Бережанський районний суд Тернопільської області
03 серпня 2010 року Бережанський районний суд Тернопільської області в особі:
судді Німко Н.П.
при секретарі Олексів ОБ.
з участю: позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3З,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Кеннер Україна" про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача .ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Кеннер Україна" про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 14 400 грн за період вересня - грудня 2008 року та січня - березня 2009 року; також заявив вимогу про стягнення в його користь з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за аналогічні періоди в розмірі 792,00 грн; також просив судові витрати по справі покласти на відповідача та стягнути в його( позивача) користь з відповідача витрачені ним кошти за надання юридичної допомоги в розмірі 480 грн.
В процесі судового розгляду за заявою позивача його вимоги про стягнення в його користь з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за період вересня - грудня 2008 року та січня - березня 2009 року в розмірі 792,00 ухвалою суду залишено без розгляду. Також, позивачем змінено та збільшено позовні вимоги щодо розміру заборгованості по заробітній платі, де позивач просив суд стягнути із відповідача в його (позивача) користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 25 907 (двадцять п"ять тисяч дев"ятсот сім) гривень 95 коп., яка виникла з вини відповідача за період з 01 серпня 2008 року по 22 грудня 2009 року; всі судові витрати пов"язані з розглядом справи покласти на відповідача.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 "Кеннер Україна" в його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 25 907 ( двадцять п"ять тисяч дев'ятсот сім) гривень 95 коп., яка виникла з вини відповідача за період з 01 серпня 2008 року по 22 грудня 2009 року. Також, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені ним судові витрати по справі в розмірі 850,00 грн. - як витрачені ним кошти за запрошення юриста для надання йому юридичної допомоги. В обгрунтування заявлених вимог пояснив, що 01 серпня 2008 року між ним та відповідачем в особі директора ОСОБА_6 укладено трудовий договір, досягнуто згоди щодо розміру його заробітної плати щомісячно в 2 400,00 грн, що було зокрема і зазначено в примірнику трудової угоди, наданому йому стороною відповідача. Також, при укладенні угоди було обумовлено, що він буде їздити у відрядження в силу своїх трудових обов"язків.
В товаристві він пропрацював до 21 грудня 2009 року, де 22 грудня 2009 року його було звільнено. За час роботи в підприємстві заробітна плата йому виплачувалася не в повному розмірі. Такі обставини керівництво товариства пояснювало тимчасовими фінансовими труднощами, .жодних документів про розмір нарахованої та виплаченої йому заробітної плати, а також які б містили відомості про будь-які утримання чи відрахування із його заробітної плати йому за час його роботи в підприємстві роботодавцем не видавалися. Весь цей час він свідомо вважав, що його заробітна плата становить 2 400,00 грн. Коли звернувся до суду із первинними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, від представника відповідача дізнався, що вона йому нараховувалася виходячи із 1 200,00 грн.
З наказом про прийняття на роботу в якому було б зазначено, що його заробітна плата визначена в розмірі 1200,00 грн. згідно штатного розпису, він ознайомленим не був, як і з'самим штатним розписом підприємства.
Стверджує, що його робота мала відрядний характер, оскільки він їздив у відрядження для встановлення та налаштування обладнання для випуску продукції; робочі дні його були ненормованими.
Яким чином вівся облік його робочого часу йому не відомо, жодних зауважень з приводу невиходу на роботу чи щодо неналежної якості виконаної ним роботи від відповідача не було.
Також уточнив, що за його згодою в листопаді 2008 року він два тижні перебував у відпустці без збереження заробітної плати, яка за цей місяць склала 1200,00 грн., решта місяців періоду з грудня 2008 по день звільнення в грудні 2009 року, його нарахована заробітна плата повинна була складала 2400,00 грн. щомісячно, де загалом за період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року ( включно) до виплати в якості заробітної плати йому підлягала сума в розмірі 38 670,00 грн., з яких, станом.на сьогоднішній день йому виплачено відповідачем лише 12 762, 04 грн.
В решті, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 "Кеннер Україна" ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити за безпідставністю заявлених вимог. Також пояснив, що ОСОБА_5 "Кеннер Україна" є юридичною особою, підприємством в якому використовується наймана праця. Чи укладався в товаристві колективний договір з працівниками товариства йому не відомо. Профспілкового комітету в товаристві немає, іншого органу, який би представляв інтереси трудового колективу в товаристві також немає.
Дійсно, 01 серпня 2008 року між позивачем та директором ОСОБА_5 "Кеннер Україна" ОСОБА_6 було укладено трудовий договір, в якому було визначено розмір оплати праці позивача, що є істотною умовою договору.
01 серпня 2008 року по підприємству було видано відповідний наказ і позивач був допущений до виконання трудових обов"язків. Зазначеним наказом було визначено, що заробітна плата позивача визначається згідно штатного розпису. З даним наказом позивач не був ознайомлений під розписку, наказ було вивішено на дошку оголошень підприємства. А тому вважає, що при прийнятті позивача на роботу йому було відомо про те, що його заробітна плата визначена згідно із штатним розписом в розмірі 1200,00 грн. Поряд з цим, представник відповідача зазначив, що позивач із самим штатним розписом станом на день прийняття його на роботу не був ознайомлений, оскільки це є комерційною таємницею і роботодавець не зобов"язаний ознайомлювати працівника із таким документом. Про розмір його тарифної ставки позивач повідомлявся при прийнятті на роботу, усно.
Як зазначив представник відповідача, рішення з питань оплати праці в товаристві, зокрема про визначення розміру тарифної ставки позивача( як техніка-технолога), було прийнято згідно ч.З ст. 64 Господарського Кодексу України директором товариства ОСОБА_6 до підписання трудової угоди з позивачем ( конкретна дата йому не відома). Чи погоджувалося таке рішення з якимись органами чи установами представнику відповідача не відомо.
В судовому засіданні представник відповідача визнав,' що зміни і доповнення до згаданої трудової угоди, як визначено її 5 Розділом, вносяться лише за згодою сторін, викладені в письмовій формі. Також визнав, що в наданому стороною відповідача примірнику трудового угоди з позивачем, грошове визначення розміру його заробітної плати є виправленим і біля такого виправлення немає' підписів роботодавця та найнятого працівника (позивача), як немає і письмового погодження сторін угоди з приводу такого виправлення.
Також пояснив, що при нарахуванні заробітної плати позивача її розмір визначався виходячи із розміру посадового окладу в 1200,00 грн і фактично відпрацьованих позивачем місяців, днів та годин. Заробітна плата позивачу нараховувалася виходячи із 1200,00 грн. щомісячно, з врахуванням фактичного відпрацьованого робочого часу, згідно табелів і відпусток за власний рахунок, на підставі Інструкції, яка регулює порядок оплати праці. В товаристві проводився погодинний облік відпрацьованого часу позивача, який здійснювався сторожами товариства на підставі розпорядження керівництва, де в подальшому кадровик підприємства по цих записах вела відповідний табель.
Поряд з цим визнав, що п.3.1. трудового договору передбачено, що заробітна плата позивача визначається посадовим окладом, який складається із тарифної ставки та відрядної розцінки з його щомісячною виплатою. А цим же 3.1. трудової угоди не визначено, що оплата праці позивача проводиться погодинно.
Як пояснила сторона відповідача, в обов"язки позивача, як техніка-технолога входили комплектація та ремонт обладнання. Поряд з цим, представник відповідача зазначив, що йому не відомо, де мав виконувати такі трудові обов'язки позивач. Однак вважає, що позивач у відрядження в силу свої трудових обов'язків не їздив.
Щомісячно, при кожній виплаті заробітної плати позивачу, він усно повідомлявся про розмір його нарахованої заробітної плати, про всі відрахування та утримання з неї та про її розмір, який підлягав до виплати.
За період роботи позивача в товаристві з 01 серпня 2008 року по день звільнення, розмір його заробітної плати склав 12 961, 96 грн., яка є повністю виплаченою позивачу, що підтверджують касові ордера та відомості про заробітну плату.
В обгрунтування вимог в цілому посилається на ту обставину, що розмір заробітної плати позивача становив 1 200,00 грн., як було визначено штатним розписом підприємства, а тому просить суд щодо визначення розміру оплати праці позивача не приймати до уваги обидва примірники трудової угоди, як позивача так і ОСОБА_5 "Кеннер Україна", оскільки вважає їх неналежними доказами по справі.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного, -
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає- можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює ' умови для повного здійснення громадянами права на працю... Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче, визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень... Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 1 Закону України " Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 97 КЗпПУ, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних договорів... Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст. 103 КЗпПУ, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Судом встановлено, що між сторонами по справі, а саме, позивачем ОСОБА_1 та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю "Кеннер Україна" в особі його директора ОСОБА_6, як роботодавця, 01 серпня 2008 року укладено строковий трудовий договір ( далі -Договір), відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1-прийнятий відповідачем на роботу за професією (посадою) технік-технолог.
Відповідно до п.6.1. Договору, термін його дії становив з 01 серпня 2008 року по 01 вересня 2008 року. Згідно п.5.4 Договору, він вважався пролонгованим на наступний рік після закінчення терміну його дії (п.6.1 Договору, якщо жодна із сторін не виявила бажання його розірвати). В подальшому, після 01 вересня 2008 року (після закінчення терміну дії договору), сторони не виявили бажання його розірвати і позивач працював у відповідача по день звільнення - 22 грудня 2009 року.
Зазначені факти сторонами визнано і не заперечено.
Сторонами надано суду оригінали двох примірників згаданого трудового договору.
В оригіналі примірнику угоди наданому стороною відповідача ( а.с. 20), в п.3.1. в рукописному тексті, який визначає розмір посадового окладу ( тарифна 'Ставка, відрядна розцінка) працівника є виправлення.
В оригіналі примірнику трудової угоди наданої позивачем ( а.с. 17), в аналогічному п.3.1, рукописні записи, якими визначено розмір посадового окладу ( тарифна ставка, відрядна розцінка) працівника без виправлень-" 2400 грн".
Відповідно до 5 Розділу згаданого Договору, зміни і доповнення до цього договору вносяться лише за згодою Сторін, викладені в письмовій формі. Як вважає суд, такі виправлення стосуються істотної умови договору щодо розміру оплати праці працівника ( позивача) і беззаперечно їх зміна' є зміною умов договору. А тому такі зміни повинні проводитися за згодою сторін договору.в письмовій формі.
Як стверджує позивач і визнав представник відповідача в судовому засіданні, згода позивача на зміну розміру його заробітної плати в примірнику угоди наданою стороною відповідача - відсутня, як і відсутні підписи біля виправлень в угоді наданій стороною відповідача.
Суд критично оцінює примірник договору наданий стороною відповідача щодо розміру оплати праці позивача, оскільки в цій частині істотних умов угоди є виправлення, які не застережені жодною із сторін трудової угоди. А оскільки кожен із примірників трудової угоди первинно має однакову юридичну силу, суд приймає як належний і допустимий доказ саме оригінал примірнику угоди, наданий позивачем, оскільки в ньому . немає виправлень і як визнано стороною відповідача, цей примірник Договору підписаний директором товариства ОСОБА_6 та завірений оригінальною печаткою відповідача.
Суд не приймає як належний доказ сторони відповідача доповідні записки ОСОБА_7 (а.с. 26,27) щодо обставин заповнення п.3.1. згаданих договорів та виявлення виправлення в примірнику відповідача, оскільки, як визнано стороною відповідача обидва примірники було підписано, як позивачем, так і директором ОСОБА_5 "Кеннер Україна" ОСОБА_6, на їх підставі було видано наказ про прийняття позивача на роботу і він був допущений до виконання трудових обов"язків, що свідчить про досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах договору.
Також, ОСОБА_8 в судовому засіданні в якості свідка під присягою не допитувалася, її покази в судовому засіданні не досліджувалися, а тому за принципом безпосередності судового розгляду та дослідження доказів, лише за дотримання цієї умови, пояснення ОСОБА_8 могли б бути належними доказами по справі. Справжність підпису ОСОБА_8 у зазначених документах не є засвідчена жодним передбаченим законом способом.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторони по справі роботодавець і працівник фактично досягнули згоди щодо розміру оплати праці позивача, яка, згідно умов примірника договору наданого позивачем становила 2400 грн. на місяць (розмір посадового окладу ( тарифна ставка, відрядна розцінка)).
Як встановлено судом, в обох примірниках наданого сторонами Договору, який є типовим, в З Розділі " Оплата праці...", заповнено реквізити ( істотні умови), щодо розміру посадового окладу ( тарифна ставка, відрядна розцінка) на місяць, натомість, як графа щодо розміру заробітної плати за 1 годину - не є заповнена, - визнано сторонами і відповідачем зокрема.
Враховуючи зазначене, суд, приходиться до висновку, що форма оплати праці позивач згідно умов угоди не була визначена як погодинна. А тому, посилання відповідача на зменшення розміру заробітної плати позивача у зв"язку із не відпрацюванням ним годин для повного робочого дня, згідно табелів обліку фактично відпрацьованого робочого часу, є безпідставними. Суд також критично оцінює наданий стороною відповідача витяг з табелів обліку використання робочого часу ОСОБА_1 за період з 01. 08. 2008 р. по 31.05. 2009 р. ( а.с. 90), оскільки в даному випадку належним і допустимими доказом повинні слугувати оригінали табелів фактично відпрацьованого ( а не використаного) робочого часу позивачем за період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року.
Також, виходячи із норм трудового законодавства України, працівник повинен бути повідомлений про зміни в бік погіршення умов оплати праці, відповідно до яких раніше провадилася оплата його праці, - про зміни тарифної ставки (окладу), доплат, надбавок, форми оплати праці, системи оплати праці, преміальної системи тощо. Поки не минув двомісячний термін, встановлений згаданою статтею, на підприємстві не можуть застосовуватися нові (змінені) умови оплати праці, які погіршують становище працівників. Закон не встановлює форми повідомлення власником працівників про погіршення умов праці. Але в разі спору, власник повинен довести, що він цей обов'язок виконав і виконав його саме щодо працівника (а не трудового колективу або всіх його працівників).
Суд також вважає безпідставним твердження представника відповідача, що роботодавець не міг визначити позивачу більшу заробітну плату, як передбачено штатним розписом.
Так, відповідно до ч.З ст. 5 Закону України "Про колективні договори і угоди" забороняється в трудових угодах тільки погіршувати становище працівника порівняно з умовами колективного договору, з чого випливає, що власник не має права встановлювати, навіть за згодою працівника, тарифні ставки та посадові оклади на рівні, нижче визначеного нормативно, а підвищувати їх власник вправі.
Суд вважає необгрунтованими твердження представника відповідача, що позивачу було відомо, що його заробітна плата згідно штатного розпису мала складати 1 200,00 грн, а не 2 400,00 грн., як було визначено в трудовій угоді. Відповідачем не надано суду належних доказів того, що позивач при укладенні трудового договору та прийнятті на роботу був повідомлений про розмір його посадового окладу, тарифної ставки чи відрядної розцінки, який був менший за розміром, зазначеним в трудовій угоді.
Це підтверджують і пояснення самого відповідача. Так, ним зазначено, що штатний розпис товариства є комерційною таємницею і роботодавець не зобов'язаний знайомити з ним працівників, а тому позивач і не-був ознайомлений із штатним розписом товариства, як ні щодо себе особисто, так і в цілому. З врахуванням таких пояснень представника відповідача суд вважає безпідставним його посилання на те, що позивачу було відомо про розмір його посадового окладу в 1 200,00 грн. із тексту наказу про прийняття його на роботу. Так, в зазначеному наказі вказано про прийняття -на роботу позивача на посаду техніка-технолога згідно штатного розпису, без зазначення фактичного розміру його посадового окладу( а.с.21-22).
Посилання відповідача на вивішування відповідного оголошення на підприємстві, також не можуть вважатися належним і прийнятним повідомленням позивача про змінені (нові) умови оплати праці.
Отже, суд приходить до висновку, що позивач не був повідомленим про те, що умови оплати його праці, визначені згаданою трудовою угодою були змінені в сторону погіршення в частині зменшення розміру заробітної плати, визначеного штатним розписом, а тому слід вважає діючими норми оплати праці позивача згідно укладеної трудової угоди, яка прийнята та оцінена судом як належний доказ.
Відповідно до ст. 115 КЗпПУ, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. ...
Згідно ст. 110 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати, власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
В судовому засіданні позивач посилається на те, що відповідач, як роботодавець не повідомляв його у визначений законом строк про розмір його нарахованої заробітної плати, види утримань та відрахувань із неї та розмір заробітної плати, яка йому підлягала до щомісячної виплати.
Сторона відповідача заперечила пояснення позивача, стверджуючи, що позивачу усно щомісячно повідомлялися такі відомості, поряд з цим в обгрунтування таких тверджень не представив суду доказів.
Судом також критично оцінюється як доказ в обгрунтування заперечень відповідача копія акту перевірки №-13 -18-038М016 від 20 липня 2009 року Територіальної державної інспекції праці у Львівській області ( а.с. 107-109) , на якому проставлено відтиски гербової печатки ОСОБА_5 "Кеннер Україна" та напис " з Оригіналом вірно", на 1-4 аркушах також проставлено підписи (без зазначення якої саме особи). В даному випадку суд не вважає належним доказом зазначений документ, оскільки дана копія не є засвідченою, як вірна з оригіналом особою ( органом) яка його склала, або нотаріально.
Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №-13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працізадовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. .
Отже, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу його заробітну плату за відпрацьований ним період з період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року (включно), де позивачу підлягала до'нарахування заробітна плата в розмірі 38 670,00 грн., з яких :
за період з серпня 2008 року по жовтень 2008 року в розмірі по 2400,00 грн щомісячно,
в листопаді 2008 року - 1200,00 грн,
за період з грудня 2008 року по листопад( включно) 2009 року - по 2400,00 грн щомісячно, за 21 день грудня 2009 року - 1470,00 грн.
Представлена стороною відповідача довідка про нараховану та виплачену заробітну .плату ОСОБА_1 за період з серпня 2008 року по грудень 2008 року ( а.с. 110) стороною позивача визнана частково:
заперечено в частині розміру нарахованої заробітної плата, яка проводилася відповідачем виходячи із розміру 1 200,00 грн. щомісячно;
визнано розмір зазначеної відповідачем отриманої заробітної плати за період з 01 серпня 2008 року по листопад 2009 року ( включно);
заперечено факт отримання в грудні 2009 року, як заробітної плати 847, 55 грн, - як стверджує позивач, з цієї суми як заробітну плату він отримав лише 647, 63 гривні, а решту суми він отримав як компенсацію за невикористану відпустку. Як вбачається із тверджень представника відповідача, позивач лише усно повідомлявся про відомості, які стосувалися нарахування, утримання та виплати йому заробітної плати. Зважаючи на такі пояснення, суд приходить до висновку, що позивач не має в своєму розпорядження платіжних та касових документів для підтвердження свої вимог. Поряд з чим, сторона відповідача має у своєму розпорядженні такі документи і в суд їх не представила, щоб обґрунтувати подану суду довідку і спростувати заперечення позивача. А тому, щодо розміру отриманої позивачем заробітної плати за відпрацьований період' грудня 2009 . року суд приймає твердження позивача щодо розміру отриманої в грудні 2009 року заробітної плати в сумі 647, 63 гривні.
Отже, з врахуванням здобутих в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеним факт виплати позивачу стороною відповідача за відпрацьований позивачем період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року заробітної плати в розмірі 12 762,04 грн., з яких, -
в серпні 2008 року - 984,30;
в вересні 2008 року - 984,30 грн;
в жовтні 2008 року - 984,30 грн;
в листопаді 2008 року - 483,85 грн.;
в грудні 2008 року - 450,87 грн.,
в січні 2009 року - оплата не здійснювалася;
в лютому 2009 року-684,50 грн.;
в березні 2009 року - 366,60 грн.;
в квітні 2009 року-610,96 грн.;
в травні 2009 року - 815,34 грн.;
в червні 2009 року-983,28 грн.;
в липні 2009 року - 991,16 грн.;
в серпні 2009 року - 738,58 грн.;
в вересні 2009 року - 991,16 грн.;
в жовтні 2009 року - 1022,61 грн.;
в листопаді 2009 року- 1022,61 грн.;
за 21 день грудня 2009 року - 647,63 грн.,
Загалом, різниця між розміром заробітної плати, яка підлягала до нарахування позивачу і фактично була виплачена відповідачем позивачу за відпрацьований період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня ( включно) 2009 року становить 25 907,95 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката чи іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків.надання безоплатної правової допомоги.
Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на окість якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.;... Якщо позивача, на користь якого 6 ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави . пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Як вважає суд, в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження посилання позивача на понесені ним судові витрати, пов"язані із даною цивільною справою, а саме, - витрати на надання- йому правової допомоги його представником ОСОБА_2 в розмірі 850,00 грн. Так, -позивач в обґрунтування заявленої вимоги посилається на письмову угоду між ним та його представником ОСОБА_2 від 10 квітня 2010 року.( а.с.112). Як вважає суд, стороною позивача не подано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним фактичних витрат на оплату правової допомоги ОСОБА_2, оскільки не представлено відповідних платіжних чи інших фінансових документів, які свідчать про отримання 850,00 грн ОСОБА_2 від позивача на оплату наданої правової допомоги. Подана позивачем квитанція №-4 від 20 квітня 2010 року ( а.с. 111) не містить всіх необхідних банківських реквізитів та відомостей, які б підтвердили той факт, що кошти, зазначені у ній були сплачені позивачем його представнику за надання ним правової допомоги, пов"язаної із розглядом даної справи в суді, а тому суд не приймає такий документ, як належний і допустимий доказ в обгрунтування вимог щодо понесених позивачем судових витрат .
Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що сторони по справі в період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року перебували у трудових відносинах, де позивач був працівником, а відповідач - роботодавцем.
Судом визнано належним і допустимим доказом по справі трудовий договір, представлена/ позивачем, згідно якого сторони трудової угоди погодили істотні умови праці позивача, а саме щомісяч:-_. оплату праці позивача в розмірі 2400,00 грн.
В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов згаданої трудової угоди щодо своєчасної та повної оплати праці позивача, де заборгованість по заробітній платі відповідача, за період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року (включно) склала 25 907, 95 грн.
Поряд з цим, в суді не знайшов своє підтвердження факт понесення позивачем судових витрат пс справі, а саме витрат на правову допомогу адвоката чи іншого фахівця у галузі права в розмірі 850. 00 грн., оскільки такі посилання позивача не підтверджено належними і допустимими доказами по справі.
А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.
З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 3-4, 6, 8,10-11', 60, 212-213, 215 ЦПК України, ст.ст. 43 Конституції України ст. 1 Закону України " Про оплату праці", ст. 97, 103, 110, 115 КЗпПУ, ч.З ст. 5 Закону України " Про колективні договори і угоди" , суд , -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Кеннер Україна" в користь позивача ОСОБА_1 25 907 ( двадцять п"ять тисяч дев'ятсот сім) гривень 95 коп.. заборгованості по заробітній платі, яка виникла за період з 01 серпня 2008 року по 21 грудня 2009 року (включно) без врахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.
В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільські області ОСОБА_9