Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-2514/2010 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 19, 22 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2010 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Вініченка Б.Б.

суддів Бондаренка СІ.. ОСОБА_3

при секретарі Голобородько СО.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним (удаваним), розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на частину будинковолодіння та за зустрічним позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будинковолодіння, усунення перешкод в користуванні будинковолодінням та вселення в житловий будинок.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її представника , колегія суддів, -

встановила:

ОСОБА_7, в інтересах ОСОБА_5, звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_5 є інвалідом першої групи, який потребує постійного стороннього догляду. З метою забезпечення такого догляду 30 листопада 1993 року ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_6 договір дарування належної йому на праві власності 1/4 частини частини будинковолодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані на земельній ділянці 1000 кв.м. по вул. Щорса. 49, м.Умані.

ОСОБА_6 тривалий час сумлінно виконувала свої обов'язки по догляду за ОСОБА_5, але останнім часом відмовилась від взятих на себе обов'язків, в зв'язку з чим ОСОБА_5 просив договір дарування визнати як договір довічного утримання, який розірвати в зв'язку з неналежним виконанням набувачем обов'язків за таким договором та визнати право власності за ним на 1/4 частину будинковолодіння по вул. Щорса, 49 м.Умань.

В квітні 2008 року ОСОБА_5 нотаріально скасував доручення, видане ним ОСОБА_7 на представництво його інтересів, і в подальшому доручив представництво своїх інтересів адвокату ОСОБА_8, яка підтримала в суді першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_5 та просила задоволити позов.

Ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 8 травня 2008 року ОСОБА_4 визнаний зацікавленою особою по справі.

В попередньому судовому засіданні районного суду 26 грудня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будинковолодіння, усунення перешкод в користуванні будинковолодінням та вселення в житловий будинок, посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 27 квітня 1979 р. по 18 липня 2007 р., в якому мають двох дітей - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку Олену, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За період спільного проживання, за його особисті кошти було проведено капітальний та відновлювальні ремонти з перебудовою житлового будинку № 49, по вул. Щорса м Умані, який як спадок від своїх покійних батьків в частинах отримала його колишня дружина ОСОБА_6 та її брат ОСОБА_5 у 1980 році.

Оскільки спірний будинок був глинобитним, мав у собі 4 кімнати, що складали житлову площу 60 кв.м., мав пічне опалення і не був придатний для проживання, враховуючи те, що разом із ними мешкав в даному будинку брат відповідачки - ОСОБА_5, який є інвалідом 1 групи і потребує сторонньої допомоги.

Господарські споруди домоволодіння знаходились в аварійному стані, тобто не були придатні для використання і їх прийшлось зносити та будувати на їх місці нові, про що свідчать дозволи Уманського міськвиконкому. Будівельні роботи господарських споруд в домоволодінні по вул. Щорса, 49 м. Умані він здійснював за свої особисті кошти, наймав працівників - будівельників, з якими проводив розрахунки.

18 лютого 1983 року його колишня дружина ОСОБА_6 та ОСОБА_5, на його пропозицію уклали договір про порядок користування та поділ житлового будинку між учасниками спільної власності, а в 1993 році ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 1/4 частину належної йому частки будинку. Таким чином у нього виникли гарантії щодо права спільної часткової власності на будинок № 49 по вул. Щорса м. Умані, як у члена сім'ї.

На протязі проживання однією сім'єю з відповідачкою він одноособово здійснював будівельні роботи, оскільки дружина довгий час ніде не працювала, а тому йому весь час приходилось займатись забезпеченням сім'ї та пристосуванням житлового будинку і господарських споруд для комфортного проживання. Все це він проводив за власні кошти.

З цією метою у 1983 році він найняв працівників - будівельників, які за його особисті кошти укріпили фундамент будинку, добудували до нього ванну кімнату, кухню та прихожу, замінили вікна та двері, підвели водопостачання та каналізацію, змонтували водяне опалення будинку та облаштували у всьому будинку підлогу. Дружина у цей час знаходилась у відпустці по догляду за дитиною і ніяких прибутків не отримувала, її брат ОСОБА_5 є інвалідом 1-ї групи і весь час лежав.

У 2005 році він за особисті кошти виготовив робочий проект газопостачання житлового будинку по вул. Щорса, 49 м. Умані та за свої кошти, використовуючи працю найманих працівників, реалізував його. Крім того у 2005 році ним, за його власні кошти були виконані такі будівельні роботи: укріплення фундаменту по периметру будинку, укріплення стін будинку (обкладення цеглою). В будинку були замінені перестінки та зроблений євроремонт, що включає в себе виконання комплексу будівельних робіт. Було перебудовано підвальне приміщення будинку та обладнане „Джакузі", санвузол і котельне приміщення. Відповідачка ОСОБА_6 весь цей час, аж до розірвання шлюбу, його запевняла, що щодо житлового будинку він має рівні права на власність, а після того як ОСОБА_5 подарував і свою частину домоволодіння, ОСОБА_6 йому повідомила, що згідно до законодавства він з нею має рівні права на домоволодіння. Ці обставини вплинули на те, що він не ставив питання перед відповідачкою про поділ нерухомого майна аос виділення йому його частки.

Після розірвання шлюбу ситуація змінилася. ОСОБА_6 перестала допускати його до спірного домоволодіння, створювала перешкоди в користуванні спірним майном, оскільки замінила на вхідних дверях будинку та господарських споруд замки.

безпідставно зверталась із заявами до міліції, не віддавала йому його речі, і таке інше. Вважає, що його незаконно позбавлено конституційного права власності на житло, оскільки після розірвання шлюбу з відповідачкою і по теперішній час він змушений проживати у приміщенні магазину по вул. Уманській, 1, яке не пристосоване для житла. В ситуації, що склалася він не може в повній мірі реалізувати свої права, фактично пропрацювавши весь свій вік та турбуючись про своїх дітей і дружину, він залишився без житла.

Вважаючи, що домоволодіння по вул. Щорса, 49 м. Умані перебуває у його частковій власності, ОСОБА_4 змушений був звернутись до суду і просив визнати за ним право спільної сумісної власності на домоволодіння, що розташоване по вул. Щорса, 49 м. Умані Черкаської області, зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому перешкод в користуванні домоволодінням, що розташоване по вул. Щорса, 49 м. Умані Черкаської області та вселити його в даний будинок, відмовити позивачу ОСОБА_5 в задоволенні його позовних вимог, а саме: визнанні договору дарування 1/4 частини будинку від 30.11.1993 р. та визнанні за ним права власності на 1/4 частину будинку по вул. Щорса, 49 м. Умані.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Договір дарування від 30 листопада 1993 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в м. Умані по вул. Щорса, 49 визнано договором довічного утримання та розірвано.

Все майно, передане ОСОБА_5 у власність ОСОБА_6 1 за цим договором, а саме: кімната 1-6 площею 12,1 кв.м, кімната 1-7 площею 11,6 кв.м, сарай „Д", передано у власність ОСОБА_5.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будинковолодіння, усунення перешкод в користуванні будинковолодінням та вселення в житловий будинок відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить скасувати його як незаконне та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, заслухавши учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Згідно до вимог ч. 1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з держанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим на зібраних по справі доказах і виповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги були предметом судового розгляду. Суд дав їм належну юридичну оцінку і вони не дають підстав для його відміни або зміни.

Керуючись ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313, 314, 315 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/