Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 червня 2010

року, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 194 грн. 80 коп., моральної - 4000 грн., 8 грн. 50 коп. судового збору та витрати на надання правової допомоги. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 26.04.2009 року його дочку вкусила собака, яка належить відповідачу. Внаслідок цього, дочці спричинені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я. Оскільки нещасний випадок стався з вини відповідача, який неналежним чином утримував свою собаку, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 червня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 144 грн. 80 коп., моральної шкоди - 2500 грн., 59 грн. 50 коп. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1400 грн. витрат на надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись ча неповне дослідження судом обставин справи та невідповідність висновків суду вказаним обставинам, просив скасувати рішення в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на надання правової допомоги. Зазначив, що розмір моральної шкоди, є необгрунтованим, оскількі потерпілій були спричинен легкі тілесні ушкодження та вона не потребувала медичної допомоги. Також, суд не взяв до уваги те, що дочка позивача з іншими дітьми гуляли на його подвір'ї, де була привязана собака, та кидали в неї камінням. Крім того, відповідач не погоджується із розміром відшкодування витрат на правову допомогу, вважає його завищеним.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2009 року біля 20.20 години собака, яка належить ОСОБА_3 вкусила неповнолітню ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 8/, яка знаходилась біля будинку № 8 по провулку Кривому в м. Житомирі. Внаслідок цього, ОСОБА_2 були спричинені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я. Нещасний випадок стався в зв'язку з тим, що відповідач не забезпечив належне утримання своєї собаки.

Вищенаведене підтверджується як поясненнями сторін, так і матеріалами справи /а.с. 11, 15, 16, 29, 30/.

На лікування ОСОБА_2 позивачем було витрачено 144 грн. 80 коп., що підтверджується копіями квитанцій /а.с. 12-14/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно із ч. З ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір спричиненої моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок нещасного випадку його дочка зазнала фізичного болю, перенесла стресовий стан. Вона протягом 7 днів проходила обстеження та лікування, не відвідувала дитячий садок, у неї залишилося почуття страху. З цього приводу дитину обстежували у психіатричному диспансері.

Так, з консультативного висновку центру гострої травми № 2901 від 27.04.2009 року вбачається, що ОСОБА_2 була оглянута лікарем травматологом. Під час огляду у неї виявлено садна н/з лівого передпліччя, спричинені укусом собаки /а.с. 9/.

Згідно висновку психоневрологічного диспансеру від 27.04.2009 року, у ОСОБА_2 виявлено підвищену ситуативну тривожність /а.с.10/.

Рекомендовано звернутися на консультацію до лікаря психіатра.

З врахуванням вищевикладеного, обставин справи, віку потерпіле'1' /2002 р.н./, засад розумності, виваженості і справедливості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу та його дочці була спричинена моральна шкода, на відшкодування якої стягнуто 2500 грн.

Підстав для скасування рішення в цій частині немає.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення відшкодування судових витрат на правову допомогу, судом не враховано наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 88, п. 2 ч. З ст. 79 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, зокрема, і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних.? справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", затверджені граничні розміри вказаних витрат. Зазначено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено

рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, до постановления заочного рішення у справі, тобто до 26.02.2010 року, брав участь у її розгляді в якості представника позивача, за усним клопотанням, заявленим 24.12.2009 року.

Тільки 16.04.2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладена угода № 51/04/10Ц на захист інтересів позивача в суді /а.с. 58/. На зворотній стороні даної угоди міститься довідка "Про рух коштів", в якій зазначено, що ОСОБА_1 сплатив:

20.04.2010 року - 250 грн.;

06.05.2010 року - 250 грн.;

25.05.2010 року - 900 грн.

При цьому, у вказаній довідці взагалі не зазначено, за який вид послуг /консультації, підготовка позовної заяви, документів, участь в судових засіданнях/ проведено оплату, на підставі якого розрахунку визначені суми і за який період.

В справі відсутні платіжні документи на підтвердження проведення позивачем оплати за отримані послуги. Довідка ыд 03.06.2010 року не є таким документом, оскільки носить узагальнюючий характер та не містить необхідних реквізитів /а.с. 61/.

Суд першої інстанції вищезазначене не врахував, не зазначив підстави для компенсації понесених позивачем витрат, не визначився з їх граничним розміром та за відсутності будь-якого розрахунку стягнув 1400 грн.

Під час апеляційного розгляду ні позивачем, ні його адвокатом, не надано жодного письмового розрахунку, який би підтверджував розмір понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та відповідав вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню щодо відшкодування витрат на правову допомогу, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 червня 2010 року скасувати в частині відшкодування витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 про з декодування судових витрат на правову допомогу в сумі 1400 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: