ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-238/2010
провадження № 2/753/5904/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: - Фрич Т.В.,

при секретарях Порхун Н.П., Московко І.О.,

представників позивачів: - Щура В.А., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_7 грошової компенсації моральної шкоди, завданої злочином, у розмірі 100 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_5 та у розмірі 100 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_6

Свої позовні вимоги позивачі мотивували наступним. Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2007 р. у кримінальній справі №1-5/2007 та вироком Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2007 р. у кримінальній справі №11-а-1109, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме у тому, що 1 листопада 2005 p., біля 14 години керуючи автомобілем «КІА-Прежіо», державний номер НОМЕР_1, і рухаючись по середній смузі проїзної частини Новокільцевої дороги в напрямку вулиці Газопроводної в м. Києві, порушуючи при цьому вимоги п.п. 12.1 та 12.3 правил дорожнього руху України, він відволікся від спостерігання за дорожньою обстановкою, її змінами та не вибрав безпечної швидкості і не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого автомобіля або безпечного для всіх учасників руху об'їзду перешкоди, яку завчасно спроможний був виявити, зіткнувся з автомобілем «Газ-3307», що стояв на проїзній частині дороги через зупинку роботи двигуна. Внаслідок цих дій засудженого, пасажирці автомобіля ОСОБА_9, яка була донькою позивачів, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть. За твердженнями позивачів, ОСОБА_7, намагався ухилитися від кримінальної відповідальності й намагався ухилитися від покарання. Скоєний злочин, фактичні дії і поведінка відповідача після скоєного злочину завдали, завдають і будуть завдавати позивачам моральних страждань, що полягають у фізичному болю та стражданнях, які вони зазнали у зв'язку зі смертю дочки, призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагали та вимагатимуть від позивачів додаткових зусиль для організації їх життя. На думку позивачів моральна шкода може бути компенсована (відшкодована) шляхом виплати ОСОБА_7 грошової компенсації у розмірі 100 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_5 та у розмірі 100 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_6

В подальшому, 15 червня 2009 p., позивачами подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, позивачі просять, додатково до заявлених вимог з відшкодування моральної шкоди, ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_7 щомісячного утримання у розмірі 1 195 грн. на користь ОСОБА_5 та щомісячного утримання у розмірі 1 195 грн. на користь ОСОБА_6

Враховуючи те, що відповідач перебував на момент скоєння злочину у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ФармБіотек», 24.09.2009 р. судом за клопотанням відповідача було залучено до участі в справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ФармБіотек»

В судових засіданнях представники позивачів, що діють на підставі належним чином оформлених довіреностей, позовні вимоги підтримали з підстав, що зазначені у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_7, що діє на підставі належним чином оформленої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у частині грошової компенсації у розмірі 20 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_5 та у розмірі 20 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_6, та пояснив, що суб'єктивна сторона злочину вчиненого ОСОБА_7 визначається ставленням винного до наслідків діяння і в цілому характеризується необережною виною. Відповідач не бажав і не передбачав спричинити шкоду своїй дружині, а ДТП, в наслідок якого померла дружина відповідача, донька позивачів, ОСОБА_9, межує скоріш з нещасним випадком.

Також представником відповідача зазначено про відсутність доказів наявності моральної шкоди в матеріалах справи, окрім пояснень позивачів у позові, як зацікавлених осіб, та сумнівного, на його думку, висновку оцінювача.

В частині довічного утримання позивачів представник відповідача позов не визнав.

Представники співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково- виробнича компанія «ФармБіотек» на судові засідання не з'являлись, про час та місце судових засідань були повідомлені належним чином.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання 20.12.2010 р. не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заяв суду про причини неявки не подали. Тому, за згодою позивачів, представників позивачів, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, справа розглянута у заочному порядку.

Розглянувши справу суд дійшов висновку про те, що позов відлягає частковому задоволенню»

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи фактичні обставини справи та зміст позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

З матеріалів справи і пояснень сторін убачається, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2007 р. та вироком Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2007 р., ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме у тому, що 1 листопада 2005 р., біля 14 години керуючи автомобілем «КІА-Прежіо», державний номер НОМЕР_1, і рухаючись по середній смузі проїзної частини Новокільцевої дороги в напрямку вулиці Газопроводної в м. Києві, порушуючи при цьому вимоги п.п. 12.1 та 12.3 правил дорожнього руху України, він відволікся від спостерігання за дорожньою обстановкою, її змінами та не вибрав безпечної швидкості і не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого автомобіля або безпечного для всіх учасників руху об'їзду перешкоди, яку завчасно спроможний був виявити, зіткнувся з автомобілем «Газ-3307», що стояв на проїзній частині дороги через зупинку роботи двигуна. Внаслідок цих дій засудженого пасажирці автомобіля ОСОБА_9, яка була донькою позивачів, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Суд враховує, що життя людини відповідно до ст.З Конституції України є найвищою соціальною цінністю. Суд вважає, що втрата батьками доньки в результаті злочину вчиненого відповідачем, спричинили батькам такі моральні страждання, які за своїм змістом, характером та тривалістю можуть бути компенсовані тільки значною грошовою сумою. Смерть доньки призвела до зміни звичайного образу життя позивачів, нанесла глибоку психологічну травму.

Факт скоєння відповідачем злочину, в тому числі його вина, причинно-наслідковий зв'язок між його діянням та смертю доньки позивачів, встановлені вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2007 р. та вироком Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2007 р., що вступили в законну силу.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що проявляється у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. З ст. 23 ЦК України, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних

страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1171 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ФармБіотек» №69 від 02.07.2008 р. на запит адвоката Щура В. А., ОСОБА_7 01.11.2005 р. керуючи автомобілем «КІА-Прежіо», державний номер НОМЕР_1, при виконанні трудових або службових обов'язків не був, оскільки в той день ОСОБА_7 був відсутній на робочому місці і до кінця робочого дня на підприємстві не з'являвся. 01.11.2005 р. автомобіль « КІА-Прежіо» державний номер НОМЕР_1, використовувався його власником ОСОБА_7 для власних потреб. Ніяких справ у ТОВ «НВК«ФармБіотек» 01.11.2005 р. в районі аварії не було.

Враховуючи вказане та те, що до службових обов'язків ОСОБА_7, як заступника директора компанії не входило керування автомобілем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення цивільної відповідальності за завдану відповідачем шкоду на його роботодавця.

Факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачам встановлений висновками судово-психологічної експертизи.

При дослідженні висновків експерта-оцінювача про розмір суми на відшкодування заподіяної моральної шкоди від 18.02.2009 р. та від 10.02.2009 р., що були подані позивачами, судом врахований п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», відповідно до якого, висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

За клопотанням позивача ОСОБА_6, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 лютого 2010 р. було призначено судово-психологічну експертизу.

Висновком №7474/10-11 судово-психологічної експертизи, щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено: що ситуація, яка сталася у житті ОСОБА_6, виникла незалежно від його волевиявлення, постала суттєво психотравмуючою, спричинила глибоке душевне зворушення, що тягне за собою необхідність пристосовуватись до нових негативних змін родинної життєдіяльності. Трагедія що сталася, вимагає від нього залучення значних психологічних ресурсів для адаптації до її наслідків.

В ході діагностичного опитування стосовно психоемоційного стану, який виник після смерті доньки, експертом визначаються наступні негативні зміни: часті думки та спогади про трагедію, страх і насторога щодо можливості її повторення стосовно іншої доньки;

тривожні сновидіння; знижений настрій, емоційна напруга, нервозність, тривожність; дратівливість, чутливість, образливість; тимчасові реакції замикання та потреба в униканні контактів; фіксованість на прикрих переживаннях та спогадах; певна байдужість до інших подій оточуючого життя, нездатність до переживання позитивних емоцій; важкість виконання повсякденних обов'язків, труднощі концентрування на поточній діяльності; відчуття виснаженості, психологічної апатії; емоційні реакції при згадуванні про стресову ситуацію; переживання незворотної втрати, безвихідності, безнадії.

Тривала та суттєва проблемізація життя, на переконання експерта проявляється у наступних обставинах. Втрата першої, старшої дитини, як об'єкта глибинних емоційних зв'язків, родинних прихильностей, як особи, котра втілювала батьківські мрії та життєві надії, дарувала радість спостерігання та співучасті в її зростанні та дорослішанні. Втрату дочки сприймає як втрату близької людини, з якою міг порадитися на достойному рівні, пов'язував надії на захищену старість та підтримку, особи, яка викликала почуття гордості за її життєві досягнення та успішне батьківське виховання. Впродовж декількох днів лікування доньки він витрачав душевні ресурси, сподіваючись на її одужання. Психологічний стан перетерпів різкі зміни від надії на одужання до жаху від раптової смерті, що визнано експертом інтенсивним стресом для рідної людини.

Проблемним на думку експерта є те, що мають значну протяжність у часі та не зникають такі елементи душевних страждань, як почуття життєвої катастрофи, з ознаками інтенсивного психологічного надлому, душевної рани, емоційного болю, почуття напруги, фіксованість на прикрих переживаннях та спогадах, знижений фон настрою, потреба побути наодинці, дратівливість, важкість емоційного стримування.

Експертом відзначено, що після пережитого стресу на фоні психічного виснаження проявилися негативні типові вікові зміни: зниження пам'яті, розсіяність уваги, швидка втомлюваність, загальна астенізація та швидке старіння організму, що в свою чергу спричиняє загострення існуючих та виникнення нових хвороб.

Наслідки події зруйнували звичний та гармонійний стиль життєдіяльності підекспертного, обумовили негативні зміни його родинного спілкування, проведення вільного часу, з необхідністю пристосовуватись до нових погіршених мікросоціальних взаємовідносин.

Поведінка винуватця після трагедії ускладнює вказані проблеми, загострюючи їх почуттям образи, несправедливості.

Висновком №4244/10-11 судово-психологічної експертизи, щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено: що ситуація, яка сталася у житті ОСОБА_5, виникла незалежно від її волевиявлення, постала суттєво психотравмуючою, спричинила глибоке душевне зворушення, що тягне за собою необхідність пристосовуватись до нових негативних змін родинної життєдіяльності. Трагедія що сталася, вимагає від неї залучення значних психологічних ресурсів для адаптації до її наслідків.

В ході діагностичного опитування стосовно психоемоційного стану, який виник після смерті доньки, експертом визначаються наступні негативні зміни: часті думки та спогади про трагедію, страх і насторога щодо можливості її повторення стосовно іншої доньки; порушення формули сну; знижений настрій, емоційна напруга, нервозність, тривожність; плаксивість; відчутне порушення стану здоров'я при інтенсивних переживаннях; фіксованість на прикрих переживаннях та спогадах; певна байдужість до інших подій оточуючого життя, нездатність до переживання позитивних емоцій; переживання образи, обурення поведінкою винуватця трагедії, переживання відчаю та безнадії, суїцидальні думки; усвідомлення незворотної втрати.

Тривала та суттєва проблемізація життя, на переконання експерта проявляється у наступних обставинах. Втрата першої, старшої дитини, як об'єкта глибинних емоційних зв'язків, родинних прихильностей, як особи, котра втілювала материнські, дарувала радість спостерігання та співучасті в її зростанні та дорослішанні. Втрата дочки, з якою матір пов'язувала втілення власних надій та власну само ідентифікацію, смерть жінки вченого, яка викликала почуття гордості. Впродовж декількох днів лікування доньки ОСОБА_5 витрачала душевні ресурси, сподіваючись на її одужання. Психологічний стан перетерпів різкі зміни від надії на одужання до жаху від раптової смерті, що визнано експертом інтенсивним стресом для рідної людини.

Проблемним на думку експерта є те, що мають значну протяжність у часі та не зникають такі елементи душевних страждань, як почуття життєвої катастрофи, з ознаками інтенсивного психологічного надлому, душевної рани, емоційного болю, порушенням психосоматичного стану під експертної, що проявляється у головних та серцевих болях, порушеннях артеріального тиску тощо.

Вказаний стан визнається експертом хронічним та таким, що спричиняє подальше погіршення психологічного та фізичного здоров'я ОСОБА_5, загальну асенізацію та швидке старіння організму, зниження когнітивних функцій.

Поведінка винуватця після трагедії ускладнює вказані проблеми, загострюючи їх почуттям образи, несправедливості.

В обох експертних дослідженнях, загальним висновком експерта є те, що пережита трагедія спричинила велике душевне зворушення для всіх членів родини, зумовила необхідність залучення інтенсивних психологічних ресурсів. Наслідки трагедії довгий час вимагали від батьків душевних та фізичних та матеріальних компенсаторних можливостей задля їх подолання, що в певній мірі продовжується дотепер.

Експертним висновком №7474/10-11 на підставі формули А.М. Ерделевського встановлено, що кількісний еквівалент завданої моральної шкоди завданої ОСОБА_6 може становити 108 мінімальних заробітних плат.

Експертним висновком №4244/10-11 на підставі формули А.М. Ерделевського встановлено, що кількісний еквівалент завданої моральної шкоди завданої ОСОБА_5 може становити 108 мінімальних заробітних плат.

При визначенні кількісного еквіваленту завданої моральної шкоди, експертом враховано необережну форму вини відповідача у завданні шкоди, психологічно-руйнуючі емоційні зміни та післястресове погіршення стану здоров'я позивачів, також враховано, що через вікові особливості та поганий стан здоров'я компенсаторні можливості позивачів знижені.

Викладене є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачам.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2010 р.» мінімальна заробітна плата починаючи з 1 грудня 2010 р. становить 922 грн. Отже на момент розгляду справи розмір можливої компенсації моральної шкоди становить в грошовому вираженні: 99 576 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят шість грн.).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, приймаючи до уваги ступень шкоди завданої позивачам, глибину його моральних та психічних переживань з цього приводу, приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 грошової компенсації моральної шкоди в межах визначених експертним висновком №4244/10-11, а саме у сумі 99 576 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят шість грн.) та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 грошової компенсації моральної шкоди в межах визначених експертним висновком №7474/10-11, а саме у сумі 99 576 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят шість грн.) в порядку відшкодування моральної шкоди у відповідності зі ст. 1167 Цивільного кодексу України, частково задовольнивши їх позов у цій частині.

Аналізуючи фактичні обставини справи та зміст позовних вимог в частині стягнення щомісячного утримання, суд доходить до висновку про обґрунтованість таких позовних вимог.

Поняття "непрацездатні громадяни" надається ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Досягнення пенсійного віку позивачами встановлено на підставі копій пенсійних посвідчень, що містяться в матеріалах справи.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України Чоловік, дружина, батьки (усиновлювачі) померлого, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, мають право на довічне відшкодування шкоди, завданої смертю їх сина або доньки (усиновленої особи).

Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Судом установлено, що до дня смерті потерпіла працювала директором в TOB "НВК «Фармбіотек» та одержувала заробітну плату (а. с. 119), яка в середньомісячному розрахунку за останній рік складала 4 382, 95 грн. на місяць.

Враховуючи вимогу позивачів про призначення їм щомісячного утримання у вигляді 'А від середньої заробітної плати померлої, суд знаходить таку вимогу обґрунтованою.

Обґрунтованих заперечень проти заявленої позовної вимоги щодо стягнення щомісячного утримання відповідачем не надано.

Однак 'А від суми середньої заробітної плати померлої складає 1095 грн., а не 1195 грн., як вказано позивачами у заяві про збільшення позовних вимог, відтак вказана позовна вимога має бути задоволена частково.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За проведення експертного дослідження №4244/10-11, згідно акту здачи-приймання № 4244/10-11 від 27.10.2010р., вартість послуг становить 3876 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача; за проведення експертного дослідження №7474/10-11, згідно акту здачи-приймання № 7474/10-11 від 27.10.2010р., вартість послуг становить 3876 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача, а також стягненню підлягає судовий збір.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що покладаються на сторони після закінчення судового розгляду, відповідно до ст. 81 ЦПК України, за розгляд справи щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи - покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 60, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1200 ЦК України,

суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5, та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 99 576 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят шість грн.).

Стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 99 576 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят шість грн.).

Стягувати щомісячно та довічно на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_7 суму утримання у .розмірі 1095 грн.

Стягувати щомісячно та довічно на .користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7 суму утримання у розмірі 1095 грн.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 8, 50 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою державного мита.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3876 грн. 00 коп. судових витрат пов'язаних з проведенням експертизи.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 3876 грн. 00 коп. судових витрат пов'язаних з проведенням експертизи.

Стягнути з ОСОБА_7, на користь держави 37 грн. витрат на інфор маційно - технічне забезпечення розгляду справи

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, у порядку ст. 294 УПК України.

Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: