АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

« 13 » квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю: позивача - ОСОБА_5

представника відповідача ВАТ «ЦГЗК» - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «ЦГЗК»), державного підприємства «Кривбасреструктуризація», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків посилаючись на те, що працюючи тривалий час під впливом шкідливих факторів отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45% та 3 група інвалідності безстроково, тому просив стягнути солідарно з відповідачів 82000грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та витрати на допомогу адвоката.

У червні 2009 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просив суд стягнути з відділення Фонду і ВАТ «ЦГЗК» солідарно 82800грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2009 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. На його користь з ВАТ «ЦГЗК» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 2500 грн., 750грн. на правову допомогу та судові витрати.

В апеляційній скарзі ВАТ «ЦГЗК» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального і порушенням вимог процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, ВАТ «ЦГЗК» не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки є не належним відповідачем по справі, оскільки ст. 9 Закону України «Про охорону праці» покладає обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя у процесі трудової діяльності на Відділення фонду.

Також, відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди і суд першої інстанції був зобовязаний направити позивача на додатковий огляд МСЕК з метою встановлення факту заподіяння моральної шкоди.

Крім того, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України та не враховано положення п.п 4.2 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону і ухвалюючи рішення суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позовній заяві ОСОБА_5 не ставилося питання про стягнення судових витрат.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «КЗРК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 1993 по 2006 роки працював на різних підприємствах у шкідливих умовах праці де не було створено безпечних умов праці.

Актом №5 розслідування хронічного професійного захворювання, складеного у липні 2006 року, встановлена причина професійного захворювання багаторічна робота в умовах важкої фізичної праці.

Висновком МСЕК від 29.08.2006р. ОСОБА_5 первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45% та встановлена 3 група інвалідності (а.с. 25, 26).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, яких її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 5 від 13.04.2006р. розслідування професійного захворювання (а.с. 21-24) причиною професійних захворювань ОСОБА_5 є багаторічна робота в умовах важкої фізичної праці, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» і ст. 153 КЗпП України, якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 29.08.2006 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 25, 26), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений змінити свій спосіб життя, зміни у його життєвих відносинах викликають у нього моральні, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З вище вказаних підстав колегія суддів погоджується і з розрахунком суми стягнутої з відповідача моральної шкоди на користь позивача.

Інші доводи ВАТ «ЦГЗК», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: