосуються виконання зобовязань. На підставі чого, суд відмовляє й у задоволенні позову в частині стягнення вартості довідки про індекс інфляції в сумі 21,74 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як передбачає ч.1 ст. 1167 ЦК України „Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди завданої позивачу ОСОБА_1 суд враховує рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди і з змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 , де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд вважає доведеним, що діями ОСОБА_2 ОСОБА_1 завдані душевні страждання, оскільки позивач був змушений тривалий час докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, до теперішнього часу повністю матеріальна шкода йому відповідачем не відшкодована. При цьому, суд вважає не доведеною суму моральної шкоди, яку просить позивач стягнути з відповідача, а саме 10 000,00 грн., оскільки зазначені ОСОБА_1 обставини в підтвердження моральної шкоди, а саме: погіршення стану здоров»я; відсутність коштів на здійснення підприємницької діяльності, оплати навчання неповнолітнього сина в гімназії, повнолітнього сина в університеті, утримання сім»ї та змоги повернути борги, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 слід визначити в сумі 1000 грн., при цьому суд вважає саме таку суму достатньою та необхідною, виходячи з обставин справи.

При подачі позову ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме сплачено держмито в сумі 80,00 грн., витрати з ІТЗ в розмірі 120 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Процентне співвідношення задоволених позовних вимог ОСОБА_1 від заявлених становить 28% ( 100% х 3908,18 грн/13897,14 грн. = 28%). Отже, сума судових витрат, які підлягають відшкодуванню становить: державне мито: 80,00 грн. х 28% = 22,40 грн. та витрати з ІТЗ: 120 грн. х 28% = 33,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167 Цивільного Кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою Харківська обл.., Чугуївський район, смт.Чкалівське, вул..Жовтнева 2 а кв.17, на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 2908 (дві тисячі дев»ятсот вісім) грн.. 18 коп., у відшкодування моральної шкоди 1000 (тисячу) грн.., сплачені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог: сплачене держмито в розмірі 22 (двадцять дві) грн.. 40 коп., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 33 (тридцять три) грн. 60 коп., а всього 3964 (три тисячі дев»ятсот шістдесят чотири) грн.. 18 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя- підпис

Повний текст рішення виготовлено судом 27 жовтня 2010 року.