Справа №22-ц-3732/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

28 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Попруги С.В,,

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2010 року

у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції в Сумській області, про визнання неправомірними дій державного виконавця, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2010 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця відмовлено.

Зазначену ухвалу ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу на неправомірні дії органу державної виконавчої служби.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дослідив обставини щодо вчинення виконавчих дій з опису та арешту нерухомого майна, а саме: квартири № 20 по І-ому пров. Маяковського, 2-а в м.Ромни, що є предметом іпотеки, які проведені без згоди органу опіки та піклування, оскільки разом з ним в квартирі мешкає і неповнолітня дочка, а також в порушення вимог ст.56 Закону України „Про виконавче провадження йому не була забезпечена можливість, як боржнику, самостійно визначити майно, на яке слід звернути стягнення в першу чергу, а не відразу звертати стягнення на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з насупного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі кредитного договору від 16 липня 2008 року Закритим акціонерним товариством «ОПТ Банк» ОСОБА_1 було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 28420 доларів США на термін до 16 липня 2023 року. На забезпечення виконання зобовязань щодо укладеного договору кредиту ОСОБА_1 надав Банку в іпотеку квартиру № 20, загальною площею 63,2 кв. м. в м. Ромни по 1-ому провулку Маяковського, 2А, майновим поручителем якого була його дружина ОСОБА_2, яка зобовязувалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 боргових зобовязань перед Банком.

Попередньо, рішенням Роменського міського виконавчого комітету Сумської області від 03 липня 2008 року на підставі протоколу опікунської ради від 19 травня 2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на укладення договору іпотеки на спірну квартиру, користувачем якої є малолітня ОСОБА_3, для отримання кредиту Банку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку стягнуті заборгованість по зазначеному кредитному договору в розмірі 234289 грн. 59 коп. та понесені судові витрати.

13 липня 2009 року Роменським відділом ДВС було відкрито виконавче провадженні за вищевказаним виконавчим листом та надано термін для добровільного виконання рішення до 27 липня 2009 року, що не було виконано, у звязку з чим постановою Роменського відділу ДВС від 03 вересня 2009 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 із забороною здійснювати відчуження будь - якого його майна.

29 жовтня 2009 року державним виконавцем Черноус К.К. з участю понятих описано і арештовано в рахунок виконання виконавчого листа квартиру № 20, загальною площею 63,2 кв. м. в м. Ромни по 1-ому провулку Маяковського, 2А, належну боржнику.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, місцевий суд виходив з правомірності дій державного виконавця при проведенні опису та арешту нерухомого майна ОСОБА_1, як боржника у виконавчому провадженні, а саме квартири № 20, загальною площею 63,2 кв.м. в м.Ромни по 1-ому провулку Маяковського, 2А.

З таким висновком місцевого суду погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам ст.ст. 50, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 7, 12 Закону України «Про іпотеку», п.п. 6.1., 6.2 договору іпотеки (майнова порука від 16 липня 2008 року), п.п. 2.1.2, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 13 грудня 1999 року № 745, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158.

Посилання апелянта на те, що для проведення опису та арешту спірної квартири потрібна була згода органу опіки та піклування через те, що цим порушується право користування квартирою малолітньої дитини, на думку колегії суддів не є переконливими, оскільки норми спеціального Закону України „Про виконавче провадження не передбачають отримання такої згоди під час провадження примусвого виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, матеріалами справидоведено, що майнові права малолітньої дитини на спірну квартиру відсутні, що також не потребує захисту її прав та інтересів з боку органів опіки та піклування.

Доводи апелянта про те, що, йому в порушення вимог ст. 56 Закону України „Про виконавче провадження не надали можливості, як боржнику, самостійно визначити рівноцінне за своєю вартістю майно для опису та його арешту, що є істотним порушенням його прав, як учасника виконавчого провадження, колегія суддів також вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.ст.18, 52,62-1 Закону України „Про виконавче провадження ЗАТ „ОТП-Банк, як стягувач у виконавчому провадженні та іпотекодержатель нерухомого майна, звернувся до органу виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення місцевого суду від 28 квітня 2009 року саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на спірне нерухоме майно, а тому усі подальші виконачі дії були спрямовані на арешт і наступну реалізацію обєкта іпотеки для задоволення першочергових вимог вказаного вище банку.

Що стосується звернення стягнення на напівпричіп, на чому наголошується в апеляційній скарзі, то такий довід спростосується матеріалами справи, в тому числі і даними про те, що на момент опису виконавцем нерухомого майна напівпричіп знаходився в іншому населеному пункті і в іншої особи.

Таким чином, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про правомірність дій державного виконавця відповідає вимогам закону.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, п.4 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: