Справа №22-ц-4730 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, треті особи: перша Сумська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», житлово-будівельний кооператив № 49 «Учитель-2», про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача, яка заперечує проти скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач у червні 2009 року звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 29 квітня 1993 року помер її дядько ОСОБА_2, і після його смерті відкрилась спадщина на квартиру №2 у ЖБК №49 «Учитель-2», що знаходиться в будинку №20 по вул. Інтернаціоналістів в м. Суми. За рішенням суду було встановлено факт спільного проживання її з ОСОБА_2 як члена його сімї - як племінниці з дядьком. Після смерті дядька вона прийняла спадщину, оскільки продовжувала користуватись спірною квартирою, її було прийнято до членів житлово-будівельного кооперативу. Вважає, що вона як племінниця померлого відповідно до вимог діючого ЦК України є спадкоємицею за законом четвертої черги, оскільки інших спадкоємців померлий не мав і спадщину після його смерті ніхто, крім неї, не приймав.

Посилаючись на те, що нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли в 1993 році в період дії ЦК України в редакції 1963 року, яким не передбачено спадкування племінницею майна померлого.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 1993 року помер дядько позивачки ОСОБА_2 Після його смерті відкрилась спадщина на кооперативну квартиру АДРЕСА_2, що належала померлому на праві власності згідно свідоцтва від 01 липня 1992 року. В даній квартирі позивачка зареєстрована з 12 червня 1992 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2008 року встановлено факт сумісного проживання позивачки і ОСОБА_2 в якості члена сімї, визнане за ОСОБА_1 право користування спірною квартирою.

Постановою державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори від 18 травня 2009 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що вона до жодної черг спадкоємців за законом згідно ЦК України в редакції 1963 року не відносилась.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно послався на п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, згідно якого даний Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

В даній справі спірні правовідносини виникли за часу дії ЦК України 1963 року. Спадкоємцями за законом за цим кодексом були: першої черги - діти померлого, той з подружжя, який його пережив, батьки, а також онуки, якщо до відкриття спадщини немає в живих того з батьків, який би був спадкоємцем (ст. 529); другої черги - в разі відсутності спадкоємців першої черги - брати, сестри, дід і баба померлого як зі сторони батька, так і зі сторони матері (ст. 530); непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст. 531).

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 безпідставно послалась на норми ст. 1264 ЦК України, згідно якої у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, дядько позивачки ОСОБА_2 помер 29 квітня 1993 року, тобто за часу дії ЦК України в редакції 1963 року. Строк на прийняття спадщини закінчився 29 жовтня 1993 року, тобто до набрання чинності ЦК в редакції 2004 року, отже, підстави для застосування в даному випадку положень про спадкування нині діючого ЦК України відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на не застосування до спірних правовідносин ч. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень нині діючого ЦК України, згідно якого щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, не спростовують висновків суду. Для позивачки, яка за часу дії попереднього кодексу не була спадкоємицею після смерті дядька, строк прийняття спадщини після якого закінчився через шість місяців після його смерті, не виникло жодних прав та обовязків.

Не було у суду підстав і для застосування до спірних правовідносин п. 5 Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, що відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Згідно розяснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Та обставина, що позивачка була прийнята в члени кооперативу після смерті її дядька, проживаючи в його квартирі, не породжує для неї права власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку.

Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді