АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю: позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7 акціонерного товариства «Кривбасзалізорудком» ОСОБА_8

представника відповідача ОСОБА_7 акціонерного товариства «ЦГЗК» - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_7 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_7 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_7 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ВАТ «Кривбасзалізорудком»), ОСОБА_7 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом 27 років 2 місяців він працював на підприємствах відповідачів у шкідливих підземних умовах праці.

28.10.1986р. з ним на підприємстві стався нещасний випадок, за фактом якого було складено акт №36 за формою Н-1 від 30.10.1986р.

Висновком МСЕК від 1987р. йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15%. Страхові виплати йому виплачувало ВАТ «ЦГЗК», але в 1999 році страхові виплати підприємством були припинені.

Вважає, що робота протягом 27 років 2 місяців в умовах тяжкої фізичної праці і запиленості повітря призвели до професійного захворювання.

Висновком МСЕК від 25.02.2008р. повторно визначена втрата професійної працездатності у звязку з нещасним випадком на виробництві у розмірі 15%. При переогляді у 2009 році встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% (повторно 15%- у звязку з травмуванням і первинно 45% - у звязку із профзахворюванням).

Просив стягнути з ВАТ «ЦГЗК» 46746грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та витрати на допомогу адвоката в сумі 40грн., з ВАТ «Кривбасзалізорудком» - 79254грн. і витрати на допомогу адвоката в сумі 400грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. На його користь з ВАТ «ЦГЗК» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 20тис. грн., з ВАТ «кКривбасзалізорудком» 30тис.грн.

Стягнуто з ВАТ «ЦГЗК», ВАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_5 по 400грн. з кожного за надані юридичні послуги та судові витрати.

В апеляційній скарзі ВАТ «ЦГЗК» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального і порушенням вимог процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, що позивач розраховуючи відсоток відповідальності ВАТ «ЦГЗК» припустився помилки, оскільки зарахував до часу роботи в шкідливих умовах зайвий 61 місяць і співвідношення часу роботи у шкідливих умовах праці на ВАТ «ЦГЗК» буде становить 18,4%, а на ВАТ «Кривбасзалізорудком» - 81,6%.

Також, відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізорудком» також просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального і порушенням вимог процесуального права.

Відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди.

Також, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України та не враховано положення п.п 4.2 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ВАТ «ЦГЗК» і ВАТ «Кривбасзалізорудком» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 1981 по 1998 рік працював на різних посадах ш. ім. Орджонікідзе РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда», з 1991 по теперішній час підприємстві ВАТ «ЦГЗК» , в тому числі зі шкідливими та важкими умовами праці.

Висновком МСЕК від 16.04.2009р. встановлено первинно 45% по професійному захворюванню і 15% повторно по трудовому каліцтву (а.с. 20).

Актом № 1 розслідування професійного захворювання від 26.02.2009 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Тернівського району м. Кривого Рогу 27.02.2009 року, встановлена причина професійного захворювання праця на протязі 27 років 2 місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості повітря робочої зони, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, професійне захворювання, яке встановлено позивачу, обумовлено роботою на підприємствах ш. ім.. Орджонікідзе РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда» (правонаступник ВАТ «Кривбасзалізорудком») ВАТ «ЦГЗК», на яких позивач працював, що також підтверджено актом № 1 розслідування професійного захворювання від 27.02.2009 року (а.с. 15-18), яким встановлено, що причиною професійних захворювань ОСОБА_5 є тривалий стаж роботи (27р. 2 міс.) в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості повітря робочої зони які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда», ш. ім.. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», де працював хворий, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідачів про відсутність вини підприємств у заподіянні ОСОБА_5 моральної шкоди в результаті отриманих ним професійних захворювань є безпідставними.

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню позивачу було встановлено 16.04.2009 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 20), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, тому суд першої інстанції обґрунтовано в рішенні суду послався на ст. 237-1 КЗпП України і Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), в якому зазначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Також спростовуються й доводи відповідачів щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач відчуває значний фізичний біль, йому важко ходити, він постійно відчуває стійкий біль у колінних суглобах, що спричиняє утруднення при пересуванні, німіють кінцівки, турбує задишка при не значному фізичному навантаженні, професійне захворювання має стійкий больовий синдром, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідачів, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ВАТ «ЦГЗК» на користь позивача з 20000 грн. до 10000 грн., з ВАТ «Кривбасзалізорудком» з 30000грн. до 15000грн.

Але колегія не погоджується з висновками суду щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, є витратами, повязаними з розглядом справи. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. За змістом зазначених норм закону витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

Згідно з укладеного ОСОБА_5 з адвокатом ОСОБА_6 07 грудня 2009 року договору (а.с. 52) адвокат ОСОБА_6 взяв на себе зобовязання щодо представництва інтересів ОСОБА_5 в суді. Саме як представника ОСОБА_5 вказано процесуальний статус адвоката ОСОБА_6 в журналі судового засідання від 09.02.2010р. (а.с. 62).

Суд на зазначене уваги не звернув і стягнув з відповідачів за надання правової допомоги представником позивача ОСОБА_6 по 400 грн., що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Квитанція від 11 серпня 2009 року, яка міститься на а.с. 34 про оплату ОСОБА_5 представнику ОСОБА_6 800грн. за надання правової допомоги свідчить лише про визначену адвокатом вартість послуги, а не про оплату позивачем правової допомоги.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині і відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ВАТ «ЦГЗК» і ВАТ «Кривбасзалізорудком» про 400грн. з кожного витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «ЦГЗК» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Кривбасзалізорудком» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2010 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відкритого акціонерного товариства «ЦГЗК» на користь ОСОБА_5 з 20000 грн. до 10000грн. (десяти тис. грн.), з відкритого акціонерного товариства «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_5 з 30000.грн. до 15000грн. (пятнадцяти тис. грн.).

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2010 року в частині стягнення з відкритого акціонерного товариства «ЦГЗК» і ВАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в розмірі по 400грн. з кожного скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в сумі по 400грн. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: