Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження -

Справа № 2-30/10

26 березня 2010 року Дружківський міський суд

Донецької області у складі:

головуючого судді Сєрікової О.О.

при секретарі Віслогузовій Т.В.

за участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Дружківки цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення авансу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу.

В позові вказала, що ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю. Вона протягом кількох років працювала в місті Москві і заробила гроші для зайняття підприємницькою діяльністю.

Вона була знайома з відповідачем, який в квітні місяці 2007 року під час їх зустрічі попросив зайняти йому 13000 доларів СІНА у вигляді авансу за продаж їй належного йому вантажного автомобілю марки «КЕНАГТТ» державний номерний знак АН 2595, загальною вартістю 28000 доларів США.

15 квітня 2007 року в приміщенні магазину «Райдуга», розташованого по вулиці Леніна 37 міста Дружківки в присутності ОСОБА_6, її сина ОСОБА_7 вона дала ОСОБА_3 гроші в сумі 13000 доларів США у вигляді авансу, тобто першого внеску від вартості автомобілю в сумі 28000доларів США, про що в той же день вона уклала з відповідачем письмовий договір, в якому йдеться про те, що вона залишок вартості автомобілю зобовязується сплатити протягом двох років по 500 доларів США щомісячно. Договір був ними підписаний та скріплений печаткою ОСОБА_3

Протягом двох років вона відмовляє відповідачу у виконанні цього договору, однак він автомобіль не продає і гроші не повертає.

Просить стягнути з нього суму авансу 13000 доларів США, що в еквіваленті складає 100100 грн., судовий збір в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250 грн.

При розгляді справи позивач уточнила позовні вимоги, предявивши позов і до ОСОБА_5 В позові зазначила, що 15 квітня 2007 року відповідачі вдвох отримали від неї гроші в сумі 13000 доларів США. ОСОБА_5 надрукував договір на компютері, а ОСОБА_3 разом з нею його підписали. Вона вважає, що між нею та відповідачами не міг бути укладений договір купівлі-продажу, оскільки автомобіль не належав ОСОБА_3, а знаходився в його управлінні згідно з дорученням від 2006 року.

Вважає, що пояснення відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що між ними 15 квітня 2007 року укладався договір про наступну купівлю- продаж автомобіля не відповідають дійсності. Цей договір не відповідає вимогам закону і не може бути прийнятий до уваги.

Оскільки відповідачами був отриманий від неї аванс, то він підлягає стягненню з них на її користь в еквіваленті 13000 доларам США - 107309 грн.

Крім того, вважає, що діями відповідачів їй спричинена моральна шкода, оскільки був порушений її побут, вона переживала, що залишилася без грошей, нервувала. Моральні страждання оцінює в 1700 грн., які просить стягнути з відповідачів. Крім того, просить стягнути судові витрати в сумі 17 грн. та ІТЗ судового процесу в сумі 37 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь 107309 грн., 1700грн. моральної шкоди, судовий збір в сумі 1717 грн., ІТЗ судового процесу в сумі 287 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив, що між ним та позивачкою була укладена домовленість про продаж їй належного йому за дорученням вантажного автомобілю марки «ЯБЫЛиГТ» за 28000 доларів США. Позивачка внесла йому завдаток за автомобіль в сумі 13000 доларів США, а 15000 доларів США зобовязалася виплатити протягом двох років по 500 доларів США щомісячно. Про це і був укладений договір 15 квітня 2007 року, який підписали вона і він. Вони домовилися, що на цьому автомобілі буде працювати водій ОСОБА_2, який буде заробляти гроші і виплачувати борг. Але позивачка за автомобіль гроші не сплатила до цього часу. Оскільки строк доручення у нього на розпорядження автомобілем спливав, він вимушений був зареєструвати автомобіль на своє імя. Він і в теперішній час згоден передати автомобіль позивачці, як вони і домовлялися. Вважає, що його провини в тому, що позивачка не користувалася автомобілем немає і просить в позові відмовити.

Що стосується заявлених позовних вимогах до ОСОБА_5, то він гроші не отримував, а тальки надрукував договір. Просить в задоволенні позову до ОСОБА_5 відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнав позовні вимоги і пояснив, що він працює разом з ОСОБА_3 приватним підприємцем і у них загальний бізнес. В 2007 році до них на роботу водієм прийшов ОСОБА_6 Вони купили автомобіль марки «ІТГХАиГТ» і вони запропонували йому такі умови, що він сплачує частину вартості автомобіля, потім працює на ньому и сплачує його вартість. ОСОБА_6 приніс 13000 доларів США, як перший внесок і згідно з договором повинен був сплачувати щомісячно не менш ніж 500 доларів США. При передачі грошей були присутні ОСОБА_3, він и ОСОБА_6 ОСОБА_6 вніс 400 доларів США. Потім автомобіль зламався, і стояв в ремонті, а ОСОБА_6 пересів на інший автомобіль. Ніякої сплати за вантажний автомобіль позивачкою не вносилося. Потім прийшов ОСОБА_6 і став казати, що ОСОБА_2 вимагає гроші. Він дійсно був присутнім при укладенні цього договору, він його друкував, але підписував його ОСОБА_3, оскільки по документах автомобіль його. Він не визнає позовні вимоги, оскільки грошей не отримував,а тільки був присутнім при цьому. Просить в в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_7 пояснив в судовому засіданні, що 07 квітня 2007 року у його матері ОСОБА_2 була розмова з ОСОБА_3 про купівлю автомобілю. Вони повинні були користуватися автомобілем, який приносив прибуток і з неї виплачувати по 500 доларів США за вартість автомобілю. Експлуатувати автомобіль повинен був ОСОБА_6 Він ні самого автомобілю, ні документів на нього, не бачив.

Свідок ОСОБА_6 пояснив у судовому засіданні, що у нього з ОСОБА_2 близькі стосунки. У ОСОБА_2 були гроші і щоб вони працювали, вирішили вкласти їх в бізнес. Він запропонував купити автомобіль, щоб заробляти на ньому гроші. У ОСОБА_3 був вантажний автомобіль, який він хотів продати. Він домовився з ОСОБА_2, що вона дає 13000 доларів США на перший внесок, а він потім працює і віддає залишок вартості автомобілю. ОСОБА_2 дала йому гроші в сумі 13000 доларів США і він їх передав ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_5 Був складений договір в офісі, він його забрав і відніс ОСОБА_2, яка його підписала. Він став працювати на вантажному автомобілі вніс перший внесок 400 доларів США. Через деякий час автомобіль зламався, ОСОБА_3 відігнав його в ремонт, а йому дав інший автомобіль, на якому він працював, заробляв гроші і віддавав їх ОСОБА_2, але ОСОБА_3 більше грошей він не віддавав.

Договором, укладеним 15 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується, що ОСОБА_2 внесла передплату за вантажний автомобіль марки «ЯЕХАиГТ» (АН 2595 ВВ, тент АН6007ХХ) в сумі 13000 доларів США. Ця сума вважається первісним внеском від суми 28000 доларів США. Залишок суми зобовязується погасити протягом двох років не менш ніж по 500 доларів США щомісячно, (а.с.9).

Довідкою ВАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_4» першого Дружківського відділення підтверджується, що курс долара США по відношенню до

Української гривні станом на 26 листопада 2009 року складає за 100 доларів США 798.500грн. (а.с.63).

Згідно зі ст. 570 ЦУК України, завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу, але відповідно до вимог закону його не оформили, тому сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 в сумі еквівалентній 13000 доларів США, що становить 103805 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1700 грн, то в цій частині позову необхідно відмовити, оскільки він не заснований за законі.

Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не добуті докази тому факту, що відповідач ОСОБА_5 отримував від позивачки гроші, тому в задоволенні позовних вимог до нього необхідно відмовити.

Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати в сумі 1950 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В іншій частині позові необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 6, 10, 11, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, ст.570 ЦК України,

суд

РІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити часткового.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс в сумі 103805 грн., судові витрати в сумі 1950 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення авансу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 10 днів з дня проголошення рішення, якщо впродовж цього строку не подана заяв про апеляційне оскарження, якщо не буде подана апеляційна скарга; або після розгляду апеляційним судом в разі подання апеляційної скарги.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів після проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду протягом 20 днів після подання заяви на Апеляційне оскарження.

Суддя: