Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-19/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Я М У К Р А Ї Н И

22 січня 2010 року. м. Запоріжжя.

Заводський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Федоренко Р.Г.,

секретаря Васильченко Н.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі- продажу 1/2 частини житлового будинку частково недійсним, в частині продажу 1/4 частини, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартості 1/4 частини житлового будинку , визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку та зобовязання орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку, зустрічному позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання факту придбання частки жилого будинку за свої особисті кошти при фактичному припиненні шлюбу під час окремого проживання подружжя,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_3 ( після уточнення і доповнення позовних вимог) з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі продажу від 28 грудня 2007 року 1/2 частини житлового будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі частково недійсним, в частині продажу 1/4 частини цього будинку, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартості 1/4 частини житлового будинку в розмірі 15 150 грн., визнання за нею права власності на 1/4 частину вказаного будинку та зобовязання орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі продажу жилого будинку, а саме 1/2 частини жилого будинку № 22 по вул. О. Невського у м. Запоріжжі. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7

Відповідно до цього договору ОСОБА_4 продав 1/2 частину зазначеного будинку, належну йому на праві приватної власності - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 29 вересня 1991 року за № 1-3026.

Далі ОСОБА_3І посилається на те, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_4 і їхній шлюб був розірваний 10 грудня 1991 року, про що в книзі реєстрації актів відділу РАГСу Заводського РУЮ зроблено відповідний запис № 396.

Відповідно до ст. 44 КпШС УРСР, який діяв на момент розлучення « шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадського стану». Таким чином, на її думку, моментом розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4 є 10 грудня 1991 року.

Як зазначається в договорі купівлі-продажу, право приватної власності на 1/2 частину жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі виникло в у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 26 вересня 1991 року за № 1-3026. Таким чином, майно яке є предметом купівлі-продажу, було придбано відповідачем у шлюбі з нею.

Потім ОСОБА_3, в обґрунтування позову посилається на ст. 22 КпШС УРСР, згідно якої « майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном».

Також ОСОБА_3 вважає, що при розгляді справи необхідно застосовувати ст. 68 СК України, що діяв на момент укладення спірного договору купівлі-продажу: « Розірвання шлюбу не припиняє права спільної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно ЦК України».

При цьому ОСОБА_3І підкреслює, що вона не давала згоди на укладення договору купівля продажу частини жилого будинку а саме 1/2 частини жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі. На її думку викликає запитання той факт, що цей договір без такої її згоди був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7

Підсумовуючі свої доводи, ОСОБА_3 зазначає відповідачі вимог закону, щодо обовязковості надання її згоди на відчуження майна, що є спільною власністю, не виконали, а це у відповідності до ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності укладеного між відповідачами договору.

ОСОБА_4, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_3, звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання факту придбання частки жилого будинку за свої особисті кошти при фактичному припиненні шлюбу під час окремого проживання з позивачкою.

При цьому ОСОБА_4Г посилається на те, що ще до розірвання шлюбу, рішенням Заводського районного суду 30 вересня 1991 року він з серпня 1990 року з ОСОБА_3 не проживав разом, спільне господарство з нею не вели, тобто фактично припинили шлюбні відносини. Позивачка залишилась проживати з дітьми за адресою: АДРЕСА_1. Він же жив окремо разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2. Ніяких стосунків з позивачкою, окрім допомоги його дітям, які проживали з нею, та виплати аліментів, не було з того часу. Він працював в кооперативі, мав добрий заробіток у розмірі 1 200 крб.

ОСОБА_3 навпаки, постійного заробітку не мала, місце роботи постійно змінювала а коли працювала буфетницею, у неї сталась нестача товарів, для її погашення він передав позивачці 700 крб., щоб діти не залишились без аліментів на їх утримання.

Спільне майно вони з позивачкою поділили добровільно між собою ще в серпні 1990 року ( він залишив їй все їхнє майно нажите під час шлюбу). Після цього з боку позивачки не було до теперішнього часу ніяких претензій відносно спільного майна.

26 вересня 1991 року за свої особисті кошти він придбав у власність 1/2 частину спірного будинку. Ніякої участі у придбанні вказаного житла ОСОБА_3І не приймала. Гроші для придбання будинку позичили його батько ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_10 Вони були зацікавлені в його відселенні, щоб він скоріше завів нову сімю.

Позов ОСОБА_3 не визнали також ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В своїй зустрічний позовній заяві ОСОБА_5, не визнаючи позов ОСОБА_3, просить визнати її добросовісним набувачем нерухомого майна 1/2 частини жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі, посилаючись на те, що придбала зазначене нерухоме майно у ОСОБА_4 оплатно, у відповідності до вимог закону.

ОСОБА_3 зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не визнала у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін по справі, доводи їхніх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню по таким підставам.

Рішенням Заводського районного суду від 30 вересня 1991 року по цивільній справі № 2- 541/1991 р. ( а.с. 36) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3І шлюб між ними було розірвано.

Судом було встановлено і зазначено у рішенні, що сторони тривалий час не проживають спільно. Рішення суду не оскаржене сторонами і набрало чинності, тобто судом встановлено і не спростовано відповідачкою факт тривалого не проживання з позивачем на час розгляду справи в суді про розірвання між ними шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчать матеріали даної справи ОСОБА_4 придбав у власність 1/2 частину спірного жилого будинку 29 вересня 1991 року, тобто за один день до розгляду судом його позовної заяви до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_4 придбав у приватну власність 1/2 частину жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі за особисті кошти під час фактичного припинення шлюбу з ОСОБА_3 і окремого проживання з нею.

Ця обставина обєктивно узгоджується з поясненнями свідка ОСОБА_10 ( сестри ОСОБА_4Г.) в суді проте, що вона займала кошти брату для придбання спірного житла в 1991 році та свідка ОСОБА_11, яка пояснила, що ОСОБА_4 придбав 1/2 частину жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі в той час коли фактично припинив подружні відносини з ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12, співвласниця житлового будинку № 22 по вул. О. Невського у м. Запоріжжі, заявила в судовому засіданні, що 1/2 частину вказаного будинку придбав особисто ОСОБА_4 Він сам оглядав будинок перед придбанням і проживав там один. ОСОБА_3 вона ніколи там не бачила.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 придбав у власність 1/2 частину жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі за власні кошти під час окремого проживання з ОСОБА_3І при фактичному припиненні шлюбу.

Ці обставини позивачкою не спростовані в суді.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 28 КпШС УРСР суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

В судовому засіданні також була допитана в якості свідка ОСОБА_13, яка показала, що ОСОБА_4 є співмешканцем матері ОСОБА_5 і тому будинок передав їй безоплатно.

Ці свідчення спростовуються договорами про отримання банківських кредитів ОСОБА_6 04 грудня 2007 року ( а.с. 63-64) та його дружиною ОСОБА_5 21 грудня 2007 року ( а.с. 65-66), тобто за кілька днів до придбання 28 грудня 2007 року у ОСОБА_4 1/2 частини спірного житлового будинку.

З огляду за зазначене, пояснення ОСОБА_13 не можуть бути прийняті судом до уваги.

Ця обставина обєктивно співвідноситься з заявами ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про те, що частину спірного будинку ОСОБА_5 була придбана у ОСОБА_4 оплатно, у відповідності до вимог закону, тобто зустрічний позов ОСОБА_5 обґрунтований відповідними обєктивними доказами, не суперечить вимогам закону, а тому підлягає задоволенню.

При розгляді справи був допитаний в якості свідка син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в силу свого малолітства на той час, не дав пояснень про обставини придбання його батьком спірної частини жилого будинку.

Як на законодавчу підставу для задоволення її позовних вимог, ОСОБА_3 посилається у своїй первинній позовній заяві на ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства, а також на ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідності до якої підставою для недійсного правочину є невиконання під час угоди сторонами ( стороною) вимог, які передбачені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

У своїй заяві про зміну ( уточнення) позовних вимог ( а.с. 169) ОСОБА_3 не посилається на жодну з норм матеріального закону, тобто не вказує на підстави, передбачені законодавством, для задоволення її позову, хоча суттєво змінює свої позовні вимоги, що позбавляє суд співвіднести позовні вимоги позивачки до конкретних вимог закону.

Окрім того у своїй доповненій ( зміненій) позовній заяви ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартість 1/4 частини житлового будинку у розмірі 15 150 грн.

Суд при цьому звертає на те, що ОСОБА_5 не надавала ОСОБА_3 повноважень представляти її інтереси у суді, а саме просити стягнути на її користь зазначену суму грошей з ОСОБА_4

Під час розгляду справи представник відповідачів звернувся до суду з клопотанням про застосування по позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона без поважних причин пропустила строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом, не вказує причини її пропуску і не ставить питання перед судом про його поновлення.

Представник позивачки заперечує проти розгляду судом цього клопотання.

Вивчивши матеріали справи, з огляду на встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку що необхідно застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 загальний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний у відповідності до правил ст. 44 КпШС УРСР 10 грудня 1991 року, на що посилається ОСОБА_3 в своєму позові і підтверджується матеріалами справи.

З своїм первинним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернулась до суду 06 березня 2008 року, тобто після сплину майже 17 років з дня реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Із змісту її доповненого (зміненого) позову вбачається що вона фактично вимагає поділу майна між подружжям, а саме виділу їй 1/4 частини жилого будинку № 22 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі, яку придбав ОСОБА_4 під час перебування з нею в юридичному шлюбі.

При цьому позивачка не вказує по якій причині вона на протязі 17 років не вимагали поділу спільного, як на її думку, майна з її колишнім чоловіком і не ставить питання про поновлення строку позовної давності.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 без поважних причин пропустила строк позовної давності для подачі зазначеного позову.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України спливання позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд дослідивши докази надані сторонами по справі у їхній сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинні бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ч. 2 ст. 28 КпШС УРСР, ст. ст. 203, 204, 209, 256, 257, 267 ч. 4 ЦК України, ст. ст. 58,60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку № 22 по вул. Олександра Невського у м. Запоріжжі від 28 грудня 2007 року частково недійсним в частині 1/4 частини цього будинку; стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартості 1/4 частини будинку № 22 по вул. Олександра Невського в м. Запоріжжі у розмірі 15 150 грн.; визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку № 22 по вул. Олександра Невського у м. Запоріжжі та зобовязанні орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку № 22 по вул.. Олександра Невського в м. Запоріжжі, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання факту придбання частки жилого будинку за свої особисті кошти при фактичному припиненні шлюбу під час окремого проживання подружжя, задовольнити, визнавши факт придбання ОСОБА_4 1/2 частини жилого будинку № 22 по вул.. Олександра Невського у м. Запоріжжі 26 вересня 1991 року за його особисті кошти при фактичному припиненні шлюбу з ОСОБА_3 під час їхнього окремого проживання.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, задовольнити, визнавши ОСОБА_5 добросовісним набувачем 1/2 частини житлового будинку № 22 по вул. Олександра Невського у м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_3 державне мито в розмірі 152 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі н протязі 10 днів заяви про апеляційне оскарження, а потім в термін 20 днів самої апеляційної скарги.

Суддя: Федоренко РГ