Апеляційний суд Харківської області
Справа № 22-ц-3265/2010 р. Головуючий 1 ї
Категорія: житлові інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Бурлака І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» червня 2010 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Пшенічної Л.В.,

Суддів: Бурлака І.В., Борової С.А.,

при секретарі: Матвійчуку О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконкому Московської районної ради м. Харкова, Відкритого акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод, Харківської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа-ВФГІРФО Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області про визнання права користування жилим приміщенням, поновлення порушеного права, визнання рішення виконкому Харківської міськради незаконним, визнання ордера на квартиру недійсним, зобовязання надати ордер на квартиру та зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод до ОСОБА_2, треті особи-Москаленко ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення із квартири з наданням іншого житлового приміщення та вселення та зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа-Відкрите акціонерне товариство Харківський підшипниковий завод, опікунська рада Московської районної у місті Харкові ради-про виселення, поновлення порушеного права та вселення у квартиру, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод про визнання права користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 17.07.1977 року вона працювала у відповідача. 17.08.1977 року їй надано житлове приміщення в гуртожитку за адресою: м. Харків, вулиця Тимурівців, 34-Б. З 1988 року вона займала однокімнатну квартиру № 11 за вказаною адресою. З 1982 року вона перебувала на квартирному обліку, черга № 517. Приписом відповідача від 27.04.2005 року їй пропоновано звільнити однокімнатну квартиру № 11 та зайняти кімнату в двокімнатній квартирі № 36 з підселенням, що суттєво погіршило ії житлові умови. Вона неодноразово зверталася до профкому, адміністрації цеху, голові наради директора відповідача з заявами про закріплення за нею квартири № 11, проте їй відмовлено. У квартирі № 11 вона прожила понад 20 років, спірна квартира є ії постійним місцем проживання. Вона сплачувала комунальні послуги, проводила ремонт. Іншого житла у неї немає. У звязку з чим просила суд визнати за нею право користування житловим проміщенням за вказаною адресою та зобовязати адміністрацію та профком відповідача вирішити питання про закріплення за нею цієї квартири та відкрити особовий рахунок.

У травні 2008 року ОСОБА_2 уточнила позов, предявила його до Московського виконкому м. Харкова, виконкому Харківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та посилалася на те, що рішенням № 137/6 від 18.04.2006 року виконкому Московської районної ради АДРЕСА_1 виключені із гуртожитку та Московському райвиконкому та ВАТ ХарП дозволено закріпити за мешканцями площу, яку вони займали, та відкрити особові рахунки. Проте, їй виділено кімнату в квартирі № 36, а квартиру № 11, яку займала вона, закріплено за ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У червні, липні та грудні 2008 року ОСОБА_2 доповнила позов та в кінцевому варіанті просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням, поновити ії порушене право, визнати ордер недійсним, зобовязати Московський РВК м. Харкова видати їй ордер, зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідач ВАТ ХарП позов не визнав, у січні 2009 року подав зустрічний позов та просив суд виселити ОСОБА_2 із квартири №11 та вселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вказану квартиру. У квітні 2009 року ВАТ ХарП уточнив зустрічний позов і просив суд виселити ОСОБА_2 з квартири № 11 та переселити ії до кімнати площею 16,1 кв.м. двокімнатної квартири № 36 у гуртожитку за адресою: вул. Тимурівців,34-Б в місті Харкові.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов не визнали, подали зустрічний позов, в якому просили суд виселити ОСОБА_2 з квартири № 11, переселивши ії до кімнати площею 16,1 кв.м. двокімнатної квартири № 36 у гуртожиток, поновити їх право та вселити їх до квартири № 11. При цьому посилалися на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працювали на ВАТ ХарП відповідно з 1988 та 1986 року. У 1988 році ОСОБА_3 прописана та вселена у гуртожиток. З 1997 року вона, ії донька ОСОБА_5, пізніше ії син ОСОБА_6 перебували на квартирному обліку ВАТ ХарП. Рішенням сумісного засідання адміністрації ВАТ ХарП та профспілкового комітету ВАТ ХарП прийнято рішення про закріплення кв. 11 за нею та ії дітьми, за ОСОБА_2- кімнати площею 16,1 кв.м. у кв. 36 та про відкриття окремих особових рахунків.

Представники відповідача ВАТ ХарП та виконкому Московської районної у м. Харкові ради вимоги ОСОБА_2 не визнали, зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано за нею право користування жилим приміщенням квартири № 11 та визнано спеціальний ордер № 20 від 10.08.2006 року, виданий на імя ОСОБА_3 на право заселення житлової площі в гуртожитку для малосімейних в однокімнатну квартиру № 11 зі складом сімї ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виданий на підставі сумісного засідання адміністрації та профкому АТ ХарП від 13.04.2006 року № 24 недійсним; дозволено ВФГІРФО Московського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2; в задоволенні інших вимог ОСОБА_2 - відмовлено; в задоволенні зустрічного позову АТ ХарП та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАТ Харківський підшипниковий завод подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов-задовольнити. При цьому посилався на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належну оцінку доказам у справі, не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 не знаходиться у ВАТ ХарП на квартирному обліку, ії облікова справа передана до виконкому для постановлення на квартирний облік за місцем проживання за загальною чергою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу ВАТ ХарП задовольнити, рішення суду скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ВАТ ХарП та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що спірну квартиру ОСОБА_2 зайняла правомірно.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 128-129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації та профкому підприємства, установи, організації. На підставі рішення видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, що спірна квартира має статус гуртожитку, (т.1, а.с.174-180,233-237).

Із довідки житлово-комунального відділу ВАТ ХарП від 18.10.2005 року вбачається, що у 1977 році ОСОБА_2 надавалося койко-місце, (а.с.15, т.1). На підставі ордеру-припису від 27.04.2005 року ОСОБА_2 надано кімнату площею 15,7 кв.м. в кв. № 36, (а.с.6, т.1).

Із витягу із протоколу спільного засідання адміністрації та профкому підприємства від 13.04.2006 року вбачається, що за ОСОБА_2 закріплено кімнату площею 16,1 кв.м. в кв. № 36, за ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6- квартиру № 11, (а.с. 37-39).

Із спеціального ордеру № 20 від 10.08.2006 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 на склад сімї з трьох осіб надано спірну квартиру, (а.с.49, т.2).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу ВАТ ХарП підтримали. Оскільки їх вимоги спідпадають з вимогами ВАТ ХарП просили задовольнити зустрічні позови та вселити їх в спірну квартиру.

Посилання ОСОБА_2 на те, що у 1988 році їй надано спірну квартиру за розпорядженням коменданта гуртожитку, судовою колегією не приймаються, оскільки єдиною підставою для вселення на надану жилу площу являється спеціальний ордер. Як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира ОСОБА_2 не надавалася, зайняла вона ії самостійно. Спеціальний ордер на вселення в спірну квартиру отримала ОСОБА_3, за ОСОБА_2 закріплено кімнату площею 16,1 кв.м. в кв. № 36 цього гуртожитку.

Проживання мешканців у гуртожитках регулюються главою 4 ЖК України, яка не передбачає підстав для визнання права користування гуртожитком.

Визнаючи за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням спірної квартири будинку, який має статус гуртожитку, та визнаючи спеціальний ордер № 20 від 10.08.2006 року, виданий на імя ОСОБА_3 на право заселення житлової площі в гуртожитку для малосімейних в однокімнатну квартиру № 11 зі складом сімї ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виданий на підставі сумісного засідання адміністрації та профкому АТ ХарП від 13.04.2006 року № 24 недійсним, суд першої інстанції за відсутністю права вимоги та правових підстав щодо цього задовольнив позов ОСОБА_2 та безпідставно відмовив в задоволенні зустрічних позовів.

Враховуючи, що спірна квартира надана відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6П з додержанням вимог закону, а ОСОБА_2, зайняла ії неправомірно, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 має бути виселена зі спірної квартири з вселенням ії до кімнати 16,1 кв.м. двокімнатної квартири № 36 у гуртожитку, а відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вселені у спірну квартиру.

Твердження представника ОСОБА_2 стосовно того, що так як спірна квартира була зайнята, тому ВАТ ХарП не мав права видавати спеціальний ордер відповідачам, судовою колегією також не приймаються, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 на законних підставах зайняла спірну квартиру, матеріали справи не містять.

Що стосується вимог ОСОБА_2 щодо зобовязання виконкому Московської районної у місті Харкові ради видати їй ордер на спірну квартиру, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив їй в задоволенні позову в цій частині, але помилково послався на те, що право користування у ОСОБА_2 на спірну квартиру існувало, хоча права користування жилим приміщенням в гуртожитку ОСОБА_2 взагалі не набула.

Встановивши, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія вважає за необхідне відповідно до ч.2.ст.314 ЦПК України ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2- відмовити, зустрічний позов ВАТ «ХарП» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6П задовольнити.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.2.ч.1.ст. 307, п.3.ч.1.ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод- задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2010 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Іванівни-відмовити.

Зустрічний позов Відкритого акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод-задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_3, вселивши ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_3 до кімнати 16,1 кв.м. двокімнатної квартири № 36 у гуртожитку за адресою: вулиця Тимурівців, № 34-Б у місті Харкові.

Вселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_4.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: