АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-6988/10* Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Пікуля В.П.

Суддів : Мартєва С.Ю., Петренка В.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та ОСОБА_2 на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 7 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді Полтавської області про визнання дій незаконними, зобовязання провести перерахунок пенсії, стягнення недовиплаченої пенсії та зобовязання проводити в подальшому перерахунок пенсії відповідно до зміни мінімальної пенсії за віком,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Миргородського районного суду Полтавської області від 7 квітня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дій Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді по відмові у перерахунку пенсії неправомірними.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді провести перерахунок ОСОБА_2 основної та додаткової пенсії відповідно до розміру, визначеного ст. ст. 50, 54, 67 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 22 травня 2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», за період з 2 по 23 березня 2009 року та з 18 серпня 2009 року по день прийняття постанови та провести виплату різниці між раніше виплаченими та перерахованими розмірами пенсій.

З постановою суду не погодився ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі просить змінити дану постанову в частині застосування судом річного терміну та провести перерахунок з квітня 2001 року.

Також апеляційну скаргу подав відповідач, який просить скасувати дану постанову в частині зобовязання провести перерахунок основної та додаткової пенсії за період з 2 по 23 березня 2009 року та з 18 серпня 2009 року по день прийняття постанови, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», від 18 лютого 2010 року, за адміністративними позовами, у яких апеляційні та касаційні скарги чи подання, подані до набрання чинності цим Законом до відповідних адміністративних судів в адміністративних справах, передбачених пунктом 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, і за якими провадження не відкрито, розгляд проводиться у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і не заперечується сторонами, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 3 групи захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серія А № 126074 С та довідкою МСЕК №0127019.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача ОСОБА_2 права на отримання, а у відповідача обов'язку по здійсненню позивачу виплати основної та додаткової пенсії відповідно до розміру визначеного ст.ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 2 по 23 березня 2009 року та з 18 серпня 2009 року по день прийняття постанови.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України. У ст. 54 зазначеного Закону передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін Законом України від 17 листопада 2005 року відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року положення ст. 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8. 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22. 24-34, підпунктів 1-6, 8-12, пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» втратило чинність 22 травня 2008 року.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачу основної пенсії та додаткової пенсії за віком на підставі ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за періоди з 2 по 23 березня 2009року та з 18 серпня 2009 року по день прийняття постанови..

Колегія суддів також дійшла висновку, що визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум, є відправною величиною від якої проводиться розрахунок державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, призначених за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, безпідставними вважає колегія суддів посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що розмір пенсії позивачу повинен виплачуватись, не відповідно до вимог Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок по день прийняття постанови, оскільки відсутні факти порушення пенсійних прав позивача у майбутньому.

Таким чином доводи апелянта ОСОБА_2 щодо продовження нарахування та виплати пенсій у розмірах, передбачених чинним законодавством в подальшому є необґрунтованими.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апелянта ОСОБА_2 щодо застосування ст. 268 ЦК України.

Так відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, регулюється ст. 1195 ЦК України, частиною 1 якої передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відносини між сторонами у цій справі склалися з інших підстав та мають іншу юридичну природу, а тому положення ст. 268 ЦК України на них не розповсюджуються.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.303,п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 7 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді