Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-23/10
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Шинкаря А.О.

при секретарі - Брейкіній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Броварська міська рада Київської області, виконавчий комітет Броварської міської ради, відділ Держкомзему в м. Броварах, Комунальне підприємство Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на господарські споруди, визнання належним землекористувачем та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Броварська міська рада Київської області, виконавчий комітет Броварської міської ради, відділ Держкомзему в м. Броварах, Комунальне підприємство Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» про відновлення меж земельної ділянки, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самовільно побудованих господарських будівель, усунення порушень права користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що його батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мали в постійному користуванні присадибну земельну ділянку площею 0,2502 га по вул. Кірова, 49 в м. Бровари Київської області.

Рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області № 3 від 17 січня 1957 року ОСОБА_1 надано під забудову жилого будинку земельну ділянку розміром 600 кв.м. по провулку Кірова, 2 (нині пров. Семашко,2) із земельних лишків ОСОБА_3

Житловий будинок був повністю закінчений будівництвом та введений в експлуатацію 09 вересня 1963 року, що підтверджується актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння. В зазначений акт також був включений і сарай площею 45,0 кв.м. зі шлакобетону, позначений на плані БТІ літерою «Б», який був побудований в 1963 році на земельній ділянці ОСОБА_3

З вказаного часу позивач постійно користується, як побудованим будинком, так і сараєм, використовуючи його в якості гаражу, тому в подальшому - в технічних паспортах на домоволодіння за 1989 та 2004 роки, вказаний сарай, 1963 року побудови, зареєстрований як «гараж».

У 1969 році помер батько позивача - ОСОБА_3, після смерті якого спадщину прийняла його дружина (мати сторін) ОСОБА_4, фактично вступивши в управління та володіння житловим будинком по вул. Кірова, 49 в м.Бровари, оскільки постійно проживала і користувалася ним.

27 листопада 1980 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: два сараї по вул. Кірова, 49 в м. Бровари та свідоцтво про про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного домоволодіння.

У 1987 році ОСОБА_4 померла, залишивши заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_2, яка 11 травня 1988 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями: огорожа по вул. Кірова, 49 в м. Бровари.

Позивач зазначає, що сарай (гараж), який був збудований у 1963 році на земельній ділянці батьків, не ввійшов до складу спадщини за заповітом, оскільки і покійні батьки, і відповідачка ОСОБА_2 визнавали, що сарай (гараж) був збудований ним. Тому вважає, що ОСОБА_2 успадкувала лише житловий будинок, а він фактично прийняв у спадщину сарай та деревяну прибудову до нього, яку в 1988 році розібрав та побудував на її місці сарай із цегли, зареєструвавши у 1989 році ці споруди в БТІ, як гараж «Б» та сарай «Д». В звязку з цим, просив встановити факт прийняття спадщини та визнати за ним право власності на гараж площею 45,0 кв.м., 1963 року побудови, позначений на плані літерою «Б» та самовільно прибудований до нього сарай площею 13,0 кв.м., позначений на плані літерою «Д».

Також позивач зазначає, що після прийняття спадщини, між ним та відповідачкою за спільною згодою проведено розподіл земельної ділянки батьків, відповідно до якого, в його користування відійшла земельна ділянка площею 0,088 га, на якій розташований гараж, а в користування відповідачки перейшла земельна ділянка площею 0,104 га. У 1988 році відповідачка за погодженням з ним встановила паркан у вигляді металевої сітки-рабиці, якою відмежувала свою частину земельної ділянки. З цього часу позивач користується земельною ділянкою площею 0,148 га, тому просить визнати його належним землекористувачем зазначеної земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_2, а тому у ОСОБА_1 не виникло права на прийняття спадщини за законом. Крім того, ОСОБА_4 не мала права власності на спірний сарай-гараж, а тому він не ввійшов до складу спадщини.

Відповідачка не погоджуючись з основним позовом, предявила зустрічний позов про відновлення меж земельної ділянки, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самовільно побудованих господарських будівель, усунення порушень права користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що з переходом права власності на житловий будинок по вул. Кірова, 49 в м. Бровари після смерті матері до неї перейшло право користування і земельною ділянкою в розмірі 0,1902 га, а ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки, право користування якою належить їй, і самовільно збудував на ній господарські споруди.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основний та зустрічний позов не підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на будівлі № 196 від 30 вересня 1958 року ОСОБА_5 належало домоволодіння по вул. Кірова, 49 в м. Бровари, розташоване на земельній ділянці площею 0,2502 га.

Згідно рішення виконкому Броварської міської ради Київської області № 3 від 17 січня 1957 року, ОСОБА_1 надано під забудову жилого будинку земельну ділянку розміром 600 кв.м. по провулку Кірова, 2 (нині пров. Семашко,2) із земельних лишків ОСОБА_3

Згідно акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 09 вересня 1963 року, будівництво будинку по вул. Семашко,2 в м. Бровари розпочато в 1958 році, закінчено в 1963 році. На даний час в БТІ не зареєстровано право власності на зазначений будинок.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер 02 травня 1969 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3, спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_4, отримавши 27 листопада 1980 року свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: два сараї по вул. Кірова, 49 в м. Бровари та свідоцтво про про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного домоволодіння.

Згідно заповіту, посвідченого 27 листопада 1980 року державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2.

24 вересня 1987 року ОСОБА_4 померла, що підтверджуєтьсся свідоцтвом про смерть.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4, 16 березня 1988 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і 11 травня 1988 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: загорожа по вул. Кірова, 49 в м. Бровари.

Беручи до уваги наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на господарські споруди, оскільки вважає їх безпідставними, такими, що не грунтуються на законі, оскільки в звязку із заповітом у нього не виникло права на спадщину за законом, крім того, зазначені споруди, як вбачається з матеріалів спадкової справи, не входили до складу спадкового майна ОСОБА_4

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1 про визнання належним землекористувачем земельною ділянкою площею 0,148 га, оскільки він не набув у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою в зазначеному розмірі.

Що стосується позовних вимог по зустрічному позову про відновлення меж земельної ділянки, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самовільно побудованих господарських будівель, усунення порушень права користування земельною ділянкою, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки позивачкою по зустрічному позову на підтвердження права на земельну ділянку не надано документів, які згідно із законодавством можуть підтверджувати таке право, а, на думку суду, до одержання таких документів особа не має підстав вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

При цьому суд виходить з того, що спір про право на землю при переході права власності на будівлю слід вирішувати виходячи з положень земельного законодавства, яке було чи є чинним на час переходу права власності на будівлі.

Чинна до 15 березня 1991 року ст. 90 ЗК УРСР 1970 року (який діяв на час переходу права власності на житловий будинок до ОСОБА_2Ф.) передбачала, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах, що перевищують діючі, за новим власником будинку могла бути закріплена земельна ділянка, виходячи з норм, установлених ст. 88 ЗК УРСР 1970 року, за якою в містах, де допускалось індивідуальне житлове будівництво, надавалися для цієї мети земельні ділянки площею від 0,03 до 0,06 гектара з урахуванням місцевих умов незалежно від кількості членів сім'ї.

Таким чином, суд вважає, що в користування ОСОБА_2 могла перейти земельна ділянка площею не більше 0,06 га.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що ОСОБА_2 не набула права користування земельною ділянкою площею 0,1902 га в порядку встановленому діючим законодавством на час переходу до неї права власності на будинок, а тому не має підстав вимагати усунення порушень права користування земельною ділянкою, в звязку з чим суд і відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 20-22, 88, 90 ЗК України (1970 р.), ст.ст. 152, 155 ЗК України (2001 р.), ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, треті особи: Броварська міська рада Київської області, виконавчий комітет Броварської міської ради, відділ Держкомзему в м. Броварах, Комунальне підприємство Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на господарські споруди, визнання належним землекористувачем відмовити.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1, треті особи: Броварська міська рада Київської області, виконавчий комітет Броварської міської ради, відділ Держкомзему в м. Броварах, Комунальне підприємство Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» про відновлення меж земельної ділянки, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самовільно побудованих господарських будівель, усунення порушень права користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та поданням після цього апеляційної скарги протягом двадцяти днів.

Суддя: Шинкар А.О.