Спр.№22ц-7705/10 Головуючий у І інстанції: Піцикевич І.Й.
Категорія:51 Доповідач: Крайник Н.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

з участю секретаря Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, поновлено ОСОБА_3 на посаді викладача кафедри маркетингу та економіко-гуманітарної підготовки на 0,36 окладу Інституту підприємництва перспективних технологій м. Львова.

Рішення суду оскаржив Інститут підприємництва та перспективних технологій м. Львова.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, що суд неправильно застосував ч.2 ст.39 І КЗпП України та не врахував, що позивачка не мала повного окладу, не оскаржувала укладених з нею строкових угод за період з 2006 по 2010 рр. щодо їх строковості, а відтак суд вийшов за межі позовних вимог.

Поза увагою суду залишився той факт, що до 01.02.2010 року позивач працювала за строковою угодою на кафедрі фінансів, пізніше на іншій кафедрі, тобто в іншому структурному підрозділі відповідача. Наказ про припинення освітньої діяльності відповідача було видано до укладення строкового договору позивача.

Суд дійшов до помилкового висновку, що оскільки знаючи про закінчення строкової трудової угоди позивач завчасно не повідомила адміністрацію про вагітність, а тому адміністрація мала усі підстави для звільнення такої у зв»язку з закінченням строкової трудової угоди.

Припинення освітньої діяльності відповідачем, анулювання відповідних ліцензій фактично унеможливлює поновлення позивача на посаді викладача.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням. Обов»язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган здійснює працевлаштування вагітних жінок у разі ліквідації підприємства, установи, організації самостійно або через державну службу зайнятості. Обов»язок по працевлаштуванню також може бути покладено на правонаступника юридичної особи, або на особу, якій передано майно ліквідованого юридичної особи.

Судом встановлено, що позивачка 01.02.2010 р. була прийнята на посаду викладача кафедри МЕГП у Приватний вищий навчальний заклад «Інститут підприємництва та перспективних технологій» на 0,36 окладу за строковою трудовою угодою на період з 01.02.2010 р. по 26.06.2010 р.( наказ № 10-17 від 01.02.2010 р. )

Наказом № 10-85 від 17.06.2010 р. звільнена з посади викладача кафедри МЕГП з 26.06.2010 р. у зв»язку з закінченням дії строкової трудової угоди на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та 26.06.2010 р. їй видано на руки трудову книжку.

02.07.2010 р., тобто після звільнення з роботи, позивачка надала відповідачу медичну довідку від 01.07.2010 р про її перебування в стані вагітності та просила у зв»язку з цим розглянути питання про її працевлаштування та надання декретної відпустки. Відповідач не задоволив заяву позивачки та листом від 08.07.2010 р. № 12-117 повідомив таку , що Приватний вищий навчальний заклад «Інститут підприємництва та перспективних технологій» згідно наказу МОНУ від 10.12.2009 р. № 1122 припинив освітню діяльність.

Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п.10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 р. № 744 при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися строковий

трудовий договір, в т.ч. контракт.

Згідно ст. 39-І КзпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Судом вірно встановлено, що контракт між сторонами протягом 2006 р.-2010 р. неодноразово переукладався. Однак, задовольняючи позов про поновлення позиваки на роботі та визнаючи трудовий договір, укладений з нею, таким, що укладено на невизначений строк, суд першої інстанції не врахував, що характер роботи викладача та умови її виконання в приватному вищому навчальному закладі безпосередньо залежали від кількості зарахованих до вузу студентів, так як саме кількість студентів та розмір оплати за їх навчання визначало необхідну кількість викладачів, норми завантаження викладачів, можливість оплати їх робочого часу, що відповідно до положень ч.2 ст.23 КЗпП України не передбачає встановлення трудових відносин на невизначений строк з науково-педагогічними працівниками відповідача, зокрема, з позивачкою.

Суд також не врахував, що освітню діяльність Приватного вищого навчального закладу «Інституту підприємництва та перспективних технологій» з 05.07.2010 р. припинено, ліцензію на освітню діяльність відповідача відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» анульовано.

З наведених підстав колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для поновлення позивачки на роботі, тому рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді викладача кафедри маркетингу та економіко-гуманітарної підготовки 0,36 окладу Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки ст.184 КЗпП України передбачає обов»язкове працевлаштування вагітних жінок у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору, порушене право позивачки підлягає захисту та вона підлягає обов»язковому працевлаштуванню .

В засіданні колегії встановлено, що на виконання наказу Міністерства освіти і науки України № 1122 від 10.12.2009 р. «Про створення Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова, як відокремленого структурного підрозділу Національного університету «Львівська політехніка» без права юридичної особи на базі майна приватного вищого навчального закладу «Інститут підприємництва та перспективних технологій» Національному Університету Львівська політехніка згідно акту прийому-передачі у липні-вересні 2010 р. передано матеріальні цінності, бібліотечні фонди та методичні матеріали Інституту на суму 1389139, 97 грн., однак з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Інститут підприємництва та перспективних технологій м. Львова не виключено, тому колегія суддів приходить до висновку, що ліквідація останнього не завершена, тому обов»язок по працевлаштуванню позивачки слід покласти на Інститут підприємництва та перспективних технологій м. Львова.

Враховуючи, що відповідно до ст.184 КЗпП України у випадках звільнення з роботи вагітних жінок після закінчення строкового трудового договору на період їх працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору, рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивачки 1204 грн. 22 коп. середнього заробітку за три місяці з дня закінчення строкового трудового договору слід залишити без змін.

Рішення суду в частині вирішення питання про судові витрати також слід залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст..316,317,319 ЦПК України колегія суддів ,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 серпня 2010 року в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді викладача кафедри маркетингу та економіко-гуманітарної підготовки 0,36 окладу Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення , яким позов ОСОБА_3 до Інституту підприємництва та перспективних технологій м. Львова про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволити частково.

Зобов»язати Інститут підприємництва та перспективних технологій м. Львова до обов»язкового працевлаштування ОСОБА_3.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: