Справа № 22ц-2971 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Категорія: 27 Доповідач: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.

при секретарі: Глинському О.А.

за участі позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 березня 2006 року уклав із ОСОБА_3 договір позики на суму 50 тис. доларів США, про що останній написав розписку. Указував, що на його вимогу відповідач борг не повернув, у звязку із чим просив стягнутим з відповідача 250 тис. грн. боргу за договором позики, 3% річних у сумі 15 512 грн., 5 956 грн. індексу інфляції та 28 532 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач уточнив та збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 385 000 грн. основного боргу, 12 742 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 34 488 грн., 148 648 грн. збитків і 200 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 385000 грн. основного боргу, 12742 грн. інфляційних втрат, 34488 грн. відсотків річних, 148 648 грн. збитків, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 81 грн. судових витрат, а всього 585 959 грн. Стягнуто з відповідача в дохід держави 1649 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, оскільки вважає оскаржуване рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом не були досліджені та належним чином оцінені всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд не взяв до уваги, що жодних грошей позивач йому не передавав, а розписка про отримання ним грошей у позивача не відповідала його волевиявленню, тому цей правочин є нікчемним. Крім того, апелянт вказує на те, що в супереч чинному законодавству, суд безпідставно стягнув з нього відсотки річних, суму інфляційних втрат та відшкодування збитків внаслідок невиконання зобовязання за договором позики Оскільки таке не передбачено чинним законодавством (156-159).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду з урахуванням доводів скарги та вимог в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив обставини справи щодо укладення між сторонами договору позики та, виходячи із встановлених фактичних обставин, сукупності наявних у справі та наданих сторонами доказів, а також положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що 29.03.2006 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 50 000 доларів США на відкриття бізнесу, тобто, що сторони уклали договір позики на невизначений строк, оформивши його у письмовій формі, шляхом надання ОСОБА_3 відповідної розписки (а.с.12).

Погоджуючись з таким висновком суду, колегія суддів виходить не тільки з послідовних пояснень позивача ОСОБА_1 щодо обставин надання ним ОСОБА_3 позики в сумі 50000 доларів США, які останній йому не повернув, та оригіналу розписки відповідача, датованої 29.03.06 р. про отримання ним у ОСОБА_1 пятдесят тисяч доларів США (а.с.136), а і пояснень самого відповідача щодо обставин передачі ОСОБА_1 грошових коштів, їх розміру та написання ним розписки про отримані кошти.

Відповідно до змісту ч.1.ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні від 28 жовтня 2008 року, розписка від 29 березня 2006 року про отримання від ОСОБА_1 доларів США була написана ним власноручно. Підтвердив відповідач і те, що при обговоренні ним із ОСОБА_1 суми позики розмова йшла саме за 50000 доларів США і саме ця сума коштів була передана ОСОБА_1 та покладена в «бардачок» його, ОСОБА_3, автомобіля. (див.а.с.34-36, технічний запис фіксації судового процесу від 28.10.2008року серійний номер носія інформації 2008.11.17-12.09).

У відповідності до ст.ст.10,60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи ту обставину, що кошти в сумі 50000 доларів США отримав не він, а його знайомий ОСОБА_5, не обґрунтував свої доводи належними та допустимими доказами та не надав суду жодних письмових та інших підтверджень того, що договір позики укладався між ОСОБА_1 і ОСОБА_5.

Та обставина, що ОСОБА_5 в момент передачі коштів перебував в автомобілі ОСОБА_3 і особисто переклав вказані кошти в «бардачок» автомобіля відповідача, сама по собі не свідчить про те, що договір позики було укладено саме між ОСОБА_1 і ОСОБА_6.

Оцінюючи розписку ОСОБА_3 від 29.03.06 р. про отримання від ОСОБА_1 доларів США на відкриття бізнесу, оригінал якої надав ОСОБА_1, колегія суддів критично ставиться до достовірності запису про отримання відповідачем у ОСОБА_1 50 доларів США, оскільки цей запис містить очевидні виправлення. В той же час, не дивлячись на те, що вчинена в подальшому дописка «пятьдесять тисяч доларів США» не завірена підписом ОСОБА_3, колегія суддів, з огляду на сукупність доказів та пояснень самого ОСОБА_7, сприймає як достовірну, та підтверджуючу факт укладення договору позики між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 саме на 50000 доларів США.

Судова колегія бере до уваги і ту обставину, що 15 червня 2009 року, відповідач та його представник, маючи на меті спростувати, дану дописку, як таку, що була вчинена ОСОБА_3, в ході апеляційного розгляду справи заявили клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, яка судом була призначення, з покладанням обовязку її оплати на ОСОБА_3 (а.с.,178,183). Однак останній таку оплату не здійснив, а тому подальший розгляд справи здійснювався за наявними у справі доказами.

Більш того, колегія судів бере до уваги і те, що показання ОСОБА_3 щодо факту отримання ним особисто 50000 доларів США є вкрай непослідовними і суперечливими.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 категорично заперечує факт отримання ним будь-яких коштів від ОСОБА_1 в борг, та зазначає, що наміру позичати кошти, а тим більше в такому розмірі та нести будь-які боргові зобовязання не мав (а.с.157)

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду справи в червні 2009 року представник відповідача надав апеляційному суду копію розписки ОСОБА_3 від 29.03.06 року про те, що він позичив у ОСОБА_1 50000 доларів США, яка за своїм змістом відрізняється від попередньої розписки та не була предметом розгляду суду першої інстанції.

В ході даного апеляційного розгляду справи представник відповідача зазначив, що ці кошти, окрім 50 доларів США, ОСОБА_3 дійсно позичав у ОСОБА_1 29.03.06 року при інших обставинах, однак йому повернув.

Позивач ОСОБА_1 категорично заперечив те, що крім 50000 доларів США він зичив ОСОБА_3 будь які інші кошти за іншими розписками, ніж та, оригінал якої він надав суду, як і те, що останній йому ці кошти повернув.

Оцінюючі конкретні обставини справи, сукупність наявних у справі доказів, судова колегія дану позицію відповідача оцінює критично, як таку, що спрямована на уникнення ОСОБА_3 відповідальності за невиконання умов договору позики, який є предметом спору.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 50000 доларів США, як позику, а тому погоджується з рішенням суду щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 385000 грн., як гривневий еквівалент неповернутої відповідачем позики в 50000 доларів США на час прийняття судом рішення.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку, що в іншій частині рішення щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційних витрат, відсотків річних, матеріальних збитків та грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди слід скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 34488 грн. відсотків річних, суд не врахував вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, яка передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно положення п.5 розділу VIII прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон) до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони України на інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до положень п.6 ст.4 зазначеного Закону, надання коштів у позику є фінансовою послугою. А п.5 ч.1 ст.1 цього ж Закону передбачає, що фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти. Фінансові послуги надаються фінансовими установами. А також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності. Якщо це прямо передбачено законом. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні вимоги про стягнення процентів від суми позики, а тому в цій частині рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зазначеної вимоги.

Відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України. З огляду на ці положення даного Закону слід дійти висновку, що грошові доходи в іноземній валюті не підлягають індексації, тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат за договором позики грошових коштів в доларах США.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд не врахував, що відшкодування такої шкоди у правовідносинах, що виникають із договірних зобовязань чинним законодавством не передбачено і таке відшкодування не передбачено самим договором позики, а тому в цій частині рішення суду також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Безпідставним є висновок суду і про те, що внаслідок невиконання відповідачем зобовязання за договором позики, позивачу завдані збитки у вигляді відсотків, сплачених ним від суми кредитів, одержаних у ВАТ «ОСОБА_8 Розвитку та Партнерства» та ЗАТ «Перший Український ОСОБА_9», оскільки такі вимоги позивача не випливають як з умов самого договору позики так і не ґрунтуються на законі та матеріалах даної справи. Як вбачається зі змісту кредитних договорів, на які покликається позивач, надання банками кредитів позивачу жодним чином не ставилось у залежність від повернення ОСОБА_3 наданої позики, оскільки договір позики був безстроковим та підлягав виконанню з часу звернення ОСОБА_1 до боржника за поверненням боргу. Однак, в супереч покликанням в рішенні суду, матеріалами справи з достатньою очевидністю не встановлено, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_3 за поверненням боргу раніше, ніж в червні 2008 року.

Таким чином, дана позовна вимога не підлягає задоволенню, у звязку з чим рішення суду в цій частині також слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат, відсотків річних, матеріальних збитків та грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 інфляційних витрат, відсотків річних, матеріальних збитків та грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року залишити без змін а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_10