Справа №22-ц-538/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Попруги С.В.

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2010 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі-ТОВ «Укрпромбанк») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2010 року позов ТОВ «Укрпромбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 171/ ФКВ-07 від 06 квітня 2007 року в розмірі 320614 грн. 26 коп., у тому числі заборгованість за кредитним договором в розмірі 316657 грн. 92 коп. та 3956 грн. 34 коп. пені за порушення строків платежу, а також стягнуто на відшкодування витрат по оплаті судового збору - 1700 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн.

Указане вище рішення відповідач оскаржив в апеляційному порядку в частині стягнення з нього пені в розмірі 3956 грн. 34 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповноту зясування причин неналежного виконання ним зобовязання, а саме: на неврахування кризових процесів в економіці України, порушення судом норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення в частині розміру пені, що підлягає стягненню, змінити, постановивши нове про відмову в задоволенні цієї вимоги в поновму обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно не застосував норму ч.3 ст. 551 ЦК України та не врахував, що причиною порушення строків платежів стала фінансова криза, настання якої не залежало від його волі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ТОВ «Укрпробанк» - ОСОБА_2 про залишення рішення, як законного і обгрунтованого, без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до кредитного договору № 171/ФКВ-07 від 06 квітня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 40000 (сорока тисяч) доларів США під 14,6 відсотків річних, комісії за надання кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту, строком на 180 місяців з кінцевим терміном погашення кредиту 05 квітня 2022 рік. (а.с. 6-12).

Пунктом 5.2 цього договору передбачено, що у випадках порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій позичальник сплачує боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктами 4.3.1, 6.2 кредитного договору банку надано право достроково вимагати повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій при невиконанні зобовязання позичальником.

Зобов'язання ОСОБА_1 по укладеному кредитному договору було забезпечене договором іпотеки від 06 квітня 2007 року, предметом якої є чотирикімнатна квартира, загальною площею 79,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2003 року (а.с. 20, 21).

Порушуючи умови кредитного договору, ОСОБА_1 у повному обсязі не виконує своїх зобовязань по погашенню кредиту та сплаті нарахованих процентів, про що свідчать розрахунок боргу та періодичність його платежів (а.с.25-31), а також письмові вимоги банку про повернення боргу за кредитним договором, які відповідачем залишились проігноровані (а.с.22,23,24).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в частині стягнення пені на суму 3956 грн. 34 коп., суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконував належним чином зобовязання по кредитному договору, порушив його вимоги щодо повноти та своєчасності оплати кредитної заборгованості, а тому суд застосував наслідки порушення зобовязання, а саме: стягнув пеню як різновид штрафної договірної санкції.

Колегія суддів знаходить такий висновок суду обґрунтованим.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначені підстави виникнення права на неустойку, а саме: невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України під порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне

виконання).

Статтею 611 ЦК України, п.п.5.1, 5.2 кредитного договору встановлена відповідальність за порушення зобовязання і зазначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій позичальник сплачує боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

При постановленні рішення в частині стягнення пені місцевим судом враховані всі вищевикладені вимоги, вірно визначено характер правовідносин між сторонами, тому висновок суду про стягнення договірної пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочки, є вірним.

Посилання апелянта на помилкове незастосування судом норми ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені є непереконливим, оскільки розмір пені не є значним в порівнянні до суми основного боргу по кредитному договору. Також для вирішення цього питання судом вірно врахована ступінь виконання зобовязання відповідачем, який допустив заборгованість за кредитом на суму 35333, 38 доларів США.

Крім цього, апелянт не навів тих фактичних обставин, які б мали істотне значення для зменшення розміру нарахованої пені, якими не можуть бути вплив фінансової кризи, на що він посилається в апеляційній скарзі.

Наведений розрахунок боргу по кредитному договору щодо обрахунку пені, відповідає вимогам укладеного правочину та сумнівів щодо його неправомірності у колегії суддів не викликає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять посилань на такі порушення норм матеріального та процесуального права, що б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: