Провадження № -
Справа № 2-294/2010
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2010 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Головньовій Л.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки, зобов»язання вчинити дії та визнання недійсним окремих умов кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним з 09.01.2009 року збільшення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року, визнати недійсною з 09.01.2009 року умову п.2.3.3. кредитного договору №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року в частині щодо такої події, як право Банку при виникненні кожної з наступних подій зокрема відмови Позивальника в оформленні якого небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування згідно п.2.2.7 даного договору згідно ст..651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним.

Свої вимоги мотивувала тим, що 05.12.2007 року між нею та відповідачем був укладений Кредитний Договір №PLRMAE 000013741. Згідно п.п 7.1. п. 7 Кредитного ОСОБА_2 зобов'язувався надати кредитні кошти на строк з 05.12.2007 року по 04.12.2012 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 140 677, 54 грн. на наступні цілі: 94031,00 грн. - для придбання автомобіля; 34,0 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 7455,32 грн. для сплати страхових внесків за договором особистого страхування та договором страхування; 2820,93 грн. на винагороду за надання фінансового інструменту; 37276,60 грн. - на сплату поточних страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3. 2.2.7. даного ОСОБА_2, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди надання фінансового інструменту у розмірі 0.14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 ОСОБА_2 та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного ОСОБА_2.

Відповідно до п.п.2.3.1. п.2 Кредитного ОСОБА_2 - Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні , а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного ОСОБА_2; зміні облікової ставки НБУ: зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або при зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті ( по статистиці НБУ). При цьому. Банк повинен надіслати письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

В зв'язку з тяжким фінансовим становищем, кризисними явищами в Україні, починаючи з березня 2009 року вона не змогла вчасно сплачувати щомісячні внески за укладеним 05.12.2007 року кредитним договором, тому за нею рахувалася заборгованість.

30.06.2009 року при зверненні до каси відділення Кременчуцької філії ЗАТ «Приватбанк» сплатила 12000,00 грн. згідно квитанції і отримала розрахунок її залишкової заборгованості за кредитом. При ознайомленні з цією «випискою» виявила, що процентна ставка за ОСОБА_2, яка була встановлена на рівні 16,08 % річних, значно збільшена, а тому і розмір заборгованості, навіть при сплаті значної суми, зовсім не змінився.

Вона звернулася з цього приводу за письмовими поясненнями до відповідача, однак відповіді не отримала.

01.07.2009 року приїхавши до дачного будинку в с.К.Потоки вона виявила листа, що був надісланий відповідачем та датований 06.01.2009 року та в якому було повідомлено про збільшення починаючи з 01.02.2009 року розміру відсоткової ставки за кредитним договором.

Вважає, що підвищення відповідачем відсоткової ставки в односторонньому порядку є незаконним, а умова кредитного договору в частині права банку в односторонньому порядку розірвати кредитний договір недійсною відповідно до вимог ст..ст.1056 1 , 651, 652 ЦК України, п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови національного банку України №168 від 10.05.2007 року.

Вважає, що відповідно до ст..652 ЦК України та вимог Правил, надання банками України інформації споживачу про умови кредитування на сукупну вартість кредиту можлива лише при істотній зміні обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Всупереч ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування на сукупну вартість кредиту, з листа відповідача, направленого їй, не вбачається конкретних обставин, що змусили відповідача вчинити підвищення процентної ставки по Кредитному договору до 27, 48 % річних.

Виходячи з наведеного вважає, що умова кредитного договору, передбачена п.п.2.3.1 п.2.3 кредитного договору про право банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 09.01.2009 року і не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за кредитом повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов договору обома сторонами договору.

Умову п.2.3.3. кредитного договору від 05.12.2007 року щодо такої події як право банку при виникненні кожної із наступних подій зокрема відмови позивальника в оформленні якого небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 даного договору згідно ст..651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позивальникові відповідного повідомлення з наступних підстав, вважає недійсною, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.3.3. п.2.3 кредитного договору при виникненні кожної із наступних подій, зокрема відмови позивальника в оформленні якого небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 даного договору згідно ст..651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позивальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії ОСОБА_2 позичальник зобов»язується повернути вказану суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов»язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов»язань.

Вважає, що положення п.п.2.3.3. п.2..3 кредитного договору порушують її права та законні інтереси, містять дискримінаційні стосовно неї правила зміни відсоткової ставки, та є несправедливою умовою договору, а тому вказаний підпункт підлягає визнанню недійсним.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення з 01.02.2009 року річної процентної ставки за кредитним договором № №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року з 16,08 % до 27, 48 %, зобов»язати ПАТ КБ «Приватбанк» провести перерахунок її заборгованості за кредитним договором №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року з урахуванням сум, зайво сплачених нею за весь період дії підвищеної річної процентної ставки, починаючи з 01.02.2009 року, визнати недійсною умову п.п.2.3.3 п.2.3. кредитного договору №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року в частині надання банку права змінити умови договору або розірвати договір при відмові позивальника в оформленні якого небудь із договорів, договорів застави, поруки, договорів страхування згідно п.п.2.2.7 даного ОСОБА_2 з моменту укладення кредитного договору, тобто з 05.12.2007 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги з урахуванням внесених змін підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити у зв»язку з його безпідставністю.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне.

05.12.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №PLRMAE 000013741, відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредитні кошти на строк з 05.12.2007 року по 04.12.2012 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 140 677, 54 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Відповідно до ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 про надання споживчого кредиту можуть бути передбачені умови для зміни процентної ставки, що визначена у договорі, залежно від зміни облікової ставки НБУ та в інших випадках і банки мають право змінювати процентну ставку за кредитним договором лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Кредитним договором, що був укладений між сторонами, зокрема п.п.2.3.1 п.2.3. передбачено, що ОСОБА_2 має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме збільшення курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долару США відносно гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд, або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому ОСОБА_2 надсилає Позивальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий (резервний) фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Розпорядженням ПАП КБ «Приватбанк» від 25.12.2008 року у зв»язку із змінами на світовому фінансовому ринку і для збереження доходності по операціям «Авто в кредит» і «Житло в кредит» підвищено доходність по активам, що видані у гривнях бізнесів «Іпотечне кредитування» і «Авто в кредит» для позичальників до 30 % річних.

Наказом ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2009 року підвищено доходність по активам, що видано у гривнях, бізнесів «Іпотечне кредитування» і «Авто в кредит» для позичальників до 30 % річних у зв»язку із змінами процентних ставок по депозитах, збільшенням облікової ставки НБУ, коливанням курсу долара США більше ніж на 10 %, з метою забезпечення ліквідності банку, можливості проводити своєчасні розрахунки з вкладниками банку.

Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України №184 від 17.05.2007 року «Про регулювання грошово кредитного ринку» облікова ставка була встановлена у розмірі 8 % річних.

Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України №492 від 29.12.2007 року «Про регулювання грошово кредитного ринку» з 01.01.2008 року встановлено облікову ставку у розмірі 10 % річних.

Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України №107 від 21.04.2008 року «Про регулювання грошово кредитного ринку» з 30.04.2008 року встановлено облікову ставку в розмір 12 % річних.

Тобто судом встановлено, що з 05.12.2007 року, тобто часу укладення між сторонами кредитного договору та до часу збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки по кредитному договору, облікова ставка НБУ змінилася із 8 % річних до 12 % річних.

Станом 05.12.2007 року, тобто на час укладення кредитного договору між сторонами, НБУ було встановлено офіційний курс гривні по відношенню до долару США в розмірі 5,05, а на час прийняття відповідачем рішення про збільшення відсоткової ставки курс долару США складав 7,7, тобто збільшився курс долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долару США відносно гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору.

Також, як встановлено судом, на час прийняття відповідачем рішення про збільшення відсоткової ставки, середньозважена ставка по кредитам змінилася на 14, 4 пунктів, оскільки середньозважена ставка по кредитам станом на 05.12.2007 року складала 14,6 %, а станом на 05.01.2009 року складала 29 %.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що станом на час прийняття відповідачем рішення про підвищення відсоткової ставки по кредитному договору були наявні обставини, передбачені п.2.3.1 п.2.3 договору, які давали право Банку, відповідно до умов договору в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки по кредитному договору.

Як вбачається із відмітки у паспорті громадянина України серії КО 050734, місце проживання ОСОБА_1 з 17.12.2008 року зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.Пушкіна б.37.

08.01.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» здав на пошту адресований позивачу лист від 06.01.2009 року, який в свою чергу було направлено по місцю реєстрації позивачки: Кременчуцький район с.К.Потоки вул..Пушкіна б.37, та згідно вказаного листа останню повідомлено про зміну умов договору та збільшення з 01.02.2009 року відсоткової ставки за вищезазначеним договором з 16, 08 % річних до 27, 48 % річних та зазначено підстави для такої зміни.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», від 12.12.2008 року, який набрав 09.01.2009 року ЦК України доповнено ст.1056 -1, відповідно до якої, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Також ст. 55 Закону України Про банки і банківську діяльність доповнено частиною четвертою , відповідно до якої банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотньої дії у часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року встановлено, що за загальновизнаним принципом права, який закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотньої дії у часі. Закріпивши положення щодо неприпустимості зворотньої дії у часі законів та інших нормативно правових актів, Конституція водночас передбачає їх зворотню дію у часі у випадках, коли вони пом»якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно правовий акт, що пом»якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», від 12.12.2008 року не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З наведеного вбачається, що законодавство, яке регулювало спірні правовідносини до 09.01.2009 року не містило заборони банкам збільшувати в односторонньому порядку встановлений кредитним договором розмір процентів.

Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» прийняв рішення про підвищення процентної ставки за укладеним між ним та ОСОБА_1 договором №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року згідно умов договору та до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», а у самому Законі немає вказівки про зворотню дію у часі, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення з 01.02.2009 року річної процентної ставки за кредитним договором № №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року з 16,08 % до 27, 48 %, зобов»язання ПАТ КБ «Приватбанк» провести перерахунок її заборгованості за кредитним договором №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року з урахуванням сум, зайво сплачених нею за весь період дії підвищеної річної процентної ставки, починаючи з 01.02.2009 року є необгрунтованими і в їх задоволенні необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсною умову п.п.2.3.3 п.2.3. кредитного договору №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року в частині надання банку права змінити умови договору або розірвати договір при відмові позивальника в оформленні якого небуть із договорів, договорів застави, поруки, договорів страхування згідно п.п.2.2.7 даного ОСОБА_2 з моменту укладення кредитного договору, тобто з 05.12.2007 року то суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст..638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, кредитний договір від 05.12.2007 року був підписаний та виконувався сторонами, тобто вказаний договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст..651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що договором можуть бути передбачені умови у разі настання яких, договір може бути змінений або розірваний без згоди сторін, тобто в односторонньому порядку.

Згідно п.п. 2.3.3. п.2.3. укладеного між сторонами кредитного договору, ОСОБА_2 має право змінити умови договору або розірвати договір зокрема у разі відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого - небудь із договорів, договорів застави, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 даного ОСОБА_2.

Згідно ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що на момент укладення сторонами 05.12.2007 року кредитного договору, сторонами було додержано вимоги ст.203 ЦК України, а тому підстав для визнання недійсною умови п.п.2.3.3 п.2.3. кредитного договору №PLRMAE 000013741 від 05.12.2007 року в частині надання банку права змінити умови договору або розірвати договір при відмові позивальника в оформленні якого небудь із договорів, договорів застави, поруки, договорів страхування згідно п.п.2.2.7 даного договору з моменту укладення кредитного договору не вбачається, а тому в задоволенні позову у цій частині необхідно також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.58 Конституції України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.203, 215, 629, 638, 1056 1,651, 652 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки, зобов»язання вчинити дії та визнання недійсним окремих умов кредитного договору відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука на протязі десяти днів починаючи з дня проголошення рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження або в порядку передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України на протязі десяти днів з дня проголошення рішення суду без попереднього подання заяви про його апеляційне оскарження.

Суддя