РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2010 м.Балаклія

Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Холодній В.С.,

при секретарі Задорожній Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про перерахунок та виплату належних соціальних виплат,-

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30 та 45 мінімальних заробітних плат, щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х та 5-и мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 7-и та 8-и мінімальних пенсій за віком починаючи з 2007 року виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати та відмову в проведенні відповідного перерахунку та виплати такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства; зобовязати відповідача провести перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно д ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобільської катастрофи» установивши при встановленні ІІІ групи інвалідності, тобто з 21.03.2007 року у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, при встановленні ІІ групи інвалідності, тобто з 19.01.2009 року, - виплатити різницю у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, а також провести відповідні виплати; зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на за 2007 та 2008 роки у розмірі 4х мінімальних заробітних плат та починаючи з 2009 року у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також щорічної разової грошової допомоги до 5го травня за 2007 та 2008 роки у розмірі 7-и мінімальних пенсій за віком та починаючи з 2009 року у розмірі 8-и мінімальних пенсій за віком згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобовязати відповідача проводити нарахування та виплату допоміг виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача в наступні роки також нараховувати та виплачувати допомоги відповідно до законів і виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати на день фактичного нарахування та виплати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом ІІІ групи з 21.03.2007 року, інвалідом ІІ групи з 13.01.2009 року. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х та 5-и мінімальних заробітних плат, а також одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності та різниці у компенсаціях при встановленні вищої групи інвалідності. Згідно ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі 7-и та 8-и мінімальних пенсій за віком. Разом з тим він отримав вказані допомоги в 2007-2009 роках не в повному обсязі.

До судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

УПСЗН Балаклійської РДА в своїх письмових запереченнях просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії, щорічної разової допомоги як інваліду війни, одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи; вважають, що їх дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених законами України про державні бюджети на відповідні роки, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18.03.2009 року, Постановою КМУ №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне:

В ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 114874 від 19.04.2007 року, копією вкладки № 618788с до вказаного посвідчення, з 13.01.2009 року інвалідом війни ІІ групи, з 21.03.2007 року по 13.01.2009 року інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є № 075840, довідками МСЕК серії ХАР-07 №039637, серії ХАР-06 №002693, серії ХАР-06 № 016178.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом ІІІ групи та ІІ групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох та пяти мінімальних заробітних плат відповідно.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідами ІІІ та ІІ групи виплачується одноразова компенсація в розмірі 30 та 45 мінімальних заробітних плат відповідно. У разі встановленні інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Інвалідам війни ІІІ та ІІ групи, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі семи та восьми мінімальних пенсій за віком відповідно.

19 лютого 2010 року позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення, щорічної разової грошової допомоги за 2007-2009 роки та одноразової компенсації у зв»язку з встановленням ІІІ та ІІ групи інвалідності, різниці у компенсаціях при встановленні вищої групи інвалідності (а.с.10), у задоволенні якої управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації йому було відмовлено (а.с.11).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом.

Що стосується вимоги позивача стосовно проведення перерахунку та виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відшкодування шкоди особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється у відповідності з Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ „Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон України №796-ХП).

Статтею 48 зазначеного закону в редакції діючій на час 21.03.2007 року - час встановлення позивачу інвалідності, визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

З заперечень відповідача вбачається, що одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров»ю при встановленні ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена 13 червня 2007 року в розмірі 189 грн. 60 коп.

Дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, в даному випадку одноразової компенсації, згідно із п. 30 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 р. N 489-V.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зупинення ст. 48 закону N 489-V на 2007 рік, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Враховуючи те, що одноразова компенсація, була виплачена позивачу до прийняття рішення Конституційним Судом України щодо неконституційності змін, внесених до закону, яким визначено розмір одноразової компенсації, суд приходить до висновку, що органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату вищевказаної компенсації у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на 2007 рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер. Право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. ОСОБА_1 вказаним правом вже скористався.

Що стосується вимоги позивача стосовно нарахування та виплати різниці у компенсаціях при встановленні вищої групи інвалідності, суд вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров»ю виплачується у розмірах: інвалідам ІІ групи 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІІ групи 30 мінімальних заробітних плат. Позивач з 21.03.2007 року мав статус інваліда ІІІ групи, 13.01.2009 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» встановлено, що станом на 18 лютого 2009 року ( момент виплати різниці у компенсаціях) розмір мінімальної заробітної плати становив 744 грн.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою КМУ № 836 розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими Законами України. При цьому відповідні закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова № 836.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема одноразової компенсації. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Таким чином, виплата різниці у компенсаціях, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших підзаконних актів, є неправомірною та суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання різниці у компенсаціях у 2009 році виходячи з розмірів одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, а саме 15х744=11160 грн.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, то вказана вимога підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік, дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними).

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Балаклійської РДА позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 90 грн.(14.09.2007р.) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ці норми Закону втратили чинність. Отже, на момент виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення була чинною ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону від 09.07.2007 року, у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат (440х4-90=1670 грн.).

Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5го травня за 2007 та 2008 роки та щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, то суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2007 року та у квітні 2008 року, до 5 травня, позивачу була виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірах, встановлених ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , з урахуванням змін, які вносились Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». 11 лютого 2008 року позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , з урахуванням змін, які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Конституцією України передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, - будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України.

Дію ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, згідно із п. 13 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 р. N 489-V.

Зупинення ст. 13 даного закону на 2007 рік, передбачене п. 13 ст. 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007.

Редакцію ч.5 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено п. 20, п. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічних грошових допоміг.

Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положенням п. 20 та п. 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Положення п. 13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положення п. 20, 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти виплачені до рішення Конституційного суду, є такими що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати.

Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату грошової допомоги до 5го травня та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. ОСОБА_1 вказаним правом вже скористався.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати Управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Постановою КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань передбачено, що інвалідам війни ІІ групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 430 гривень. Але слід зазначити, що ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Таким чином постанова КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань не може бути застосована для визначення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня.

Що стосується посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.05р. № 562, вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на виконання ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, і Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту вимоги щодо нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги (498х8-430=3554) та щорічної допомоги на оздоровлення (605х5-120=2905) за 2009 рік підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4 Закону України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.2 ст. ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача в частині визнання протиправною бездіяльності УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 та 2009 роки, щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік та виплати ОСОБА_1 різниці у компенсаціях при встановленні інвалідності вищої групи.

Суд визнає безпідставним посилання відповідача на те, що розпорядники бюджетних коштів проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених затвердженими кошторисами.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов ' язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Що стосується вимог позивача щодо зобовязання відповідача і подальшому проводити нарахування та виплату допомоги виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком, то суд приходить до висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Зі змісту ст.1 ЦПК України вбачається, що завданням цивільного судочинства є захист порушених прав, свобод і інтересів фізичних або прав і інтересів юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

У звязку з цим, суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов'язання відповідача вчиняти дії в майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій, і тому суд відмовляє у задоволенні зазначеної вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 92, 152 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 1 ЦК України, ст. ст. 2, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 28 грудня 2007, Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації по невиконанню приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання щорічної разової грошової допомоги до 5го травня за 2009 рік, щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2009 роки, різниці у компенсаціях при встановленні інвалідності вищої групи в законодавчо встановленому розмірі.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації нарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_1 різниці у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 15-и мінімальних заробітних плат з розміру, встановленого ст. 55 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» станом на момент виплати (18.02.2009р.), згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплаченої суми.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації нарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з розміру, встановленому ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» станом на момент виплати (14.09.07р.) та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 5-и мінімальних заробітних плат з розміру, встановленого ст. 55 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» станом на момент виплати (29.01.2009р.), згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплаченої суми.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації нарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік в розмірі 8-и мінімальних пенсій за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» на момент виплати (квітень 2009р.), згідно вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 04 червня 2010 року.

СУДДЯ