Справа №22-ц-4713 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Маслова В.О.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2010 року

у справі за позовом відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: Верхньосироватська сільська рада, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина», третя особа: ОСОБА_2, про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2010 року позов ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» заборгованість по кредитному договору від 28 квітня 2007 року № 15/2007/441160/2/238 в сумі 225391 грн. 90 коп., з яких:

200740 грн. 72 коп. ( 25372,23 дол. США) заборгованість по сумі кредиту;

18654 грн. 20 коп. (2357,77 дол. США) - заборгованість по відсотках за користування кредитом;

3936 грн. 20 коп. (497,51 дол. США) заборгованість по пені по першому траншу;

1397 грн. 38 коп. (176,62 дол. США) заборгованість по пені по другому траншу;

663 грн. 40 коп. (83,85 дол. США) - заборгованість по пені по третьому траншу, з зарахуванням на рахунок № 30001 у філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина», МФО 337535, код 14005646.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 28 квітня 2007 року № 15/2007/441160/2/238 в розмірі 225391 грн. 90 коп. звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Волочаївська, 60 в с. Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, загальною площею 62,6 кв. м, житловою площею 39,5 кв. м, який належить ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 08 квітня 2007 року, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Надано ВАТ КБ «Надра» право подавати запити, заяви та отримувати в будь-яких установах, підприємствах, організаціях (незалежно від форм власності, в тому числі БТІ та органах земельних ресурсів) та нотаріусів, будь-яких документів (їх копій та дублікатів), витягів з державних реєстрів та довідок, необхідних для проведення процедури продажу житлового будинку з надвірними побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Волочаївська, 60 в с. Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, належного ОСОБА_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дольовому порядку на користь ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» по 425 грн. судового збору та по 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» у задоволенні вимог та задовольнити зустрічний позов і визнати недійсним вчинений під впливом обману кредитний договір від 28 квітня 2007 року № 15/2007/441160/2/238 зі змінами та доповненнями до нього, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина», та визнати недійсним договір іпотеки від 28 квітня 2007 року №15/2007/441160/2/238.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, представника ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина», яка заперечує проти скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» звернувся у лютому 2010 року до суду з вказаним позовом, вимоги якого, доповнивши їх в липні 2010 року, мотивував тим, що 28 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» в особі його вказаної філії та ОСОБА_2 був укладений договір кредитної лінії, за яким банк надав йому кредит на суму 24 000 доларів США з строком повернення 26 грудня 2012 року зі сплатою відсотків у розмірі 14,4 річних. Додатковою угодою від 14 червня 2007 року про внесення змін до договору кредитної лінії сума кредитної лінії була збільшена на 1 000 доларів США, а додатковою угодою від 23 листопада 2007 року про внесення змін до договору кредитної лінії сума кредитної лінії була збільшена на 6 000 доларів США, і загальна сума кредиту склала 31000 доларів США.

В забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором з ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 08 квітня 2007 року, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Волочаївська, 60 в с. Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, загальною площею 62,6 кв. м, що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року.

Крім того, з відповідачами ОСОБА_3. ОСОБА_4. ОСОБА_5 були укладені договори поруки від 28 квітня 2007 року, згідно яких вони взяли на себе обовязок солідарно з позичальником відповідати за порушення ним своїх зобовязань перед банком.

До вказаних договору іпотеки та договорів поруки були укладені додаткові угоди в звязку з внесенням змін до договору кредиту та збільшенням розміру кредиту.

Відповідач позичальник взятих на себе зобовязань по кредитному договору не виконував, у звязку з чим станом на 19 січня 2010 року він мав заборгованість перед банком в сумі 28487,98 доларів США, що в еквіваленті згідно встановленого курсу НБУ становить 227938 грн. 02 коп., з яких 203008 грн. 27 коп. (25372,23 дол. США) загальна заборгованість по сумі кредиту; 18864 грн. 99 коп. (2357,77 дол. США) - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3980 грн. 68 коп. (497,51 дол. США) заборгованість по пені по першому траншу; 1413 грн. 17 коп. (176,62 дол. США) заборгованість по пені по другому траншу; 670 грн. 90 коп. (83,85 дол. США) заборгованість по пені по третьому траншу. В звязку з порушенням боржником зобовязань за кредитним договором банк набув права вимагати дострокового повернення кредиту.

Просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку вказану заборгованість по кредитному договору в сумі 227938 грн. 02 коп. та в погашення заборгованості за договором кредитної лінії в розмірі 227938 грн. 02 коп. звернути стягнення на житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Волочаївська, 60, с. Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, загальною площею 62,6 кв.м, який належить ОСОБА_1, шляхом продажу предмета іпотеки з наданням банку всіх необхідних повноважень для цього та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-4, 102-104).

В квітні 2010 року іпотекодавець ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до банку, мотивуючи вимоги тим, що укладений між ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» та ОСОБА_2 кредитний договір, на забезпечення виконання зобовязання за яким вона передала в іпотеку свій житловий будинок з надвірними побутовими будівлями по вул. Волочаївській, 60 в с. Верхня Сироватка Сумського району, оскільки суперечить діючому законодавству. Уклавши договір кредиту в іноземній валюті, ВАТ КБ «Надра» та позичальник не мали на це відповідних дозволів та ліцензій НБУ на надання та одержання кредиту в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Крім того, вважає, що банк незаконно в односторонньому порядку змінив валюту грошового зобовязання, оскільки кредит був отриманий в доларах США, а банк в позові просить стягнути борг в гривнях. З огляду на вказане недійсність основного договору кредиту спричиняє недійсність договору іпотеки, укладеного нею з банком.

Просила визнати кредитний договір та договір іпотеки недійсними та відмовити ВАТ КБ «Надра» у задоволені його позову.

В подальшому ОСОБА_1 уточнила вимоги зустрічного позову, додатково зазначивши, що договір кредитної лінії повинен бути визнаний недійсним і з тих підстав, що він вчинений позичальником під впливом обману з боку банку, оскільки банк перед його укладенням з метою незаконного отримання прибутку у вигляді відсотків та інших платежів письмово не повідомив позичальнику необхідну інформацію, а саме - що відповідно до умов надання кредиту в іноземній валюті у нього повинна бути індивідуальна ліцензія на видачу кредиту в іноземній валюті, яка була відсутня, а позичальник повинен отримати одноразову індивідуальну ліцензію на отримання кредиту в іноземній валюті та здійснення розрахунку в іноземній валюті на певний час, і у разі порушення таких вимог валютного законодавства можуть бути застосовані фінансові санкції. Посилалась на Постанову Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 п.2.4 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка зобовязує банк отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищевказаною інформацією. Позичальнику та іпотекодавцю не було своєчасно повідомлено про вищезазначену інформацію.

Просила визнати недійсним як вчинений під впливом обману кредитний договір від 28 квітня 2007 року зі змінами та доповненнями до нього, укладений між ОСОБА_2 та банком, визнати недійсним договір іпотеки від 28 квітня 2007 року, укладений між нею та банком (а.с. 53-61, 146-159).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - позичальник не виконав своїх зобовязань перед кредитором за укладеним кредитним договором, чим було порушено право позивача, а тому з боржника та поручителів слід стягнути в солідарному порядку всю суму боргу та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що укладення договору кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству.

Цей висновок суду відповідає обставинам справи, вірно встановленим судом, та нормам матеріального та процесуального права, узгоджується з матеріалами справи.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» був укладений договір кредитної лінії № 15/2007/441160/2/238, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 24 000 доларів США строком до 26 квітня 2012 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 14,4 % річних. В свою чергу ОСОБА_2 зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пеню та винагородження в строки та на умовах зазначеного договору, згідно узгодженого сторонами графіку платежів.

28 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до договору кредитної лінії, згідно якої сума кредиту була збільшена на 1 000 дол. США, а 14 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 була укладена друга додаткова угода, згідно якої сума кредиту була збільшена на 6 000 дол. США, і загальна сума кредиту склала 3 1000 дол. США (а.с.6-11).

На забезпечення виконання зобовязань позичальника 28 квітня 2007 року з ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Сумська обл.., Сумський р-н, с. Верхня Сироватка, вул. Волочаївська, 60, житловою площею 39,5 кв.м. та дві земельні ділянки площею 0,0355 га та 0,2188 га. В звязку з укладенням додаткових угод до договору кредитної лінії 16 травня 2007 року та 23 листопада 2007 року з ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди до договору іпотеки, відповідно до останньої додаткової угоди предметом іпотеки залишився житловий будинок вартістю 166160 гр. та земельна ділянка площею 0,0355 га вартістю 30895 гр. З наданих Верхньосироватською сільською радою відомостей та паспорту іпотекодавця вбачається, що в будинку, який є предметом іпотеки, ніхто не зареєстрований (а.с.12- 17, 35, 174).

Також на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 28 квітня 2007 року були укладені договори поруки, а потім додаткові угоди від 14 червня 2007 року та 23 листопада 2007 року до договорів поруки в звязку з укладенням додаткових угод до кредитного договору (а.с.105-118).

Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконував і станом на 19 січня 2010 року його заборгованість склала 225391 грн. 90 коп., з яких 200740 грн. 72 коп. (25372,23 дол. США) загальна заборгованість по сумі кредиту, 18654 грн. 20 коп. (2357,77 дол. США) - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3936 грн. 20 коп. (497,51 дол. США) заборгованість по пені по першому траншу, 1397 грн. 38 коп. (176,62 дол. США) заборгованість по пені по другому траншу, 663 грн. 40 коп. (83,85 дол. США) заборгованість по пені по третьому траншу.

Положення договору кредитної лінії (п.п. 3.1.4, 5.1.4, 6.1.3) передбачають, що у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань по поверненню кредиту та (або) сплаті відсотків за користування кредитом, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-якої умови договору іпотеки, банк має право вимагати, незалежно від настання строку погашення кредиту, дострокового повернення позичальником кредиту та (або) відсотків, неустойки, в тому числі звернути стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» довів, що позичальник допустив порушення зобовязань за договором кредиту, а тому у банку виникло право стягнути солідарно з нього та поручителів всю суму кредиту та відповідних нарахувань за відсотками та пені та звернути стягнення на заставлене майно.

З наданих банком суду копії особового рахунку позичальника та розрахунків суми боргу вбачається, що станом на час звернення банку з позовом до суду 19 січня 2010 року його прострочена заборгованість по сплаті кредиту склала 4754,14 доларів США, прострочена заборгованість по процентах - 1860,49 доларів США, всього 6614,63 долари США, тобто 52917,04 гр. (а.с.5, 18-34, 304-307).

Правильність нарахування банком сум заборгованості та пені відповідачами не оспорюється.

Банк в липні 2010 року надсилав відповідачам попередження про наявність заборгованості, але вона не була погашена, і з моменту звернення банком з позовом до суду до вирішення справи по суті платежі також не здійснювались, чого відповідачі, в тому числі позичальник та іпотекодавець, не заперечують. Суму позову, визначену станом на січень 2010 року, банк не змінював (а.с. 119-121).

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку про те, що у банку виникло право дострокового стягнення суми кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Згідно ч.1 ст. 33 зазначеного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Не надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, передбаченої ч. 1 ст. 35 вказаного Закону, не є перешкодою, відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону, для реалізації права банку як іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Ч. 3 ст. 35 Закону «Про іпотеку» встановлює, що вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідачі не спростували доводів банку з приводу того, що іпотекодавець порушила умови договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки, і, уклавши 4 липня 2008 року договір страхування, з 2009 року перестала сплачувати страхові платежі, що також дало підстави банку на підставі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а також звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання відповідача-іпотекодавця на те, що суд безпідставно відмовив у визнанні недійсними кредитного договору та договору іпотеки, не ґрунтуються на вимогах закону та інших нормативних актів, які регламентують спірні правовідносини в цій частині.

Банк-позивач надав суду докази (копії банківських ліцензій та дозволу на операції з валютними цінностями) тому, що він має право на проведення валютних операцій, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, в тому числі і надання кредиту в іноземній валюті (а.с.82-83, 91-95, 136-145).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Ст. 2 цього Закону встановлено, що термін «кошти» у цьому Законі вживається у значенні «гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент». П. 1 ч. 2 ст. 47 вказаного Закону надає банку право здійснювати операції і угоди з валютними цінностями.

Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483, надає право уповноваженим банкам використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії за умови, що банк є ініціатором або отримувачем за валютною операцією. Ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Дії банку по наданню кредиту в іноземній валюті узгоджуються з приписами Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою НБУ від 17 липня 2001 року № 275, згідно п. 5.3 якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93. Строк дії генеральної ліцензії не визначений і вона не відкликана відповідно до підстав, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність.

П. «в» ст. 4 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає одержання індивідуальної ліцензії однією з сторін валютної операції, що означає дозвіл на її здійснення іншою стороною, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії.

Листом НБУ від 07 грудня 2009 року № 13-210/7871-22612 щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, розяснено, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

З огляду на зазначене є безпідставними посилання відповідача на вчинення кредитного договору під впливом обману з боку банку, оскільки вони є надуманими, тим більше, що іпотекодавець оспорює кредитний договір, який укладала не вона, а позичальник ОСОБА_2

Не спростовують висновків суду і посилання в апеляційній скарзі на те, що банк, уклавши договір кредиту в іноземній валюті, але вимагаючи стягнення боргу в гривні, тим самим в односторонньому порядку змінив валюту грошового зобовязання, що не відповідає вимогам ч.ч.1, 2 ст. 604 ЦК України, оскільки сформульована таким чином позовна вимога банку не є підставою для визнання договору кредиту недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді