Хортицький районний суд м.Запоріжжя
Справа № 2-8/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2010 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі головуючого судді Громова І.Б.,

при секретарі Твердохліб О.С.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, прокурора Блажко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя особа: приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, про визнання права власності на квартиру,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, про визнання права власності на квартиру. В позові зазначила, що 23.11.2004 р. уклала з відповідачкою договір, за яким подарувала останній належну їй квартиру АДРЕСА_1. Договір вона не підписувала а тільки розписалась у журналі нотаріуса. Текст договору їй не зачитували та не розяснили правові наслідки цього договору. На той час вона перебувала у тяжкому стані здоровя і не усвідомлювала що відбувається. Ніякого договору із ОСОБА_6 не складала і не підписувала. Лише у вересні 2008 р. від відповідачки дізналася, що насправді подарувала їй квартиру, хоча наміру на це не мала. Оскільки під час підписання договору позивачка була введена відповідачкою в оману, просить поновити строк позовної давності на звернення до суду, визнати договір дарування недійсним та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що ніколи не мала наміру дарувати свою квартиру відповідачці. Вважала, що складався договір довічного утримання. Під час складання договору погано себе почувала та не усвідомлювала, що підписує. Нотаріус їй не пояснювала який саме договір вона підписує. Після того, як відповідачка перестала надавати їй допомогу у вересні 2008 року вона дізналась про те, що вона підписала договір дарування, тому просить поновити строк позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, суду пояснила, що договір був укладений сторонами свідомо, ніяких претензій до змісту договору та його наслідків позивачка протягом майже 4 років не висловлювала. Ініціатива скласти договір дарування була позивачки. Для складення договору вона сама збирала необхідні документи, викликала техніка БТІ. При складанні договору нотаріус розяснював їй наслідки договору і вона з ними погодилась. Крім того просить застосувати до позовних вимог річний строк позовної давності.

3-тя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 суду пояснила, що при складанні договору дарування вона завжди розяснює умови та наслідки цього договору. При складанні договору ОСОБА_3 надала всі необхідні документи. Їй було розяснено, що вона втрачає право власності на квартиру, доглядати за нею ніхто не повинен і було пропоновано скласти договір довічного утримання. В неї зясовувалось питання чи є в неї родичі та чому складається договір на сторонню людину. Але вона наполягала саме на договорі дарування. Вважає, що підстав для визнання договору недійсним немає.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦК якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (зокрема щодо природи правочину, прав та обовязків сторін), такий правочин визнається судом недійсним. При цьому обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Встановлено, що 23.11.2004 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1.

Договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 у присутності сторін, які були ознайомлені з його змістом та наслідками. При цьому будь-яких заперечень щодо змісту або наслідків укладеного правочину від ОСОБА_3 не надходило, про що свідчить її особистий підпис на примірнику договору.

Перед укладанням договору дарування ОСОБА_3 складала договір і ОП ЗМБТІ на виконання робіт з технічної інвентаризації та виготовлення витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Ці документи нею були надані нотаріусу при складанні договору.

Посилання позивачки ОСОБА_3 на ту обставину, що вона ніякого договору не підписувала спростовується висновками судової почерковедської експертизи де зазначено, що підпис у графі «Дарувальник» в договорі дарування квартири АДРЕСА_3 від 23.11.2004 року який посвідчений нотаріально та підпис на зворотній стороні договору між позивачкою та ОСОБА_6 від 05.11.2004 року на виконання робіт з видачі витягу з Реєстру прав нерухомості (з добавкою «дарування») виконані ОСОБА_3. Підстав для сумніву достовірності висновків експертизи у суду не має.

Суд приходить до висновку, що позивачка дійсно мала намір безоплатно передати у власність відповідачки належне їй майно, а відображення її волевиявлення у формі договору дарування свідчить про відповідність умов оспорюваного правочину внутрішній волі позивачки, а отже підстав для застосування правил ст. 230 ЦК немає.

Суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 оскільки вони про обставини укладання оспорюємого договору знають зі слів позивачки, свідками його складання вони не були. Крім того суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_11 оскільки вона також не була свідком укладання договору, є онукою позивачки та зацікавлена у розгляді справи. Крім того її пояснення щодо розмови з відповідачкою в якій остання погоджувалась віддати їй ? частину квартири і проти яких заперечує відповідачка, нічим не підтвердженні.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Судом встановлено, що позивачка ще при складанні договору дарування у 2004 році знала про його існування, зміст та правові наслідки. Але тільки у 2008 році звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним. Таким чином вона пропустила встановлені діючим законодавством строки позовної давності. Підстав для поновлення строку позовної давності судом не знайдено, а тому клопотання позивачки про його поновлення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 230, 257, 717, 728 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 212, 213, 214 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя особа: приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним та про визнання права власності на квартиру відмовити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_4, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10 денний строк з дня оголошення рішення, поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.

Суддя І.Б.Громов