Справа №22-ц-1291/10 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

20 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду

Сумської області у складі:

головуючого - Криворотенка В.І.,

суддів - Попруги С.В., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської

області ,

на постанову Буринського районного суду Сумської області від 3 вересня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в

Буринському районі Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання

провести перерахунок пенсії, -

встановила:

Постановою Буринського районного суду Сумської області від 3 вересня 2009 року позов

ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі

Сумської області протиправною.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області

здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% за 2007 рік та на 20% за 2008-

2009 роки від мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про

загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2007 рік

09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31

грудня 2008- року включно, за 2009 рік починаючи з 1 січня 2009 року по 30 липня 2009 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказану постанову Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі

оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та

процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення,

яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврегульованість на

законодавчому рівні порядку виплати допомоги особам, які мають статус дитина війни,

прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України,

приписів ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши постанову

суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів

вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась 6 червня 1937

року та згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має

статус «дитини війни».

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з

наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу

доплати до пенсії, відповідно до приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей

війни» з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року

та з 1 січня 2009 року по 30 липня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції, яка

діє з 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна

соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної

пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення

державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів

Державного бюджету України.

З 01 січня 2007 року згідно з п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489-V, з урахуванням ст. 111 цього ж Закону, який набрав

чинності 01 січня 2007 року, дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

зупинено на 2007 рік.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 п. 12

ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не

відповідає Конституції України (є неконституційним).

З 01 січня 2008 року на підставі п/п 2 п. 41 розділу II Закону України «Про Державний

бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст.

6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в новій редакції, згідно з якою

дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни,

гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи

державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у

розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008

зміни, внесені п/п 2 п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік

та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI,

визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

' Виходячи, з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішень

Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності

у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6

Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22

травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки з

моменту ухвалення Конституційним Судом України рішень щодо неконституційності п. 12 ст. 71

Закону, України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п/п 2 п. 41 розділу II Закону

України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких

законодавчих актів України», ці норми втратили чинність, а тому не підлягали застосуванню.

Таким чином, з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року

спірні відносини регулюються відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей

війни» у редакції закону, яка діяла з 01 січня 2006 року.

Крім того, протягом періоду, за який предявлено позовні вимоги діяв Закон України «Про

державний бюджет України на 2009 рік» від 25.12.2008 року № 835-6, яким не передбачено

зупинення на 2009 рік дії положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Оскільки на 2009 рік дія положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей

війни" не зупинялась, і сам відповідач не надав належного обґрунтування підстав, виходячи з яких

ним проводилось часткове нарахування та виплата вказаного підвищення до пенсії позивачу за цей

період, тому відповідач повинен був проводити нарахування та виплату зазначеного підвищення

до пенсії позивачці в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Крім того, це не суперечить

положенням ч.2 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», оскільки

розмір підвищення до пенсії дітям війни безпосередньо зазначений в ст. 6 Закону України «Пре

соціальний захист дітей війни».

Посилання апелянта на те, що суд не мав права застосувати до спірних правовідносин ст. 28

Закбну України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є безпідставними,

оскільки згідно з чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише з з

правилами зазначеної норми Зцкону. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей

розмір або встановлював інший розмір, немає.

Доводи апелянта про відсутність механізму, умов призначення та порядку фінансування

таких соціальних допомог необгрунтовані, оскільки органи державної влади не можуть посилатися

на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань,

встановлених ст. 46 Конституції України та Законами України.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі й станом на 09 липня

2007 року, розмір мінімальної пенсії за віком був визначений лите ст. 28 Закону України «Про

загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за

віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум

застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за

віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про

соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений

ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Доводи скарги про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання чи

державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії «дітям війни» врегульовано

постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 колегія суддів також не

може взяти до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей

війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути

обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Доводи апелянта про те, що позивач пропустив річний строк звернення до суду,

передбачений ст. 99 КАС України, є необгрунтованими, оскільки згідно з ч. 2 ст. 87 Закону

України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що

призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно ж до посвідчення, копія якого є на а.с. 6, позивачу виплачується пенсія за віком.

Підвищення ж до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є

складовою пенсії.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять даних,

які б були підставою для зміни чи скасування постанови.

Таким чином, перевіривши постанову в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до

висновку, що місцевий суд ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального і

процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування

постанови суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської

області відхилити, а постанову Буринського районного суду Сумської області від 3 вересня 2009

року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двох

місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.