Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-207/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2010 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого-судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «КРОНОС-БУД» м.Запоріжжя про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку, відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Спочатку позивачка звернулася в суд з позовом до ТОВ «Кронос-Буд» м.Запоріжжя про визнання незаконним та скасування наказу №06 від 12.03.09 р. про її звільнення з роботи по ст. 40 п.1 КЗпП України, зміну формулювання причини звільнення на ст. 38 ч.3 КЗпП України, дати звільнення на 27.02.09 р., стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги.

В позові позивачка вказала, що з 01.03.1989 р. працювала у відповідача інженером відділу кадрів.

З 2007 р. відповідач, порушуючи ст. 115 КЗпП України, не виплачував їй нараховану заробітну плату в повному обсязі, проводив виплати лише частинами, з порушенням строків виплати.

Станом на лютий 2009 р. борг підприємства перед нею по заробітній платі складав 2521 грн. 22 коп.

З 10.02.09 р. вона знаходилася на лікуванні в лікарні та 24.02.09 р. направила заяву відповідачу про звільнення її з роботи з 27.02.09 р. по ст. 38 п.3 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з порушенням підприємством законодавства про працю, невиплатою заробітної плати, яке було отримано відповідачем 25.02.09 р., що передбачено законодавством.

Вказану заяву відповідач не розглянув та наказу про звільнення її з роботи з 27.02.09 р. за вказаними підставами не видав.

Після закінчення хвороби, вона з 28.02.09 р. на роботу не виходила, з вимогами про розрахунок до відповідача не зверталася.

11.03.09 р. вона була запрошена в обком профспілок, де розглядалося подання відповідача про звільнення її з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України, як голови первинної профспілкової організації, оскільки ще в грудні 2008 р. була повідомлена адміністрацією про звільнення з роботи у зв'язку з скороченням штату.

Ухвалою президії П-15 від 11.03.09 р. відмовлено в дачі згоди на її звільнення з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України, запропоновано ТОВ «Кронос-Буд» розглянути її заяву про звільнення за ст. 38 п.3 КЗпП України.

Після цього, вона поштою отримала від відповідача наказ №06 від 12.03.09 р. про звільнення з роботи за ст.40 п.1 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату та відсутністю вакантних посад.

Звільнення по вказаним підставам вважає незаконним, оскільки до розгляду адміністрацією питання про її звільнення у зв'язку з скороченням штату, нею було подано заяву відповідачу про звільнення з роботи за власним бажанням, за ст. 38 п.3 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, що передбачено законом, проте він його не розглянув та наказу про звільнення її з роботи з 27.02.09 р. не видав, що суперечить вимогам ст. 38 КЗпП України.

Просила в цій частині визнати незаконним наказ №06 від 12.03.09 р. про звільнення її за ст. 40 п.1 КЗпП України, змінити формулювання причини звільнення та дату на ст. 38 п.3 КЗпП України з 27.02.09 р.

Крім того, позивачка вказала, що при звільненні її з роботи, відповідач не провів з нею повністю розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка на березень м-ць 2009 р. складала 2765 грн.47 коп., оплату лікарняного листа, вихідної допомоги, що в загальній сумі склало 3784 грн. 93 коп.

Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, з урахуванням компенсації, в сумі 3784 грн. 93 коп. та вихідну допомогу у розмірі 3-х місячного середнього заробітку.

Позивачка також вказала, що є інвалідом 3 гр. та у зв'язку з невиплатою заробітної плати впродовж тривалого часу, відповідач поставив її в скрутне матеріальне становище, вона не мала можливості належним чином лікуватися, купувати медичні препарати, що заподіяло їй моральні страждання, у зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, вказавши, що відповідач виплатив їй заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу за 1 місяць в загальній сумі 3784 грн. 93 коп. 13.10.09 р.

Просить суд визнати незаконним наказ відповідача №06 від 12.03.09 р. в частині звільнення її з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України, змінити формулювання причини звільнення на ст. 38 п.3 КЗпП України та дату звільнення на 27.02.09 р.

Крім того, просить стягнути з відповідача вихідну допомогу ще за 2 місяці у розмірі 1496 грн., середній заробіток за затримку розрахунку за 7,5 місяців в сумі 5610 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Представник відповідача в судові засідання на неодноразові виклики не з'явився, про день слухання справи був повідомлений, витребуваних судом ом документів не представив.

Будучи допитаним в судовому засіданні 25.11.09 р. представник відповідача проти позову заперечував, суду пояснив, що позивачка працювала у них на підприємстві з 09.09.08 р. провідним фахівцем з кадрів. До цього, вона працювала в ТОВ «Запоріжжябудоптторг». До 09.09.08 р. вона працювала у них на підприємстві за сумісництвом.

В грудні 2008 р. позивачка була повідомлена про майбутнє скорочення на підприємстві та звільненні через 2 місяці. 12.02.09 р. вона повинна була бути звільнена з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України.

З 10.02.09 р. позивачка на роботу не виходила, і причини її відсутності адміністрації не були відомі.

Її заява про звільнення за власним бажанням була отримана підприємством 25.02.09 р., проте на той момент вона вже була звільнена 12.02.09 р., однак дія вказаного наказу була припинена до її одужання.

Заборгованість по заробітній платі перед позивачкою на 18.08.09 р. складала 1344 грн., ніякої іншої заборгованості перед позивачкою адміністрація не мала.

Звільнення позивачки проведене правомірно, на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

Оскільки позивачка після хвороби на роботу не виходила, то адміністрація не мала можливості провести з нею розрахунок.

Ніякої моральної шкоди їх діями позивачці не було заподіяно.

Просив в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 38 ч.3 КЗпП України працівник має право у встановлений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо працедавець не виконує законодавство про працю.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові в робочі дні та у встановлені строки, але не рідше за два рази на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16-ти календарних днів.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних йому сум від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені йому не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача не з 01.03.89 р., а з 09.09.08 р. провідним фахівцем з кадрів. До цього, з 12.04.04 р. по 08.09.08 р. вона працювала на тій же посаді в ТОВ «Запоріжжябудоптторг». У відповідача в той же період часу вона працювала за сумісництвом.

Вказані обставини підтверджені трудовою книжкою позивача, а також випискою персоніфікованого обліку пенсійного фонду.

Судом також встановлено, що відповідач порушуючи ст. 115 КЗпП України, не виплачував позивачці нараховану заробітну плату в повному обсязі, проводив виплати лише частинами, з порушенням строків виплати.

На грудень 2009 р. заборгованість підприємства перед позивачкою по заробітній платі складала 1989 грн. 86 коп., а на лютий 2009 р.- 2521 грн. 22 коп., що підтверджено розрахунковими листами за жовтень, листопад, грудень м-ці 2008 р., а також лицевим рахунком працівника.

Доводи відповідача в тій частині, що вони мали перед позивачкою заборгованість по заробітній платі на 18.08.09 р. тільки в сумі 1344 грн. 24 коп., суд вважає неспроможним, оскільки в своєму листі №100 від 20.11.09 р. ТОВ «Кронос-Буд» повідомляв про перерахування ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі 13.10.09 р. в сумі 3784 грн. 93 коп.

Вказані обставини підтверджують порушення відповідачем законодавства про працю, а саме порядку та строків виплати заробітної плати працівнику.

В грудні 2008 р., позивачка була попереджена відповідачем про скорочення штату та майбутнє звільнення з роботи з 12.02.09 р.

З 10.02.09г. позивачка знаходилася на лікуванні в лікарні, що підтверджено лікарняним листом.

24.02.09 р. вона направила заяву відповідачу про звільнення її з роботи з 27.02.09 р. за ст. 38 п.3 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з порушенням законодавства про працю, невиплатою заробітної плати, яке було отримано відповідачем 25.02.09 р., що передбачено законодавством.

Факт отримання заяви позивачки про звільнення за власним бажанням в судовому засіданні підтверджував і представник відповідача.

Вказана заява відповідачем не була розглянута і наказу про звільнення її з роботи з 27.02.09 р. по вказаним підставам не видав.

Після одужання, позивачка з 28.02.09 р. на роботу не виходила, з вимогами про розрахунок до відповідача не зверталася.

11.03.09 р. вона була запрошена в обком профспілок, де розглядалося подання відповідача про звільнення її з роботи по ст. 40 п.1 КЗпП України, яка голови первинної профспілкової організації.

Ухвалою президії П-15 від 11.03.09 р. відмовлено в дачі згоди на її звільнення з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України, запропоновано ТОВ «Кронос-Буд» розглянути її заяву про звільнення за ст. 38 п.3 КЗпП України, у зв'язку з порушенням працедавцем трудового законодавства по оплаті праці.

Разом з тим, сторонами не представлено суду доказів того, що ОСОБА_1 була головою профспілкового комітету в ТОВ «Кронос-Буд». В самій ухвалі П-15 від 11.03.09 р. вказано, що позивачка є головою профкому підприємства «Запоріжхімбудоптторг».

Після цього, позивачка поштою отримала від відповідача наказ №06 від 12.03.09 р. про звільнення з роботи за ст.40 п.1 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату та відсутністю вакантних посад.

Проте, суд вважає, що звільнення позивачка по вказаним підставам проведено незаконно, оскільки до її звільнення по вказаним підставам, вона подала заяву про звільнення за власним бажанням по ст. 38 ч.3 КЗпП України, у зв'язку з порушенням працедавцем законодавства про працю у зв'язку з невиплатою заробітної плати і адміністрація зобов'язана була його розглянути та прийняти рішення у відповідності з вимогами ст. 38 КЗпП України.

При цьому, знаходження позивачки на лікарняному, не перешкоджало розгляду відповідачем даного питання, оскільки не допускається звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності тільки у випадках звільнення за ініціативою адміністрації за ст. 40 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки про визнання незаконним наказу №06 від 12.03.09 р. про звільнення її за ст. 40 п.1 КЗпП України та змінити формулювання причини її звільнення на ст. 38 ч.3 КЗпП України, у зв'язку з порушенням адміністрацією підприємства законодавства про працю, з 27.02.09 р., як вказувала позивачка в своїй заяві.

При цьому, доводи відповідача про те, що на момент отримання вказаної заяви позивачки, вона вже була звільнена наказом №2-к від 12.02.09 р., але його дія була призупинена на період її хвороби, суд вважає неспроможним.

Згідно вказаного наказу позивачка не була звільнена з роботи, оскільки в ньому вказано про необхідність її звільнення з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України вже після хвороби та виходу на роботу.

Звільнення позивачки було проведене 12.03.09 р. на підставі наказу №06.

З урахуванням викладеного, підлягають задоволенню і вимоги позивачки про стягнення вихідної допомоги у розмірі 2-х місячного середнього заробітку, оскільки у відповідності зі ст. 44 КЗпП України вихідна допомога при звільненні за ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення працедавцем законодавства про працю, виплачується у розмірі 3-х місячного середнього заробітку.

Відповідач виплатив позивачці вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 846 грн.42 коп., у зв'язку із звільненням за ст. 40 п.1 КЗпП України.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1692 грн. 84 коп. / 846.42х2= 1692.84/

Що стосується вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка після 27.02.09 р. на роботу не виходила, оскільки вважала себе звільненою за ст. 38 КЗпП України.

В день видання наказу №06 від 12.03.09 р. вона також не працювала.

Вказані обставини сторони підтвердили в судовому засіданні.

У зв'язку з відсутністю на роботі в день звільнення, позивачка у відповідності з вимогами ст. 116 КЗпП України повинна була звернутися до відповідача з вимогами про розрахунок та розрахунок з нею повинен був проведений не пізніше наступного дня.

Проте, судом встановлено, що позивачка з вимогою розрахунку до відповідача не зверталася, у зв'язку з чим відсутня його вина в затримці розрахунку при звільненні.

Крім того, відповідач двічі звертався до позивачки з проханням з'явитися на підприємство для вирішення питання про звільнення, що підтверджено листами №46 від 24.03.09 р. та №96 від 21.09.09 р.

13.10.09 р. відповідач перерахував позивачці заборгованість по заробітній платі та розрахунок в загальній сумі 3784 грн. 93 коп.

Позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Постійною затримкою виплати заробітної плати на підприємстві, відповідач заподіяв позивачці моральні страждання, оскільки вона є інвалідом 3 гр., мала матеріальні складнощі, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, заявлену суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань, у зв'язку з чим вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково в сумі 500 грн.

Оскільки по трудовим спорам позивача звільнено від сплати судового збору та ІТЗ, вони підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 38, 44, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №06 від 12.03.09 р. ТОВ «КРОНОС-БУД» м.Запоріжжя про звільнення ОСОБА_1 в частині звільнення за ст. 40 п.1 КЗпП України.

Змінити в наказі формулювання причини її звільнення на ст. 38 ч.3 КЗпП України, і дату звільнення - з 27.02.09 р.

Зобов'язати ТОВ «Кронос-Буд» внести відповідний запис до її трудової книжки.

Стягнути з ТОВ «Кронос-Буд» м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 2-х місячного середнього заробітку в сумі 1692 грн. 84 коп.

Вказана сума підлягає виплаті з урахуванням прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, які повинні бути нараховані та утримані на підприємстві.

Стягнути з ТОВ «Кронос-Буд» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «Кронос-Буд» м. Запоріжжя судовий збір в сумі 59 грн. 50 коп. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: