Справа №22-ц-3247/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Сибільової Л.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: приватне підприємство «Марс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2010 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 1342 грн., тобто по 447 грн. 33 коп. кожній.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 300 грн., тобто по 100 грн. кожній.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на загальну суму 380 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, відповідача, яка підтримала скаргу з мотивів, в ній викладених, пояснення позивача ОСОБА_2, яка заперечує проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивачі звернулись в жовтні 2009 року до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. 10 липня 2008 року їх квартира була залита водою з квартири, розташованої поверхом вище, яка належить на праві власності відповідачеві, з вини останньої. Внаслідок залиття квартири було пошкоджено їх майно, квартира потребувала ремонту, який вони здійснили власними силами, а тому просили, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача на їх користь 2777,3 грн. на відшкодування майнової шкоди по 925,77 грн. кожній та по 900 грн. кожній на відшкодування моральної шкоди (а.с.3-5, 47-52).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винних дій відповідача були порушені цивільні права позивачів, їм заподіяна майнова шкода в розмірі, встановленому судовою будівельно-технічною експертизою, та моральна шкода.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/6 частині кожній - належить квартира АДРЕСА_2. Інша частина квартири належала іншому співвласнику - померлій особі. Відповідач ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 є співвласниками квартири №7, розташованої поверхом вище в цьому ж будинку (а.с. 6-9, 10-14.45-46).

10 липня 2008 року сталося залиття квартири позивачів внаслідок розриву сантехнічного шлангу в квартирі ОСОБА_1, чого не спростовує сама відповідач, заперечуючи проти обсягу залиття квартири позивачів та розміру відшкодування, встановленого судом.

Факт залиття квартири позивачів з квартири відповідача та обсяги цього залиття підтверджується актом від 10 липня 2008 року, складеним працівниками житлово-комунального органу ПП «Марс» (а.с.57).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 квітня 20190 року (а.с.111-123) розмір заподіяної матеріальної шкоди (вартість відновлювальних робіт), завданої залиттям малого коридору квартири позивачів, становить 1034 грн., в тому числі кошторисна вартість будівельних робіт 979 гр.

Рішення суду узгоджується з положеннями ст. 22 ЦК України, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазначала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Висновки суду відповідають вимогам ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, зокрема, щодо того, що залиття квартири позивачів сталось в результаті неналежного стану сантехнічного обладнання, яке знаходиться в квартирі відповідача.

При визначенні розміру відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції вірно послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Посилання відповідача на ту обставину, що суд безпідставно стягнув з неї всю суму відшкодування, не врахувавши, що позивачам належить лише по 1/6 частини квартири, тобто лише 1/2 її частина, не спростовують висновків суду. Внаслідок залиття квартири була пошкоджена її частина, яка знаходиться в спільному користуванні всіх її співвласників, і позивачі, здійснивши ремонт цих приміщень, діяли в межах положень ст. 360 ЦК України, згідно якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Є безпідставними доводи відповідача про необґрунтованість висновку судової будівельно-технічної експертизи. У вказаному висновку перелік і обєм відновлювальних робіт, витрати, необхідні для ремонту квартири, визначені з врахуванням обсягу залиття квартири, відображеному в акті, складеному працівниками житлово-комунального органу в день залиття. Судом стягнута на користь позивачів лише кошторисна вартість будівельних робіт 979 гр., з врахуванням придбаних позивачами будівельних матеріалів 363 гр., підтверджених товарними чеками. Не ґрунтуються на доказах і доводи відповідача про те, що експерт застосував при розрахунках завищені ціни.

Не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги щодо того, що розрив встановленого в квартирі відповідача сантехнічного шланга, що веде до лічильника води, стався не з її вини, а з вини інших мешканців будинку, які втручаються в обладнання водопровідної системи, самовільно переобладнали його, що приводить до зміни тиску в водопровідній системі та до виведення з ладу обладнання в її квартирі, в звязку з чим розірвався і сантехнічний шланг. Докази, що саме такі обставини привели до залиття квартири позивачів, відповідач не надала.

Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 319, ст. 322 ЦК України, власність зобовязує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян; зобовязаний утримувати майно, що йому належить.

З огляду на зазначені положення закону відповідач повинна була забезпечити безпечну для інших мешканців будинку експлуатацію сантехнічного обладнання в належній їй квартирі і його належний технічний стан.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку ступеню моральних страждань позивачів і встановив розмір грошової компенсації у розмірі по 100 грн. на кожну. Колегія суддів вважає, що обрана судом сума грошової компенсації відповідає встановленим обставинам справи, є виваженою та достатньою.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді