Справа №22-ц-104/09 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Рибалки В.Г.

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

та осіб, які беруть участь у справі представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Роменське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Проскурня Лариса Іванівна, про визнання договору купівлі - продажу квартири частково недійсним, усунення перешкод користування гаражем ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення ОСОБА_1, ОСОБА_2 оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, апелянти, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин справи, просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтів ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, відповідачу ОСОБА_4 про залишення рішення, як законного та обґрунтованого, без зміни, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог позовної заяви, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, у 1957 році державним підприємством Полтавського відділку Південної залізниці Кременчуцької дільниці цивільних споруд в будинку управління № 51 батькам позивачки ОСОБА_1 була надана квартира АДРЕСА_1.

У 1962 році у дворі зазначеного будинку ними (батьками) без належного дозволу була побудована літня кухня з льохом (погребом), а в 1964 році - цегляний гараж літ. «Д». У 1979 році батьки позивачки розлучилися і через рік ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_7, після чого квартира у тому ж будинку була розділена і сімя батька стала проживати в окремій квартирі, яка в послідуючому отримала номер 5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 (батько позивачки), ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8 (мати позивачки).

Рішенням Роменського міськвиконкому від 25 грудня 1996 року за №425 саме домоуправлінню № 51 видано правовстановлюючі документи на самовільно побудовані гараж, літню кухню з льохом на території домоволодіння АДРЕСА_1, а в Генеральному плані земельної ділянки за зазначеною адресою від 26 лютого 1997 року вказано про надання дозволу на видачу технічних документів домоуправлінню №51 на побудовані без встановленого дозволу гараж та літню кухню з льохом.

Після смерті ОСОБА_8 (матері) позивачка ОСОБА_1 26 травня 2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину за Законом на спадкове майно, яке складалося з: 1/3 частини квартири за № 4, житловою площею 15, 2 кв.м., загальною площею 42, 5 кв.м. корисною площею 42,5 кв.м., що знаходиться в м. Ромни по вул. Маяковського в будинку за № 24, за якою числиться: частина сіней - А1, а, веранда а1, частина сараю -Б1, літня кухня - Е, погріб під кухнею, вказана частина якої належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 7 дистанції цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці 09 грудня 1998 року та зареєстрованого в Роменському МБТІ за №158 в реєстровій книзі за № 62. Після приватизації, тобто з 09 грудня 1998 року, квартира позивачів, яка значилась під № 1, отримала нумерацію за № 4 і за ОСОБА_1 значиться на праві власності 2/3 зазначеної квартири, а за ОСОБА_2 - 1/3 частина (а.с.22,33).

Квартира АДРЕСА_2 ОСОБА_7 була приватизована у 1998 році і за нею, наряду з іншим нерухомим майном, зареєстровано гараж літ. «Д», про що зазначено у виконаному замовленні Роменського МБТІ станом на вересень 1998 року (а.с.69-70).

За договором купівлі - продажу від 10 вересня 1998 року ОСОБА_7 продала квартиру АДРЕСА_2 разом з гаражем та іншим нерухомим майном ОСОБА_9, яка у свою чергу за договором міни від 22 жовтня 1999 року провела обмін зазначеної квартири з гаражем літ « Д» та з іншим нерухомим майном з ОСОБА_10, а за договором купівлі - продажу від 08 лютого 2001 року ОСОБА_10 продав цю квартиру відповідачці ОСОБА_4, також разом з гаражем літ. «Д» (а.с.71-72, 73-74, 75-76).

За даними Роменського МБТІ квартира № 5 на даний час зареєстрована за ОСОБА_4 і до вказаної будівля належить гараж «Д» (а.с.42).

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведено тих обставин та докази, які ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Згідно з Цивільним кодексом УРСР (1963 року), який діяв на час виникнення спірного правовідносин, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 48 58 ЦК УРСР (1963 року)), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 145 ЦК УРСР (1963 року)).

ОСОБА_1, ОСОБА_11 звернулися з позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним з підстав його невідповідності вимогам закону та усунення перешкод в користування гаражем.

Право звернення до суду із вимогою про визнання правочинів недійсними мають сторони, між якими укладено правочини, та інші особи, безпосередньо права яких порушено.

За матеріалами справи, позивачі не є стороною в спірному договорі купівлі-продажу жилого приміщення разом з гаражем від 08 лютого 2001 року і безпосередньо їх цей правочин не зачіпає, оскільки вони не довели, що вказаним договором в частині придбання відповідачкою гаража порушуються їх права і обовязки власників того обєкта нерухомості, тому їх неіснуюче право у визначений ними спосіб захисту не підлягає.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_11 в апеляційній скарзі про те, що суд необґрунтовано ухвалив рішення по справі, ґрунтуються лише на їх припущеннях і матеріалами справи не підтверджується.

Згадка в листі керівника будинкоуправління № 51 від 09 листопада 2001 року на а.с.19 про те, що до квартири АДРЕСА_4 відноситься і гараж, а також нанесення гаража за літ. «Д» на Генеральному плані садиби по АДРЕСА_1, що знаходиться в технічному паспорті на квартиру позивачів (а.с.26-27,28), на чому наголошується в апеляційній скарзі, не є доказами належності їм на праві власності спірного обєкта нерухомості з підстав відсутності відповідного правовстановлюючого документа з цього приводу.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції за їх безпідставністю.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314, ч.1 п.1 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена на протязі двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: