Справа № 22ц-7943/10р. Головуючий у І-й інстанції Юрків О.Р.
Категорія справи 52 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Панчуку І.С.

та за участю представників сторін ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_4, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні її позову до Державного територіально-галузевого обєднання „Львівська залізниця, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивачки з посади, поновлення її на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2, представник позивачки ОСОБА_4

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи і на порушення норм матеріального права.

Вважає, що відповідач зобовязаний був повідомити позивачку про припинення з нею трудових відносин, чого ним, в порушення ряду міжнародних Конвенцій та Рекомендацій, які були ратифіковані Україною, зроблено не було.

Вважає, що неодноразово укладені та переукладені трудові договори і контракти вважаються договорами про найняття на невизначений термін.

Вважає хибним висновок суду про те, що у даному випадку роботодавець був звільнений від обовязку про попередження позивачки про припинення з нею трудових відносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача і третьої особи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 2 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04.02.1994 року (на яку міститься посилання у апеляційній скарзі), встановлено, що „член організації може вилучити зі сфери застосування всіх або деяких положень цієї Конвенції такі категорії осіб, які працюють за наймом: а) працівників, найнятих за договором про найняття на певний термін чи для виконання певної роботи.

У відповідності до вище згаданої норми міжнародного права у ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України також міститься виняток з загального правила (про визнання трудових договорів, що були переукладені один чи декілька разів, такими, що укладені на невизначений строк) „за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 (яка передбачає укладення строкового трудового договору у випадках (зокрема), передбачених законодавчими актами).

Укладення контрактів на строк з урахуванням частини третьої ст. 21 КЗпП підпадає під частину другу ст. 23 КЗпП, що (відповідно) виключає при переукладенні контракту декілька разів застосування частини другої ст. 39-1 КЗпП.

Як вбачається з аналізу положень ч. 3 ст. 21 КЗпП України, ч.3 ст. 15 Закону України „Про залізничний транспорт та Постанови КМ України від 15.07.1997 року № 764 „Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору (якими керувався суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення), посада провідника пасажирського вагона (яку займала позивачка) передбачає обовязкове укладення з працівником, який займає цю посаду, контракту, а відтак на неї поширюється норма ч.2 ст.23 КЗпП („...в інших випадках, передбачених законодавчими актами), що (відповідно) виключає застосування до спірних правовідносин загальної норми частини другої ст. 39-1 КЗпП.

З урахуванням вище наведеного, доводи апеляційної скарги щодо переходу трудового договору з позивачкою у безстроковий до уваги прийматись не можуть.

Контрактом, укладеним з позивачкою 03.02.2004 року, встановлено, що він припиняється після закінчення строку його дії (пп. „а п. 16). При цьому умовами даного контракту на роботодавця не покладено обовязок про додаткове попередження працівника про припинення з ним трудових відносин за певний строк до закінчення строку дії контракту на відміну від дострокового розірвання контракту у випадках, що передбачені п. 19, яким передбачено попередження відповідної сторони за два тижні.

Пунктом 20 Контракту встановлено, що за два місяці до закінчення строку його чинності він може бути продовжений або укладений на новий строк за згодою сторін (а.с. 35-36), однак у даному випадку така згода зі сторони роботодавця (відповідача по справі) була відсутня.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині зобовязання відповідача повідомити позивачку про припинення з нею трудових відносин за певний строк до закінчення строку дії контракту також до уваги прийматись не можуть.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_4, відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти дні з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: