Справа № 2-4679/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2010 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі: головуючого Соколової К.А., за участю секретаря Щербак Л.Ч., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балаклія Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про перерахунок пенсії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області (далі УПФ в Балаклійському районі Харківської області), в якому просила: визнати дії відповідача незаконними; зобовязати відповідача зробити перегляд призначень та нарахувань до виплат щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 березня 2001 року;

зобовязати відповідача з 21 червня 2010 року (дати подання заяви про призначення пенсії по втраті годувальника до відповідача) призначити їй державну пенсію у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в мінімальному обємі в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи виключно з розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1А, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою. Відповідно до ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на отримання щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Також має право на встановлення державної пенсії по втраті годувальника з моменту звернення із заявою до відповідача.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що позивач перебуває на обліку в УПФ з 15.03.2004 року та отримувала пенсію за віком на загальних підставах. З 05.09.2008 року на підставі особистої заяви отримує щомісячну компенсацію за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи як дружина померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1А, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою згідно ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Чоловік позивача ОСОБА_3 помер 12.12.1999 року.

30.06.2010 року відповідачем на звернення позивача від 21.06.2010 року щодо перерахунку пенсії в разі втрати годувальника, було надано правомірні пояснення про порядок призначення даного виду пенсії з посиланням на чинне пенсійне законодавство, але позивач відмовилась від написання заяви стосовно призначення пенсії по втраті годувальника з Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, при цьому наголошував, що статтею мінімальний розмір пенсії по втраті годувальника не передбачений. Також відповідач вважає, що порушень при призначенні позивачу пенсії з боку УПФ немає. Зазначив, що позивач отримує щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС відповідно до ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсія позивачу була призначена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року №1, виходячи із розміру 19,91 грн. Виходячи з цього мінімальний розмір щомісячної компенсації становив 19,91х50%. Після прийняття рішення Конституційним Судом України щодо неконституційності змін, внесених до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 05.09.2008 року призначення та виплата позивачу пенсій здійснювались згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою передбачено, що розмір щомісячної компенсації становить 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ж нової редакції ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія в разі страти годувальника призначається непрацездатним членам сімї, які були на його утриманні у розмірі: на одного непрацездатного члена сімї 50% пенсії по інвалідності померлого годувальника. При чому згідно ч.1 даної статті в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими, зокрема, для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році по 1 групі інвалідності 220% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто розмір пенсії по втраті годувальника 220%х50%. Після прийняття рішення Конституційним Судом України щодо неконституційності змін, внесених до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 22.05.2008 року призначення та виплата позивачу пенсій здійснювались згідно пп.5 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою передбачено, що непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, на одного непрацездатного члена сімї 50% пенсії по інвалідності померлого годувальника та встановлено, що розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижче, зокрема, для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році по 1 групі інвалідності 1060 гривень, тобто розмір пенсії по втраті годувальника: 1060х50%.

Таким чином, розмір пенсії, яку отримує позивач, відповідає чинному законодавству. В ідповідач не погоджується із позивачем стосовно застосування для розрахунку щомісячної компенсації в разі втрати годувальника величини мінімальної пенсії за віком, оскільки в силу ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для розмірів пенсій, призначених згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також звертав увагу, що треба врахувати порушення позивачем трирічного строку позовної давності для звернення з позовом та відсутність правових підстав для нарахування та виплати пенсії в розмірах, вищих, ніж встановлено діючим законодавством.

Для розгляду позову сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Позивач народилась 01 листопада 1951 року; перебуває на обліку в УПФ з 15.03.2004 року та отримувала пенсію за віком на загальних підставах. З 05.09.2008 року отримує щомісячну компенсацію за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки вона є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1А, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується копією посвідчення та копією експертного висновку.

Позивач з 05.09.2008 року отримує щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пенсії позивачу ОСОБА_2 Пенсійного Фонду у Балаклійському районі Харківської області провело виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка, встановленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» /далі Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1/.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №796ХІІ щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сімї, який був на його утриманні, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Таким чином, вихідним критерієм для обчислення щомісячної компенсації особам, щодо яких встановлено звязок Чорнобильською катастрофою, визначено мінімальну пенсію за віком. Порядок її обчислення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 05.10.2006 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Згідно вимог ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», за змістом абзацу 3 статті 1 якого державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги.

Тобто мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок пенсій і компенсацій, зазначених в ст.ст.50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27.12.2007 року було внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до нової редакції вищезазначеного Закону з 01.01.2008 року вихідним критерієм для розрахунку пенсії по інвалідності, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, щомісячної компенсації в разі втрати годувальника особам, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою, визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до змін, внесених до ч.1 ст.52 Закону передбачено, що щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сімї, який був на його утриманні, в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ Закону України №107-УІ, в тому числі і зміни, внесені до ст.52 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними.

Таким чином, положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-УI від 28.12.2007 року втратило чинність 22 травня 2008 року.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 05.09.2008 року згідно мінімального розміру пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» на 2009 рік затверджено прожитковий мінімум на одну особу для тих, що відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, тобто 498 гривень.

Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року з 01 листопада 2009 року встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 573 гривні.

Таким чином, позивачу нижній розмір щомісячної компенсації з 01.11.2009 року повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму.

Щодо задоволення позовних вимог про зобовязання зробити перерахунок щомісячної компенсації за 2010 рік, то суд зазначає наступне. Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» встановлений прожитковий мінімум мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в розмірі: з 1 січня 2010 року 695 гривень, з 1 квітня 2010 року 706 гривень, з 1 липня 2010 року 709 гривень, з 1 жовтня 723 гривні, з 1 грудня 2010 року 734 гривні. Таким чином, позивачу розмір щомісячної компенсації повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму.

Як вбачається із письмових заперечень УПФ в Балаклійському районі, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної компенсації керувався постановами Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Згідно з положеннями ч.4 ст.8 Цивільно-процесуального кодексу України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР) закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії відповідач повинен був керуватися ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нормами відповідного Закону України про визначення мінімальної пенсії за віком на момент виплати, а не Постановами Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг прав позивача, встановлених законом.

Суд визнає безпідставним посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим законом та іншими законами, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком.

Тому саме вищенаведені встановлені Законом прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність, що беруться для визначення мінімального розміру пенсії за віком, повинен брати відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної компенсації в разі втрати годувальника за період з 05.09.2008 року (дата призначення позивачці щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи як дружина померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1а, смерть якого пов»язана з Чорнобильською катасрофою) .

Таким чином, відповідачем було порушено законне право позивача на отримання щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в належному розмірі.

Що стосується періоду, за який необхідно здійснити перерахунок щомісячної компенсації позивачу, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Суд встановив, що предметом оскарження є неправомірність дій УПФУ щодо нездійснення нарахування до доплати до пенсії та її виплаті не в повному обсязі, тобто ці позовні вимоги нерозривно повязані між собою.

Таким чином, вимоги позивача повинні розглядатися без обмеження строку, за який вони заявлені. Тому суд відхиляє заяву відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача відповідають Закону України №796-ХІІ, і він має право на отримання щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у період з 05.09.2008 року в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не може погодитися з розрахунком, проведеним відповідачем щодо обчислення щомісячної компенсації позивача та з посиланнями відповідача на ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою порядок обчислення щомісячної компенсації і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, як і не може погодитися з тим, що застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 тієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання щомісячної компенсації в разі втрати годувальника, передбаченої ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає за можливе застосувати саме ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином застосуванню підлягає Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу ніж Постанови Кабінету Міністрів України.

Що стосується вимоги позивача щодо визнання незаконною відмову в призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника; зобовязання відповідача з 21 червня 2010 року (дати подання заяви про призначення пенсії по втраті годувальника до відповідача) призначити їй державну пенсію у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в мінімальному обємі в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи виключно з розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати, то суд зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи і заперечень відповідача позивач дійсно зверталась 21.06.2010 року до відповідача із заявою про призначення їй пенсії у звязку з втратою годувальника, відповідачем їй було надіслано лист-повідомлення від 30.06.2010 року, в якому був вказаний пакет необхідних документів, але це не є рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії. Проте, до теперішнього часу позивачем до УПФ в Балаклійському районі ніяких документів так і не було надано.

Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

А тому вимоги позивача щодо визнання незаконною відмову в призначенні їй пенсії у звязку з втратою годувальника не підлягають задоволенню, оскільки право позивача на призначення їй державної пенсії у звязку з втратою годувальника згідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не було порушене відповідачем. Рішення по суті щодо призначення пенсії не приймалося.

Оскільки судом не встановлено порушення прав ОСОБА_4 щодо відмови в призначенні їй державної пенсії у звязку з втратою годувальника, то в цій частині позову суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-11, 15, 60, 88, 208-233 ЦПК України, ст.ст. 22, 46, ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст.ст. 28, 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI від 09.07.2003 року, ст.ст.1, 15, 257 Цивільного кодексу України, ст.ст.8, 19, 22, 75, 92, 152 Конституції України, ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796ХІІ від 28.02.1991 року, Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік» від 19.10.2004 року № 2089-V, Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ, Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 №835-VI, Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» №1646-VI від 20.10.2009 року, Законом України «Про державний бюджет на 2010 рік», Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року за № 121/2001,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області по не виконанню приписів ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвели до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання в належних розмірах щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 05 вересня 2008 року по 08 вересня 2010 року, дату ухвалення даного рішення.

3. Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести перерахунок ОСОБА_1 щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», відповідно до ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із законодавчо встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, та провести виплату належних сум відповідно до закону, з урахуванням виплачених сум, з 05 вересня 2008 року.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: