Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-6333/2010 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 37 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Ювшина В.І.

суддів Скіця М.І., Сіренка Ю.В.

при секретарі Наконечна М.М.

з участю:

позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 2 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповітів недійсними, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,-

встановила:

В жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування посилаючись на те, що 25 грудня 2007 року помер його батько ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та двохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

Перед смертю батько склав три заповіти :

- 16 червня 2007 року, в якому все своє майно він заповів ОСОБА_4;

- 13 липня 2007 року, в якому він заповідав йому ОСОБА_3 всю належну частину квартири № 4 1 по вул. Чигиринській, 56 в м.Черкаси;

- 22 жовтня 2007 року, в якому він заповідав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах квартиру АДРЕСА_2.

Квартира АДРЕСА_2 належала їхньому батькові особисто і він являвся її єдиним власником, тому дану квартиру необхідно розділити між ним - ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_4 Квартиру АДРЕСА_1 необхідно поділити між ним ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка була дружиною померлого.

Так як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є матірю та сином, тому позивач просив визнати право власності в порядку спадкування за останніми на квартиру № 1 по вул. Леніна. 147, а за ним - на квартиру АДРЕСА_1.

28 жовтня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з позовом, посилаючись на те, що його батько помер 25 грудня 2007 року. За життя батьком було складено вищезазначені три заповіти.

ОСОБА_4 просив визнати заповіти від 13 липня 2007 року та 22 жовтня 2007 року недійсними мотивуючи тим, що на момент їх складання батько перебував у тяжкому стані у зв'язку з хворобою, а тому не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Зазначені позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом обєднані в одне провадження.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 2 червня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_4 задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд установив, що 25 грудня 2007 року помер ОСОБА_7, який доводився батьком ОСОБА_3, ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_5

За життя померлим було складено три заповіти:

- 16 червня 2007 року, в якому все своє майно він заповів ОСОБА_4;

- 13 липня 2007 року, в якому він заповідав ОСОБА_3 всю належну йому частину квартири АДРЕСА_1;

- 22 жовтня 2007 року, в якому він заповідав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах квартиру АДРЕСА_2.

За висновком амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №432 від 25 серпня 2009 року станом на 13 липня та 22 жовтня 2007 року у ОСОБА_7 відмічався хворобливий розлад психічної діяльності, що позбавляло його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч.1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З огляду на це, висновки суду про відмову ОСОБА_3 в позові та про задоволення позову ОСОБА_4, оскільки обидва оспорювані заповіти були складені ОСОБА_7 в період коли він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними є правильними.

Наведене свідчить, що ухвалене у справі рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та на підставі закону, що регулює їх.

У судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 2 червня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/