АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-418/10 Головуючий у 1-й інстанції Харлан Н.м. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гасія Ю.В.

Суддів: Обідіної О.І. , Карнауха П.М.

при секретарі Киві А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

колегія суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Обідіної О.І.

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гадяцького районного суду від 30.11.2009 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, останнє оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що на її думку потягло невірне вирішення спору, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

По справі встановлено , що з 1981 р. позивач працювала у дитячому будинку на посаді помічника вихователя.

Наказом Міністерства освіти та науки № 128 від 20.02. 2002 р. встановлено нормативи наповненості груп дошкільних навчальних закладів компенсуючого типу, класів спеціальних загальноосвітніх шкіл, відповідно до яких здійснювалась наповнюваність і в Гадяцькому дитячому будинку .

Станом на 01.09.2008 р. у закладі перебувало 43 дитини.

Відповідно до державних програм протягом 2008 р. в дитячому будинку проводилось реформування , пов»язане з переходом на нові принципи роботи родинного виховання , наслідком чого стало затвердження 02.06.2008 р. Статуту Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної Ради в новій редакції.

Наказом директора Гадяцького дитячого будинку № 121 від 15.09.2008 р., у зв»язку з різким зменшенням кількості вихованців, недостатньої наповненості дитячих груп, неможливістю забезпечення роботою всіх працівників внесено зміни в штатний розпис внаслідок скорочення штату працівників , в тому числі було скорочено 7,6 ставок посади помічника вихователя , серед яких зазначено помічника вихователя ОСОБА_2

Відповідно до акту від 16.09.2008 р. працівників, в тому числі і позивача ОСОБА_2, було ознайомлено з даним наказом, попереджено про звільнення з 16.11.2008 р. Проте позивач відмовилась разом з іншими працівниками підписувати останній та отримати письмове попередження про звільнення.

11.11.2008 р. Головним управлінням освіти і науки Полтавської облдержадміністрації затверджено розроблений директором дитячого будинку новий штатний розпис Гадяцького дитячого будинку.

Відповідно до наказу № 160 від 14.11.2008 р. ОСОБА_2 була звільнена з посади помічника вихователя з 16.11.2008 р. у зв»язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в дитячому будинку впродовж 2007-2008 р.р. значно зменшилась кількість дітей, проходило реформування навчально-виховного процесу , внаслідок чого виникла об»єктивна необхідність і в зменшенні чисельності працівників дитячого закладу , тобто у внесення змін до штатного розпису , що віднесено згідно п.8.3 Статуту закладу , до компетенції директора дитячого будинку, який затверджує штатний розпис у відповідності до типових штатних нормативів у межах фонду заробітної плати, погоджує його з Головним управлінням освіти та науки.

На підставі чого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання наказу про скорочення штату працівників недійсним на підставі невідповідності вимогам Статуту закладу дій директора по розробленню та затвердженню нового штатного розпису та у зв»язку з відсутністю його попереднього погодження з Головним управлінням освіти та науки.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів як з таким, що ґрунтується на матеріалах справи та на вірній оцінці наданих сторонами доказів. Так, зокрема суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що положення Статуту не містять вимоги про попереднє погодження штатного розпису з Головним управлінням освіти та науки , а передбачає те, що власне директор розробляє та затверджує штатний розпис та погоджує його , що в даному випадку і мало місце.

Постановляючи рішення про відмову в поновленні позивача на роботі, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України у позивача ОСОБА_2 було відсутнє переважне право на залишення на роботі як працівника з більш низькою продуктивністю праці та кваліфікацією.

Свій висновок суд першої інстанції обґрунтовував тим, що не дивлячись на тривалий безперервний стаж роботи в дитячому будинку, який склав 27 років , позивач має нижчу кваліфікацію, що пов»язана з її неповною середньою освітою, в неї нижча якість роботи, в судовому засіданні нею не було доведено переважного права на залишення на роботі відповідно до положення ст. 42 КЗпП України.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Враховуючи, що при звільненні працівника з підстав , визначених п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України діють переваги на залишенні на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП України , колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність у позивача переваг в залишенні на роботі, оскільки останньою , згідно до положень ст. 10,60 ЦПК України, не було надано належних та допустимих доказів , які б підтверджували факт наявності у неї більш високої кваліфікації та продуктивності праці.

Так, місцевим судом враховано, що позивач має неповну середню освіту, свій фаховий рівень не підвищувала, проте не має і дисциплінарних стягнень.

При цьому, заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо наявності у позивача більш низької кваліфікації по зрівнянню з кваліфікацією інших помічників вихователів закладу , які залишились на роботі. Так, впродовж 2007-2008 р.р. ОСОБА_2 мала 21 зауваження щодо санітарного стану , що фіксувалось медичною сестрою у відповідному журналі , який як доказ був досліджений в ході розгляду справи та не спростований позивачем . При цьому інші помічники вихователів мали меншу кількість офіційних зауважень щодо якості своєї роботи, вони мають або професійно-технічну освіту або вищу базову ( виключенням є ОСОБА_3 яка має повну загальну освіту, про те в неї є переваги у вигляді відсутності в сім»ї інших осіб із самостійним заробітком та наявність тривалого безперервного стажу роботи).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що навіть взявши до уваги положення ч.2 ст.42 КЗпП про переваги в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації , у позивача відсутні такі переваги, за виключенням посилання на наявність тривалого безперервного стажу, оскільки вона фактично не має утриманців, безспірних доказів про те, що її повнолітній син на момент звільнення ніде не працював , а тому вона є єдиним членом сім»ї , позивач суду не надала.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Так, посилання на наявність у апелянта переважного права на залишення на роботі не обґрунтовано належними та допустимими доказами , апеляційна скарга містить визначення поняття продуктивності праці та перелічено осіб, по відношенню до яких ,на думку апелянта, вона має переважне право .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання на невірну правову оцінку доказу у вигляді довідки від КП «Гадяч-житло» , яка містить інформацію про склад сім»ї позивача та в якій зазначено, що син ОСОБА_4 ніде не працює. При цьому, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з приводу того , що вказане комунальне підприємства не є тією установою чи організацією, яка видає компетентні довідки з приводу працевлаштування.

Посилання на невідповідність положенням Статуту дитячого закладу дій директора при звільненні та при затвердженні штатного розпису колегія суддів не приймає до уваги, оскільки воно суперечить змісту Статуту Гадяцького дитячого будинку , тому вказані обставини не можуть розцінюватись як підстава для поновлення на роботі звільненого працівника.

Враховуючи, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. 303, 308 , 315 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сиди з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :

Згідно.