№2-726/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2010р. Вільногірсьіий міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Литвинової Р.А. при секретарі Заіка А.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Бюро технічної інвентаризації м.Вільногірська» про визнання права власності на частки нерухомого майна (треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - КП «Бюро технічної інвентаризації м.Вільногірська» про визнання права власності на частки нерухомого майна, в якому з врахуванням пізніше наданих уточнень (а.с.20), зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 29.11.1999р. вона, її чоловік ОСОБА_4 та їх сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали у спільну часткову власність АДРЕСА_1.

В свідоцтві про право власності, яке було видано відповідачем, форма власності точно встановлена не була, а було вказано - «приватна власність, спільна сумісна», хоча це є дві різні форми власності.

18.04.2003 року її чоловік - ОСОБА_4, помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини вказаної квартири, яка належала чоловіку за його життя.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину, яке видано їй Вільногірською державною нотаріальною конторою 05.12.2003р., за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири, яка за життя належала її чоловікові.

За життя чоловіка вони не укладали будь-яких договорів про відступ від рівності часток у праві власності на квартиру, кожен з них вважав себе власником 1/4 частини квартири. ОСОБА_5 стосовно приватизації встановлює рівне право на майно осіб, які отримали його в порядку приватизації.

Відповідно до ч.4 ст.355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо законом або договором не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Таким чином, після прийняття спадщини вона є власником вже 1/2 частини зазначеної квартири, оскільки нотаріусу для того, щоб видати їй свідоцтво і встановити її частку в спадковому майні, потрібно було спочатку встановити розмір часток кожного із співвласників квартири.

В свою чергу, відповідач - КП «БТІ м. Вільногірська» чомусь 02.02.2004р. зареєстрував за нею право власності тільки на 1/4 частку вище вказаної квартири, при цьому вказавши, що ця 1/4 частка належить їй на праві приватної спільної часткової власності.

Однак, ЦК України не передбачає такої форми власності, як «приватна спільна часткова», а ч.І ст.355 ЦК України прямо вказує, що майно, яке є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Також відповідач в домовій книзі 03.02.2004р. зробив відмітку, що їй належить 2/4 частини (або 1/2 частина), а синам - по 1/4 частині спірної квартири.

Позивач в позові зазначає, що крім того, визнання за нею згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири, що належала за життя її чоловіку, вже автоматично робить квартиру, яка була об'єктом права спільної сумісної власності (на думку відповідача), спільною частковою власністю її та її синів - відповідно по 1/2 (їй) та по 1/4 (синам) частки квартири.

На її усне звернення до відповідача щодо видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, в якому вона та сини вказані як власники часток спірної квартири, працівники відповідача порадили їй звернутись до нотаріуса щодо виділу часток. Однак, і приватний, і державний нотаріуси їй роз'яснили, що спірна квартира вже знаходиться у спільній частковій власності і тому додатково виділяти частки не потрібно.

12.04.2010р. вона письмово звернулась до відповідача з проханням зареєструвати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири, однак відповідач своїм листом від 20.04.2010р. відмовив їй в такій реєстрації, не визнавши фактично її право часткової власності на спірну квартиру.

Позивач просить задовольнити її позов та визнати квартиру АДРЕСА_2 такою, яка перебуває у спільній частковій власності, а саме - по 1/4 за кожним із співвласників, тобто за нею та її синами - ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В судове засідання сторони надали заяви з проханням розглядати дану справу без їх участі (а.с.20,21), зокрема представник відповідача в своїй заяві зазначила про свою згоду з позовом.

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також надали заяви про розгляд справи без їх участі, зазначивши про те, що позов підтримують і просять його задовольнити (а.с.12,13).

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст.355,356,357 ЦК України майно, що є у власності співвласників, належить їм на праві спільної власності (спільне майно), майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як встановлено в процесі судового розгляду, 1/4 частина спірної квартири, яка за життя належала покійному чоловіку позивачки, була виділена нотаріусом і отримана позивачкою у вигляді спадкового майна. Як вказала в позові позивач, ні за життя чоловіка, ні після його смерті ніхто з членів їх сім'ї не пропонував виділити частки в квартирі і ніяких договорів з цього приводу ними не укладалось.

Отже, після виділу нотаріусом % частки квартири покійного чоловіка в порядку спадкування за законом, залишилось 3/4 частини квартири і, з врахуванням вищенаведених обставин, кожному із співвласників (позивачу та її синам) належить по 1/4 частині спірної квартири.

Позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, вони підтверджені наступними доказами : копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2003 року (а.с.4), копією свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1999р. (а.с.5), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2004р. (а.с.6), витягом ^ домової книжки (а.с.7), заявою позивача на адресу відповідача з проханням зареєструвати в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно її право на '/4, та право синів - по частині квартири (а.с.8), копією листа-відповіді БТІ на звернення позивача (а.с.9).

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного та враховуючи ту обставину, що відповідач і треті особи проти позову не заперечували (а.с.12,13,21), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і визначення за всіма співвласниками квартири по 1/4 частки у праві їх власності на спільне майно (квартиру).

В уточненні до позову позивач не виставляла вимоги про відшкодування за рахунок відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10,11,212-215 ЦПК України, ст.ст. 355-357 ЦК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до КП «Бюро технічної інвентаризації м.Вільногірська» про визнання права власності на частки нерухомого майна (треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3) задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною частковою власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, визначивши за кожним з них право спільної часткової власності на 1А частину зазначеної квартири.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.А. Литвинова