Справа №22-ц-4538/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2

про розірвання договору про надання послуг від 17 листопада 2009 року № 48, стягнення 10000 грн. попередньої оплати та 67275 грн. пені,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в квітні 2010 року до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати договір про надання послуг від 17 листопада 2009 року № 48, укладений в м. Конотопі між ним та підприємцем ОСОБА_2, стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. попередньої оплати, здійсненої при укладенні договору, та 67275 грн. пені, судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 17 листопада 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір на виконання робіт по виготовленню для нього комплекту меблів «Наполеон» та тумби під телевізор, згідно з кошторисом до договору на суму 19500 грн., і ним було здійснено попередню оплату в сумі 10000 грн. Розрахунковий документ відповідач йому не видав, в обумовлений договором строк через місяць замовлення не виконав, меблі не виготовив, гроші не повернув, чим порушив його права як споживача. Просив у звязку з простроченням відповідачем виконання робіт з 16 грудня 2009 року по 09 квітня 2010 року, тобто за 115 днів прострочки, стягнути з відповідача пеню в розмірі 3% загальної вартості замовлення за кожен день прострочки.

12 травня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому, посилаючись на те, що він в строк виконав умови укладеного між ними договору та виготовив меблі для ОСОБА_3, але той безпідставно відмовився їх забирати, просив зобовязати ОСОБА_3 прийняти виготовлену за його замовленням відповідно до договору від 17 листопада 2009 року № 48 продукцію, стягнути решту суми вартості продукції у сумі 9500 грн. та кошти за зберігання виготовлених меблів до їх прийняття ОСОБА_3 у сумі 10000 грн. (а.с.35-36).

Ухвалою суду від 26 травня 2010 року справи були обєднані в одне провадження (а.с. 30).

Ухвалою суду від 04 серпня 2010 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду у звязку з повторною неявкою в судове засідання позивача, повідомленого належними чином (а.с.68).

Рішенням суду від 04 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Розірвано договір про надання послуг від 17 листопада 2009 року № 48, укладений між сторонами.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 10000 грн. попередньої оплати, здійсненої при укладенні договору, 67275 грн. пені, 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з відповідача в доход держави судовий збір у розмірі 1700 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду та відмову у позові в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, який підтримав скаргу з викладених в ній мотивів, заперечення проти скарги позивача та його представника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач як споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати сплатити пеню на підставі п.5 ст. 10 вказаного Закону в розмірі 3% за кожен день прострочення відповідачем виконання зобовязання.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що згідно з договором на виконання робіт від 17 листопада 2009 року № 48 ОСОБА_2 як підрядник зобовязався виготовити для ОСОБА_3 комплект меблів на загальну суму 19500 грн. у термін 1 місяць; замовником здійснено попередню оплату в сумі 10000 грн. В п.3.2 договору зазначено, що дата видачі продукції є орієнтовною (умовною), фактична видача замовлення може бути раніше або пізніше, але не пізніше 5 робочих днів від первісно визначеної дати. П. 4.1 договору передбачає, що підрядник зобовязується виконати роботу якісно і у встановлений строк (а.с.3).

Згідно з умовами договору для підтвердження його виконання сторони повинні були скласти та підписати акт прийому-передачі виконаних робіт. Такий акт сторонами не було складено.

З приводу невиконання відповідачем умов договору позивач звертався до відділу контролю Контопської міської ради, управління у справах захисту прав споживачів у Сумській області (а. с. 8, 16, 17, 62-63).

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних доказів тому, що меблі були ним виготовлені у визначений договором строк, а позивач відмовився їх забирати, посилаючись на те, що вона не фабрична.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідачем як виконавцем робіт за договором побутового підряду, не були виконані умови договору, були порушені обумовлені договором строки виконання робіт, що є підставою для розірвання договору, повернення позивачеві сплачених коштів та стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобовязання.

Проте не можна погодитись з висновком суду про необхідність стягнення пені у розмірі, встановленому Законом України Про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи, якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

З укладеного між сторонами договору (п. 6.1 ) вбачається, що підрядник несе відповідальність за порушення «строків якості» виконаних робіт, передбачених в п. 4.1 цього договору, сплачує замовнику пеню в розмірі 0,05 % від вартості не виконаних робіт за кожний день прострочення.

З доводами позивача про те, що обумовлений сторонами в договорі розмір пені суперечить положенням Закону, погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» не містить заборони щодо визначення сторонами іншого, чим передбачено цієї нормою закону, розміру пені.

Отже, відступивши при укладенні договору від положень ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів щодо встановлення розміру пені за порушення виконавцем строку виконання робіт, і обумовивши інший, відмінний від передбаченого Законом, її розмір, сторони діяли в межах закону.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав при вирішенні зазначеної позовної вимоги керуватися положеннями Закону, а не договору.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦК України, підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на вказане рішення суду в частині визначення розміру пені підлягає зміні, оскільки суд невірно застосував норми матеріального права.

Позивач вимагав стягнення пені за 115 днів прострочення виконання зобовязання відповідачем з часу настання строку виконання -16 грудня 2010 року по день звернення його з позовом до суду 9 квітня 2010 року.

Оскільки вартість замовлення складала 19 500 гр., а розмір пені, встановлений договором між сторонами, складає 0,05% за кожен день прострочення виконання замовлення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 19500 гр. : 100 :100 х 5 х 115 днів = 1121, 25 гр., а не 67275 гр., як зазначено в рішенні суду.

Підлягає зміні рішення і в частині розподілу витрат по сплаті судового збору.

З відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми задоволених вимог (10000 гр. + 1121,25 гр. = 11121,25 гр. ), а саме - 111, 21 гр.

В іншій частині судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає віднесенню за рахунок держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір в сумі 824,5 гр.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 4 серпня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1121, 25 гр. неустойки (пені), а не 67275 гр.. як зазначено в рішенні суду.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 111,21 гр. судового збору, а не 1700 гр., як зазначено в рішенні суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 824,5гр. на повернення судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді