АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-1112/10 Головуючий у 1 й інстанції - Крот С,І. Доповідач - Кузнєцов В.О. В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2010 року м. Дніпропетровськ 22 березня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Приходченко А.П.

суддів - Кузнецова В.О., Лаченкової О.В.

при секретарі - Журавель Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Петриківської селищної ради, Петриківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа: відділ Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень, державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2008 року позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 1973 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_3, померлим 31 березня 1996 року, придбали домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,15га, за адресою: смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, вул. Оріхова, 2. Після смерті чоловіка вона фактично вступила в управління спадщиною, а документи на неї оформила у грудні 2007 року. 02 вересня 2007#року відповідачем по справі ОСОБА_1 на її огороді, розташованому за вищевказаною адресою, була висипана машина піску та шлаку, напроти огороду були вирубані плодоносні дерева, чим їй було заподіяно значну шкоду. 05 вересня 2007 рокувідповідач з робітниками почав закладати'фундамент під забудівлю. Коли стала з'ясовувати, на яких підставах робиться таке безчинство, то ОСОБА_1 їй повідомив, що у нього маються документи на землю у її огороді і він може робити, що захоче. Коли вона звернулась до виконкому Петриківської селищної ради за інформацією, за яких обставин відповідачем відібрано у неї частку огороду, якою вона користується на протязі 35 років, їй надійшла відповідь за №317 від 24.04.2007 року, з якої вона дізналася, що нібито на підставі її заяви про добровільну відмову від земельної ділянки площею 0,04 га на 3 сесії 5 скликання рішення №30 згідно поданої заяви ОСОБА_1 йому було надано безкоштовно у власність дану земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилог о будинку. 04 грудня 2007 року зареєстровано за №04 державний акт на право власності на земельну ділянку 0,04 га в смт. Петриківка по вул. Калініна на імя ОСОБА_1

Просила суд постановити рішення, яким визнати рішення 3 сесії 5 скликання Петриківської селищної ради №30 від 30.06.2006 року в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,04га, розташованої по вул. Калініна б/н в смт. Петриківка Дніпропетровської області недійсним, визнати державний акт від 04.12.2006 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,04га. розташовану за вищевказаною адресою недійсним, визнати рішення 15 сесії V скликання Петриківської селищної ради №283 від 17.12.2007 року в частині надання дозволу на зміну цільового призначення вищевказаної земельної ділянки для комерційного використання недійсним, стягнути витрати по справі.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнано рішення третьої сесії пятого скликання № 30-3/У Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 30.06.2006 року в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки, загальною площею 0,04га, для обслуговування будівель та ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Калініна в смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, недійсним. Визнано державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,04га розташовану по вул.Калініна в смг. Пегриківка Петриківського району Дніпропетровської області, недійсним. Визнано рішення пятнадцятої сесії п'ятого скликання від 17.12.2007 року №283-15/У Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області в частині надання дозволу ОСОБА_1 на зміну цільового призначення земельної ділянки, загальною площею 0,04га, розташованої по вул.Калініна в смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, для комерційного використання недійсним. Також вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово'в апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна ска,. а підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, а в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу 15 лютого 1973 року чоловік позивачки - ОСОБА_3. придбав жилий будинок з господарчими будівлями, розташований в смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Оріхова, 2, розташований на земельній ділянці, площа якої в договорі не зазначена .

Згідно ст.ст.90, 10 ! ЗК У країнської PCP в редакції від 1970 року, що діяли на час укладання угоди купівлі-продажу, передбачалося, що разом із правом власності на жилий будинок до громадянина переходило право користування земельною ділянкою, якщо будинок був розташований на землях міст або селищ міського типу.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що згідно копії архівної виписки з протоколу №2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Суворова від 18 липня 1972 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,15га. ( а. с. -25 ).

Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 став власником будинку та користувачем земельної ділянки площею 0,15га, розташованих в смт. Петриківка по вул. Оріхова,2.

Але зазначений висновок суду не відповідає дійсності, та не підтверджується наявними доказами.

Згідно архівної виписки з протоколу №2/зборів уповноважених колгоспників 'колгоспу ім. Суворова від 18.07.1972 року, наданої Петриківським районним державним архівом ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0.15га. В зазначеній архівній виписці не зазначено місцезнаходження земельної ділянки.

Відповідно до ст. 49 ЗК Української PCP, що діяв на момент придбання ОСОБА_3 домоволодіння, колгоспи розпоряджались землями сільськогосподарського призначення.

Усі землі в межах селища перебували у віданні селищних Рад народних депутатів (ст. 101 ЗК УРСР).

Ст. 102 ЗК УРСР встановлено, що розміри земельних ділянок для обєктів цивільного і житлового будівництва встановлюються виконавчими комітетами селищних Рад народних депутатів у відповідності з будівельними нормами і правилами та надаються виконавчими комітетами селищних Рад народних депутатів в розмірах від 0,07 до 0,12га з врахуванням місцевих умов.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що земельна ділянка площею 0,15га була виділена ОСОБА_3 у 1972 році, а будинок № 2 по вул. Оріхова в смт. Петриківка він придбав у 1973 році.

Наведене свідчить проте, що у і 972 році ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка не за адресою за якою знаходиться домоволодіння № 2 по вул. Оріхова в смт. Петриківка Дніпропетровської області.

Таким чином висновок суду про те, що ОСОБА_3 та позивачка стали користувачами земельної ділянки площею 0,15га. розташованої в смт. Петриківка по вул. Оріхова, 2 не відповідає дійсності, та не підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 31 березня 1996 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадкоємець позивачка по справі ОСОБА_4, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично вступила в управління спадщиною.

Відповідно до п.1ч.1ст.549 ЦК України в редакції від 1963 року, що діяв на час смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Документи про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 позивачка оформила 21 грудня 2007 року, про що свідчить копія свідоцтва про спадщину за законом (а.с.20).

В рішенні зазначено, що, позивачка прийняла у спадок жилий будинок та стала користувачем земельної ділянки площею 0,15га, розташованих в смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Оріхова, 2. Відповідно до ч.1ст.121 ЗК України, норма земельної ділянки, переданої для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в селищах складає 0,15га, і саме користування позивачкою та її чоловіком земельною ділянкою, переданою для будівництва і обслуговування належного їм будинку в розмірі, 0,15га. на протязі 35 років Петриківського селищною радою не заперечувалось.

Зазначений висновок суду не відповідає дійсності та не підтверджується належними доказами .

Вказана норма не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вони виникли ще до вступу в силу діючого ЗК України.

Ст. 121 ЗК України дійсно передбачає право на безоплатну передачу земельних ділянок для будівництва і обслуговування належного будинку , господарських будівель і споруд в селищах не більше 0,15га. Однак позивачка не набула права користування земельною ділянкою такою площею у встановленому законом порядку. Не набула вона такого права і на підставі ст. 119 ЗК України за набувальною давністю, оскільки на теперішній час такого рішення не існує. Навпаки згідно рішення Петриківської селищної ради V скликання 16 сесії від 04.02.2008 року за № 321-16/У позивачці передано у власність земельну ділянку площею 0,12га ( а.с. 79 ).

Верховний Суд України в листі № 19-3767/0/8-08 від 29.10.2008 року зазначає, що при вирішенні питання про передачу у власність земельної ділянки особам, які придбали житловий будинок, будівлю а бо споруду, у разі, коли розмір земельної ділянки договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди не визначено, необхідно дотримуватися ст. 120 ЗК України та ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, і не може за рішенням суду переходити у розмірах, що перевищують необхідні для- їх обслуговування. Причому право власності на таку земельну ділянку переходить без зміни цільового призначення.

Дійсно згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом в тому числі визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Оскільки позивачка не є належним землекористувачем спірної земельної ділянки, аєтюобою яка самовільно займала в минулому цю земельну ділянку площею 0,04га, то у неї немає права на захист права на самовільно займану земельну ділянку, тобто вона є неналежним позивачем на теперішній час.

В рішенні суд дійшов висновку, що приватизація земельної ділянки є цивільно-правовим правочином, то його може бути визнано недійсним за підставами, зазначеними цивільним законодавством (ст.ет.2 1 5,216 ЦК України).

ВСУ в своєму Узагальненні від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану): протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадянських об'єднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі. товарний чек).

Таким чином, колегія суддів, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та наведені вимоги закону, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 за правилами недійсності правочинів не вбачає.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вказаним обставинам справи та вимогам закону, рішення суду першої інстанції на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.І п..п.3,4, ст. 313 ІДПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2009 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Петриківської селищної ради, Петриківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа: відділ Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень, державного акту на право власності на земельну ділянку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: