Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2-198/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2010 Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Камхі А.Д.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: КП КОР «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації», ДП «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Ржищівська міська державна нотаріально контора Київської області про скасування договорів відчуження житлового будинку, присадибної ділянки та стягнення штрафних санкцій, -

в с т а н о в и в:

позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача уточнили та просять суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за індексом інфляції в сумі 128246 грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 10 819 грн. 46 коп., моральну шкоду в сумі 25500 грн., 5000 грн. витрати на надання правової допомоги, витрати на ІТЗ - 120 грн., а всього 169 685 грн. 91 коп., скасувати договір купівлі - продажу, посвідчений Ржищівською міською державною нотаріальною конторою від 23.05.2009 року за № 1606, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на житловий будинок, що розташований в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58 Кагарлицького району Київської області, скасувати договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений Ржищівською міською державною нотаріальною конторою за № 4 від 13 лютого 2008 року на житловий будинок, що розташований в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58, Кагарлицького району, Київської області, скасувати договори дарування присадибної земельної ділянки, розташованої по вул.. Л.Українки за № 58 в с. Стайки Кагарлицького району між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасувати договір дарування земельної ділянки площею 0,1087 га, розташованої в с. Стайки по вул. Л. Українки Кагарлицького району Київської області від 16.06.2009 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Ржищівської міською державною нотаріальною конторою, посилаючись на те, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської обл. від 19 грудня 2007 року з відповідача ОСОБА_3 стягнуто на користь позивача борг за договором позики 103425 грн., 3 % річних від простроченої суми грошового зобов'язання - 7756 грн.88 коп. та 977 грн.78 коп. судових витрат, а всього 112159 грн.66 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської обл. від 18 березня 2008 року та ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 квітня 2009 року рішення Кагарлицького районного суду Київської обл. від 19 грудня 2007 року та ухвала Апеляційного суду Київської обл. від 18 березня 2008 року залишено без змін.

В зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку відмовився повернути позивачу вищевказану суму боргу, тому позивач вимушений був звернутися до відділу ДВС Кагарлицького РУЮ з виконавчим листом № 2-210 від 02.04.2008 року про стягнення боргу з відповідача в примусовому порядку. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2008 року виконавчий лист № 2-210 виданий 02.04.08 року Кагарлицьким районним судом Київської обл. був прийнятий до виконання, що стверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.05 .2008 року .

На момент звернення позивача до Кагарлицького районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу в сумі 103425 грн., відповідач являвся власником житлового будинку та присадибної земельної ділянки розміром 0,499 га, розташованого в с. Стайки по вул. Л.Українки за № 58 , Кагарлицького району Київської області та належали йому на праві приватної власності. Але, на превеликий жаль, клопотання позивача в ході розгляду іншої цивільної справи про накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення в подальшому виконання рішення суду, залишилося судом не задоволеним, і суд не наклав арешт на майно, яке належало на праві приватної власності відповідачу . І як наслідок цьому в даний час виконання рішення Кагарлицького районного суду від 19.12.2007 року стало неможливим.

Як тепер стало відомо позивачу з метою ухилитися від повернення боргу, відповідач ОСОБА_3 , в період розгляду справи по суті та не маючи заборони на своє приватне майно, житловий будинок в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58 Кагарлицького району Київської області, власником якого він був згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою 07.03.1995 року переоформив на свого сина ОСОБА_5, договором дарування, посвідченого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою № 457 від 13 лютого 2008 року. Після цього син відповідача ОСОБА_6 продав даний будинок своїй рідній сестрі ОСОБА_4, згідно договору купівлі - продажу, посвідченого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою від 23.05.2009 року за № 1606. Крім цього в цей же період, відповідач навмисно переоформив на своїх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 присадибну земельну ділянку розміром 0,499 га, розташовану біля будинку № 58 по вул. Л.Українки в с. Стайки Кагарлицького району Київської області. Отже під час розгляду майнового спору щодо стягнення з відповідача боргу, він, завідомо знаючи, що дане майно повинне бути під арештом в рахунок погашення боргу, фіктивно переоформив безоплатно спірний житловий будинок на свого сина та на дочку, а також присадибну земельну ділянку, яка розташована біля будинку.

В зв'язку з тим, що вищевказані угоди були вчинені в період розгляду іншої цивільної справи за позовом позивача до ОСОБА_3 про стягнення боргу та з метою навмисного ухилення виконання рішення Кагарлицького районного суду Київської обл. від 19 грудня 2007 року про стягнення боргу на користь позивача в сумі - 112159 грн.66 коп. дані угоди необхідно скасувати.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як ОСОБА_3 прострочив грошове зобов'язання, не повернувши позивачу борг згідно договору позики від 07.02.2003 року , за перебігом 18 місяців до 07.08.2004 року - на його вимогу /кредитора / він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто по теперішній час.

За рахунок індексу інфляції сума боргу в розмірі 103425 грн. станом на 07.08.2004 року зросла на 124536 грн. 25 коп. ( 227961 грн. 65 коп. - 103425 грн. = 124536 грн. 65 коп.) станом на 01.03.2010 року. Крім цього відповідач ( боржник ) зобов'язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому 3% річних від суми боргу - 10819 грн. 46 коп., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, станом на 19.04.2010 року за період з 19.12.2007 року по 19.04.2010 року.

Безвідповідальність відповідача ОСОБА_3 до взятого на себе грошового зобов'язання призвела до сильних його душевних хвилювань, розладу нервової системи , підвищення артеріального тиску, безсоння , головного болю та хвороби серця . З часу неповернення боргу і по теперішній час він втратив сон, декілька раз лікувався в м. Києві з приводу хвороби серця, нормальний ритм життя позивача погіршився . З вини відповідача позивач вимушений з 2007 року по теперішній час нервувати ,звертатися у судові інстанції з приводу повернення боргу. Отже з вини відповідача позивачу спричинена величезна моральна шкода. Згідно ст.16 ЦК України позивач має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з вимогою відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, заподіяну позивачу відповідачем моральну шкоду, що полягає у душевних та фізичних стражданнях, повинен відшкодувати саме відповідач ОСОБА_3

Відповідно до Постанови ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової / шкоди», діяльність відповідача є такою, що завдала позивачу моральних страждань, а також ту обставину, що між зазначеними діями та негативними наслідками морального характеру є прямий причинний зв'язок , позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі 25500 грн.

Оскільки позивач розчарувався у вірі у справедливість, моральність і порядність людей, страждає душевним хвилюванням, то позивач не в змозі сам представляти свої інтереси в суді самостійно, а тому, відповідно до ст. 12, 56 ЦПК України скористався правом на правову допомогу, витрати на оплату послуг адвоката, яка являлася його представником по справі, складають 5000 грн., які також необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3

Таким чином , загальна грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання , становить 169685, 91 грн. = 128246,45 грн. + 10819 грн.+25500 грн.+5000 грн. + 120 грн.

Позивач та його представник уточнені позовні вимоги позивача підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі та просить суд у їх задоволенні позивачу відмовити, оскільки відсутні будь які правові підстави для їх задоволення. Окрім того, просить суд застосувати позовну давність стосовно позову ОСОБА_2

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в засідання суду не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомили, а тому суд вважає, що відповідачі в засідання суду не з'явилися без поважних причин і ухвалює рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне уточнені позовні вимоги задовольнити частково.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07 лютого 2003 року позивачем ОСОБА_2 було надано позику ОСОБА_3 в сумі 103 425 грн. і відповідач ОСОБА_3 зобовязався повернути вказану суму на протязі 18 місяців, починаючи з 01 серпня 2003 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 грудня 2007 року з відповідача ОСОБА_3 було стягнуто на користь позивача ОСОБА_2 борг за договором позики 103425 грн., 3 % річних від простроченої суми грошового зобов'язання - 7756 грн.88 коп. та 977 грн.78 коп. судових витрат, а всього 112159 грн.66 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської обл. від 18 березня 2008 року та ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 квітня 2009 року рішення Кагарлицького районного суду Київської обл., від 19 грудня 2007 року та ухвала Апеляційного суду Київської обл. від 18 березня 2008 року залишено без змін.

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участі ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 стосовно того, що підстав для предявлення позову позивача не має, та просить суд застосувати позовну давність до даного позову. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 2 та 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. А тому відсутні будь які підстави для застосування позовної давності до предявленого позову.

Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом установлено, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 грудня 2007 року з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2 стягнуто 103425 грн. боргу за договором позики, 3% річних в сумі 7756 грн. На підставі судового рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 грудня 2007 року був виданий виконавчий лист й відкрите виконавче провадження, однак рішення суду не виконане, ОСОБА_3 борг позивачу ОСОБА_2 не повернув.

За статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому відповідач ОСОБА_3 безпідставно вважав припиненим зобов'язання між ним та позивачем за договором позики у зв'язку з самим лише фактом ухвалення судом рішення від 19 грудня 2007 року про стягнення на користь позивача суми позики при тому, що це рішення не виконане, й позивач не одержав від відповідача ОСОБА_3 належного виконання зобов'язання.

Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені проценти є не мірою відповідальності, а платою за безпідставне, понад погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки стягувані в зв'язку з таким застосуванням суми є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу, а тому суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних та 3% річних і стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача втрати від інфляції в сумі 128246 грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 10 819 грн. 46 коп.

Стосовно позовних вимог щодо скасування договору купівлі - продажу, посвідченого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою від 23.05.2009 року за № 1606, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на житловий будинок, що розташований в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58 Кагарлицького району Київської області, договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідченого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою за № 4 від 13 лютого 2008 року на житловий будинок, що розташований в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58, Кагарлицького району Київської області, договорів дарування присадибної земельної ділянки, розташованої по вул. Л.Українки за № 58 в с. Стайки Кагарлицького району між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, договору дарування земельної ділянки площею 0,1087 га, розташованої в с. Стайки по вул. Л. Українки Кагарлицького району Київської області від 16.06.2009 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Ржищівської міською державною нотаріальною конторою, то вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Ст. 346 ЦК України, на яку опирається позивач у позовній заяві, передбачено підстави припинення права власності. Ст. 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. З матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником майна, що зазначене в договорі купівлі продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стосовно житлового будинку, що розташований в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58 Кагарлицького району Київської області та у договорах дарувань між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що посвідчений Ржищівською міською державною нотаріальною конторою за № 4 від 13 лютого 2008 року на житловий будинок, що розташований в с. Стайки, вул. Л. Українки, 58, Кагарлицького району Київської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на присадибну земельну ділянку, розташовану по вул. Л.Українки за № 58 в с. Стайки Кагарлицького району, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по договору дарування земельної ділянки площею 0,1087 га, розташованої в с. Стайки по вул. Л. Українки Кагарлицького району Київської області від 16.06.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Ржищівської міською державною нотаріальною конторою, і дані такі не були встановлені в судовому засіданні, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині, і суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі.

Відносно моральної шкоди в сумі 25500 грн., то суд вважає, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем за неналежне виконання обовязків відповідачем згідно договору позики.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При розгляді питання стосовно моральної шкоди необхідно враховувати стан здоровя, ступінь зниження престижу, тяжкість змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також як не виконання грошового зобовязання вплинув на здоровя та душевну рівновагу позивача та членів його сімї.

Відповідно до вищевказаного постанови Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що доказів щодо заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок невиконання грошового зобовязання позивач доказів суду не представив і такі докази в судовому засіданні не були встановлені, а тому суд вважає, що позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 25500 грн. необхідно відмовити повністю.

Стосовно судових витрат, то до їх складу входять витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, які підлягають стягнення в повному обсязі, оскільки вони понесені при подачі позовної заяви до суду та підтверджуються відповідним документам, а саме: платіжним дорученням, а тому суд стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача витрати за інформаційно технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Стосовно витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. 84 ЦК України це витрати сторони, що вона понесла у звязку із оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару. Це можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. У постанові від 01 жовтня 2002 року у справі № 30/63 Верховний Суд України звертає увагу на те, що судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Оскільки у квитанції до прибуткового касового ордера від 15 березня 2010 року викладено однією сумою за складання позовної заяви та участі у цивільній справі за позовом Глоби до ОСОБА_3 в сумі 5000 грн. і в судовому засіданні вимога була викладена однією сумою, тому суд не має можливості визначити роз граничити дану сум і стягує лише за представництво в суді.

Стосовно представництва в судових засіданнях, то відповідно до п. 2 ст. 84 ЦПК України розмір такої компенсації з урахуванням справи визначається судом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» ця оплата здійснюється на підставі угоди між громадянином та адвокатом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачені такі граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу якщо компенсації сплачуються іншою стороною не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Згідно ст. 2 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» з 01 січня 2010 року установлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі 869 грн. 00 коп. За період з 10.02.2010 року по 31.03.2010 року було проведено 4 засідання загальною тривалістю 2 год. 25 хв., з якого судом зроблено розрахунок розміру витрат за цей період, що становить 869 грн. 00 коп. З 01 квітня 2010 року установлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі 884 грн. 00 коп. і в цей час було проведено 1 засідання загальною тривалістю 2 год. 00 хв., з якого судом зроблено розрахунок розміру витрат за цей період, що становить 707 грн. 20 коп. Загальна сума, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача становить 1576 грн. 20 коп., а тому суд задовольняє вимоги позивача частині стягнення витрат на правову допомогу частково і стягує 1576 грн. 20 коп.

Суд звільняє відповідача ОСОБА_3 від сплати державного мита на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 7-93 від 21.01.1993 року як інваліда ІІ групи.

Згідно ст. 88 ЦПК України про розподіл судових витрат між сторонами вбачається, що у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовлено повністю, тому витрати не стягуються, так як позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» як громадянин, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії, тоді дані витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладенного та керуючись ст. 99 Конституції України, ст. ст. 625, 1049, 1050 ЦК України, Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», ст.ст. 10, 60, 61, 84, 85, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: КП КОР «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації», ДП «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Ржищівська міська державна нотаріально контора Київської області про скасування договорів відчуження житлового будинку, присадибної ділянки та стягнення штрафних санкцій задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 втрати від інфляції в сумі 128246 грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 10 819 грн. 46 коп., витрати на правову допомогу в сумі 1576 грн. 20 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн., а всього 140762 (сто сорок тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 11 коп.

Звільнити ОСОБА_3 від сплати державного мита на підставі п. 18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 7-93 від 21.01.1993 року, як інваліда ІІ групи. на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» як громадянин, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Захід забезпечення позову скасувати і зняти, який накладений відповідно до ухвали суду від 07 квітня 2010 року, арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: с. Стайки Кагарлицького району Київської області по вул.. Л. Українка, 58, який належить ОСОБА_4.

У решті уточнених позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.І.Шевченко