Справа № 2-7604/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Роїк Д.Я.,

при секретарі Гриценко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати Договір купівлі- продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р., а саме квартири АДРЕСА_1, укладений між нами, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований Одеською Новою Біржею в журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості під номером 557/99 від 24.06.1999 г. - дійсним.

При цьому посилається на те, що «24» червня 1991 року, між нею, ОСОБА_1, діючою від свого імені, та від імені і в інтересах свого, на той час, неповнолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 було укладено біржовий Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), який було зареєстроване на Одеській Новій Біржі в журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості під номером 557/99 від 24.06.1999 г.

Предметом зазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна є квартира АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат житловою площею 28,1 кв.м., загальною площею 44,9 кв.м., коридору, санвузла, кухні та комірчини.

Сторони за зазначеним Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р., як продавець - ОСОБА_3, так і я, покупець - ОСОБА_1 під час його укладення досягли взаємної згоди за усіма істотними умовами договору, виконали свої зобовязання. Так, ОСОБА_1 було передано ОСОБА_3 6435 (шість тисяч чотириста тридцять пять) гривень, який в свою чергу фактично передав їй вищевказану квартиру та документи на неї.

19 липня 1999 року право власності за зазначеним біржовим Договором купівлі продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р. було належним чином зареєстроване в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Після отримання грошей та передачі квартири, ОСОБА_3 виїхав на постійне проживання за межі України в невідомому нам напрямку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1999 р. постійно проживають в придбаній квартирі, що підтверджується Випискою з домової книги про склад сімї та прописку (довідка форма 1) №40 від 03.09.2010 р.

На теперішній час, ОСОБА_1 має намір подарувати належну їй частку в квартирі АДРЕСА_3 її синові ОСОБА_2 Проте зясувалося, що нотаріуси відмовляються від нотаріального посвідчення правочину у зв'язку з тим, що біржовий Договір купівлі продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р. за яким мені належить 1/2 частка в зазначеній квартирі, - не було посвідчено нотаріально та одним із сторін в ньому був, на той час ще неповнолітній, мій син.

Представник позивачки та позивач надали суду заяви, в яких позовні вимоги повністю підтримали, просили розглянути справу за їх відсутності, та ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду був сповіщений

належним чином через засоби масової інформації, тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та з урахуванням вимог ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, «24» червня 1991 року, між позивачкою, діючою від свого імені, та від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем було укладено біржовий Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), який було зареєстроване на Одеській Новій Біржі в журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості під номером 557/99 від 24.06.1999 г.

Предметом зазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна є квартира АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат житловою площею 28,1 кв.м., загальною площею 44,9 кв.м., коридору, санвузла, кухні та комірчини.

Сторони за зазначеним Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р., під час його укладення досягли взаємної згоди за усіма істотними умовами договору, виконали свої зобовязання. Так, ОСОБА_1 було передано ОСОБА_3 6435 (шість тисяч чотириста тридцять пять) гривень, який в свою чергу фактично передав мені вищевказану квартиру та документи на неї.

19 липня 1999 року право власності за зазначеним біржовим Договором купівлі- продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р. було належним чином зареєстроване в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Після отримання грошей та передачі нам квартири, відповідач виїхав на постійне проживання за межі України в невідомому нам напрямку.

Позивачі з 1999 року проживають в придбаній квартирі, що підтверджується Випискою з домової книги про склад сімї та прописку (довідка форма 1) № 40 від 03.09.2010 р.

На теперішній час, ОСОБА_1 має намір подарувати належну їй частку в квартирі АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_2 Проте зясувалося, що нотаріуси відмовляються від нотаріального посвідчення правочину у звязку з тим, що біржовий Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р. за яким позивачці належить 1/2 частка в зазначеній квартирі, - не було посвідчено нотаріально та одним із сторін в ньому був, на той час ще неповнолітній.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості стало обовязковим починаючи з 1 січня 2004 року у звязку із вступом в силу нового Цивільного Кодексу України, на підставі якого видано Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004 р., яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину.

Таким чином, виникла ситуація в якій позивачка не може реалізувати своє законне право власності, а саме розпорядитися належною їй часткою в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України № 1956-Х11 «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, та угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Таким чином, на час укладення біржового Договору купівлі продажу нерухомого майна № 557/99, а саме 24.06.1999 р., - було додержано вимоги законодавства щодо форми договору.

Окрім того, 19 липня 1999 року зазначений договір, як підставу виникнення нашого

права власності на зазначену квартиру, було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».

Відповідно до ч.2 ст. 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Під час укладення біржового Договору купівлі продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р., сторони досягли взаємної згоди за усіма істотними умовами договору, виконали свої зобовязання, що підтверджується змістом самого Договору та подальшою реєстрацією права власності в КП «ОМБТІ та РОН» і проживанням в зазначеній квартирі.

Згідно із ст.15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ч. 1 ст.16 Цивільного Кодексу України закріплює право кожного на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, суд вважає можливим позов ОСОБА_1, ОСОБА_1 С.1. - задовольнити , визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, нерухомості під номером 557/99 від 24.06.1999 г. на Одеській товарній біржі між ОСОБА_1, що діяла в інтересах» неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - дійсним.

Куруючись ст.ст. 203, 204, 209, 220, 655, 656 ЦК України, ст.ст. З, 10, 11, 60, 62, 130, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 557/99 від 24.06.1999 р., а саме квартири АДРЕСА_1, укладений між нами, ОСОБА_1, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Роїк Д.Я