Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2010 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого- судді Нікітенко Н.П., при секретарі, ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Ювента-Тур» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в позові зазначила, що 15.07.2008 р. вона придбала у відповідача тур на базу відпочинку «Марина» у м. Алушта з 19.07.08 по 26.07.08.

Відповідно до умов договору, відповідач взяв на себе зобов»язання забезпечити комфортний відпочинок позивача у 2-х місному номері на базі відпочинку «Марина» в АР Крим в м. Алушта. Проте, фактично отриманий позивачем туристичний продукт не відповідав ні умовам договору ні проспектам туристичного агентства , ні чинним в Україні санітарним та протипожежним нормам та стандартам.

Допитана в судовому засіданні , позивачка підтримала свої позовні вимоги і суду пояснила , що відповідно до п. 2.2.1 договору відповідач зобов»язувався надати послуги: з інформування про основні вимоги до виїздних документів; надання медичних застережень стосовно здійснення туристичної поїздки; повідомлення про місцезнаходження, поштові реквізити туроператора; повідомлення про умови перебування туриста; надання характеристики готелю та інформації про умови перебування у ньому; інформувати про умови обов»язкового страхування, розміри фінансового забезпечення. Крім того , зобов»язувався інформувати про програму туру; дату і час початку та закінчення туристичного обслуговування; інформувати про характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення; інформувати про місце перебування організації, уповноваженої туроператором приймати претензії від туриста; ознайомити туристів із станом навколишнього середовища та санітарно-епідеміологічними правилами перебування у місці подорожі; забезпечити туриста путівкою та страховим полісом; забезпечити бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста. Вона здійснила оплату туру у сумі 1800 грн., проте відповідач по справі своїх зобов»язань за договором належним чином не виконав, надавши недостовірну інформацію та неякісний туристичний продукт, чим завдав ій матеріальних та моральних збитків.

Позивачка пояснила, що відповідачем не виконані зобов»язання за договором в частині: забезпечення її двомісним номером, забезпеченням номером на базі відпочинку, забезпечення її робочим телевізором, душем; забезпечення її належними санітарними умовами проживання; надання медичних застережень стосовно здійснення туристичної поїздки; повідомлення про місцезнаходження, поштові реквізити туроператора; повідомлення про умови перебування туриста, надання правдивої характеристики готелю та інформації про умови перебування у ньому; інформування про умови обов»язкового страхування, розміри фінансового забезпечення; інформування про характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення; інформування про місце перебування організації, уповноваженої туроператором приймати претензії від туриста; ознайомлення туриста із санітарно-епідеміологічними правилами перебування у місці подорожі; забезпечення туриста страховим полісом.

Представник відповідача проти позову заперечував, пояснивши суду, що ПП «Ювента-Тур» належним чином викононі всі зобов»язання за договором від 15.07.2008 р. Крім того, представник відповідача суду пояснив, що оскільки позивачка за фінансовими складнощами не придбала більш дорогий відпочинок, то їй було запропоновано відпочинок економ класу, який і було надано на базі відпочинку «Марина». Вказав, що відповідачем, як туристичним агентом були надані посередницькі послуги з реалізації туристичного продукту. Відповідачем завчасно було укладено договір про співпрацю в галузі туризму з гр. ОСОБА_3, який є власником гостинного будинку «Марина», розташованого у м. Алушта, по вул. Комсомольська, 13.

Громадянин ОСОБА_3 діяв на підставі патенту серії ПАЄ № 383428 від 18.06.2008 р. і взяв на себе зобов»язання надавати туристам послуги з тимчасового проживання у приміщенні «Марина», які і були надані позивачу. До зазначеного договору було укладено акт відповідності комплектації кімнат, тому посилання позивача на непрацюючий телевізор, душ, відсутність шафи та тумб є безпідставними. Також представник відповідача вказав на те, що кондіціонер не передбачався умовами договору, тому і був відсутній; розміщення душу у кімнаті для сна чинним законодавством не заборонено, як і оббитя ковроліном стін спального приміщення. Зазначив, що інші туристи, які відпочивали у тій самій кімнаті, відпочинком були задоволені. Щодо невиконання договірних зобов»язань в частині забезпечення позивача інформацією про умови обов»язкового страхування, розміри фінансового забезпечення, інформування про характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення та інформування про місце перебування організації, уповноваженої туроператором приймати претензії від туриста представник відповідача пояснив, що групове страхування ним було здійснено, на підтвердження чого надав суду договір добровільного страхування від нещасних випадків № 22-20010232 від 19.07.2008 р., індивідуальні поліси при подорожах до АР Крим не видаються. Крім того, представник відповідача пояснила, що позивач письмово до відповідача не зверталась, а претензії пре»дявила, усно з»явившись після відпочинку до офісу турфірми, при чому в основному її претензії стосувались незадоволенням сталення до неї адміністрації бази відпочинку, претензій щодо неукомплектованості номеру чи несправності техніки чи сантехнічного обладнання, неналежних санітарних умов від позивача не надходило. Відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними у їх задоволені просив суд відмовити.

Дослідивши матеріали справи , вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Ювента-Тур» про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2008 року між сторонами по справі було укладено договір без № на туристичне обслуговування. (а.с.6,7)

Як вбачається з вказаного договору ПП «Ювента-Тур» - турагент, що має ліцензію Державної туристичної Адміністрації України серії АА № 840753 від 02.09.2004 р., взяв на себе зобов»язання відповідно до заявки туриста та згідно агентської угоди бронювати 2-х місного номеру на базі відпочинку (базі отдиха б/о) «Марина» в м. Алушта, АР Крим, забезпечити надання туристичних послуг, передбачених договором, а турист, зобов'явся прийняти та оплатити їх.

Позивач, як сторона за договором на туристичне обслуговування від 15 липня 2008 р., сплатила вартість замовлених туристичних послуг у розмірі 1800 грн., згідно п. 2.2.3., 7.1. договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 77 від 15.07.2008 р. (а.с.8). Представник відповідача підтвердила, що вартість путівки дійсно становила 1800 грн.

Відповідно до п. 2.1.1 договору, відповідач зобов»язувався надати позивачу послуги: з інформування про основні вимоги до виїздних документів; надання медичних засетережень стосовно здійснення туристичної поїздки; повідомлення про місцезнаходження, потові реквізити туроператора; повідомлення про умови перебування туриста; надати характеристику готелю та інформацію про умови перебування у ньому; інформувати про умови обов»язкового страхування, розміри фінансового забезпечення; інформувати про программу туру; дату і час початку та закінчення туристичного обслуговування; інформувати про характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення; інформувати про місце перебування організації, уповноваженої туроператором приймати претензії від туриста; ознайомити туристів із станом навколишнього середовища та санітарно-епідеміологічними правилами перебування у місці подорожі; забезпечити туриста путівкою та страховим полісом; забезпечити бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста.

Відповідно до п. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до п. 6.1.3. Ліцензійних умов провадження туроператорської та турагентської діяльності, затверджених спільним наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та міністерства культури і туризму України від 11.09.2007 р. № 111/55, зареєстрованого в міністерстві юстиції України від 28.09.2007 р. за № 1123/14390, при реалізації туристичного продукту турагентом договір про туристичне обслуговування укладається турагентом від імені і за дорученням туроператора і повинен містити інформацію про туроператора (найменування, місцезнаходження, номер ліцензії, телефон, тощо). Відповідно до п. 11.2 вказаних Ліцензійних умов, туроператор і турагент повинен надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов»язки, умови страхування, умови відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг.

Позивачем, як вказано у позовній заяві , було замовлено та сплачено проживання в двомісному номері на базі відпочинку. Представник відповідача не заперечував проти того, що саме такі зобов»язання він взяв на себе, і саме такі умови зазначені у путівці, що була видана на підставі договору на туристичне обслуговування від 15.07.2008 р.

Проте, як встановлено судом, всупереч умовам укладеної між сторонами угоди, послуги з проживання в двомісному номері на базі відпочинку надані не були.

Крім того, не були надані і послугив частині: надання медичних застережень стосовно здійснення туристичної поїздки; повідомлення про місцезнаходження, поштові реквізити туроператора; надання правдивої характеристики готелю та інформації про умови перебування у ньому; інформування про умови обов»язкового страхування, розміри фінансового забезпечення; інформування про характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення; інформування про місце перебування організації, уповноваженої туроператором приймати претензії від туриста; ознайомлення туриста із санітарно-епідеміологічними правилами перебування у місці подорожі; забезпечення туриста страховим полісом. Ненадання вказаних послуг представник відповідача пояснив помилковим зазначенням на них, у типовому договорі, який підписали сторони.

Судом також встановлено, що 18.06.2008 р. відповідачем по справі було укладено договір про співпрацю у сфері надання туристичних послуг з фізичною особою - гр. ОСОБА_3 (а.с. 76 ). Агентська угода, як зазначено у розділі першому договору на туристичне обслуговування щодо бази відпочинку «Марина»відповідачем не укладалась. Відповідно до п. 2.1.1. договору про співпрацю у сфері надання туристичних послуг від 18.06.2008 р. гр. ОСОБА_3, що діяв на підставі патенту серії ПАЕ 383428 від 15.06.2008 р., взяв на себе зобов»язання надати для проживання туристів кімнати відпочинку у приміщенні «Марина» у м. Алушта по вул. Комсомольській, 13. Відповідач надав суду прайс лист, у якому зазначені ціни відпочинку у гостьовому будинку «Марина». Щодо туроператора, про якого йдеться у договорі, укладеному між сторонами по справі, предстаник відповідача пояснив суду, що у данному випадку туроператора не було, з посиланням на те, що договір є типовим.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Алуштинської міської ради на запит суду № 16 від 25.02.2010 р. за № 319-445 від 26.03.2010 р. зазначено, що база відпочинку «Марина», розташована за адресою: м. Алушта, вул. Комсольська, 13 у переліку санаторно-курортних і туристичних установ, а також у реєстрі мініготелів та мініпансіонатів м. Алушта не числиться. Гр. ОСОБА_3 за отриманням паспорту на відкриття і функціонування бази відпочинку «Марина», а також на введення в експлуатацію данного об»єкта не звертався. (а.с. 108 ) . Крім того, повідомлялося, що для здійснення діяльності бази відпочинку є необхідним узгодження з органами СЕС, МЧС та виконкомом паспорту на відкриття і функціонування оздоровчої установи, а також є обов»язковим проведення сертифікації і стандартизації послуг з проживання і харчування.

Згідно відповіді № 2305 Кримского республіканского підприємства «Сімферопільського міжміського бюро реєстрації і технічної інвентарізації» від 15.03.2010 р., (а.с. 90) на базу відпочинку «Марина», розташовану за адресою: м. Алушта, вул. Комсомольська, 13. право власності не зареєстровано. За вказаною адресою знаходиться домоволодіння, яке належить 9 різним фізичним особам, серед яких гр. ОСОБА_3 не значиться. Вказане домоволодіння відноситься до житлового фонду.

З відповіді Алуштинської міської санітарно-епідеміологічної станції № 539/01-2 від 16.03.2010 р. (а.с. 95 )вбачається, що гр. ОСОБА_3 не звертався до Алуштинської СЕС за дозвільними документами у зв»язку з наданням послуг туристам з проживання і харчування на базі відпочинка «Марина». Дозвільні документи, що необхідні для початку робіт бази відпочинку не видавались, обстеження умов проживання не проводилось, база відпочинку функціонувала незаконно. Повідомлено, що необхідність отримання дозвільних документів на функціонування оздоровчого закладу регламентується ст. 10-11 ЗУ «Про забезпечення санітарного і епедеміологічногго благополуччя наседення, п. 3.1., п.3.2. Наказу МОЗ України від 14.03.2006 р. № 120 «Про порядок проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи».

Згідно відповіді державної податкової адміністрації м. Алушта № 607/12/29 від 15.03.2010 р. (а.с. 93 ) гр. ОСОБА_3 як суб»єкт господарської діяльності на обліку у ДПІ не значиться.

Крім того , Державна служба туризму і куротів № 13/08-206 від 19.03.2010 р., ( а.с. 97) повідомила суд гр. ОСОБА_3 за даними ліцензійного реєстру суб»єктів ліцензійної діяльності не має ліцензію на право провадження турагентської діяльності та за її одержанням не звертався. Додатково зазначено, що згідно ЗУ «Про туризм», туроператорами є юридичні особи, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг.

Відповідно до патенту гр. ОСОБА_3, що був наданий у матеріали справи представником відповідача ( а.с. 50 ) , строк його дії скінчився 14.07.2008 р., тобто за один день до укладення договору між сторонами по справі. Отже, на момент укладення договору позивача з відповідачем щодо надання туристичних послуг з відпочинку туристів чи то на базі відпочинку , чи то у гостьовому будинку, чи то у жилому приміщенні , чи господарських спорудах, жодних правових підстав на це не було, як і не існувало ні агентської угоди , ні туроператора, ні взагалі наявності згоди власників домоволодіння у м. Алушта по вул. Комсомольській, 13 на проживання туристів у приміщеннях, належних їм.

Відповідач по справі, укладаючи договір не перевірив наявність права власності у гр. ОСОБА_3 на приміщення «Марина» та не пересвідчився у наявності всіх необхідних дозвільних документів. Відповідачем по справі під виглядом приємного і комфортного відпочинку, були фактично надані послуги з проживання не у закладі відпочинку, що зазначений у договорі, а у приміщенні, належному не встановленій особі, більш того, у приміщенні, на яке , як було встановлено в судовому засіданні , відсутні будь-які дозвільні документи.

Відповідно до акту від 19.07.2008 р. ( а.с. 16 ) встановлена відсутність у номері № 6 нормальних житлово побутових умов. У номері сиро, у спальній кімнаті несправний кран душу та зайве ліжко, кімната оббита ковроліном, відсутнє позначення місця відпочинку з назвою та адресою.

Допитані у судовому засіданні , позивач , свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підвтердили обставини зазначені у акті та позові, вважають, що якби відповідач надав достовірну інформацію щодо умов відпочинку, то позивач відмовилась би від запропонованого туристичного продукту.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов до висновку про свідоме надання відповідачем недостовірної інформації щодо умов відпочинку, зазначеної у договорі на надання туристичних послуг від 15.07.2008 р. з метою введення в оману туриста та отримання прибутку.

Відповідно до ч. 9 ст. 20 Закону України «Про туризм», якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушення прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Суб»єкти туристичної діяльності відшкодовують туристам відповідно до чинного законодавства України, збитки, завдані їм у разі ненадання або надання в неповному обсязі чи неналежної якості туристичниїх послуг з своєї вини чи з вини партнерів.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про туризм", передбачена відповідальність за порушення законодавства в галузі туризму, в тому числі і за надання туристові інформації, що не відповідає дійсності та за порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобовязаний передати споживачеві продукцію (послугу) належної якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 33 Закону України «Про туризм» субєкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобовязаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовуються субєктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідачем по справі переконливих доказів заперечень щодо позовних вимог суду не надано.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що в звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо надання якісних туристичних послуг, наданням відповідачем позивачу завідомо неправдивої інформації, позивач вправі вимагати відшкодування збитків, які складають вартість туристичного продукту і цю суму у розмірі 1800 грн. суд вважає необхідним стягнути з відповідача.

Крім того, суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди виходячи з наступного.

На підставі ст. 22 ЗУ «про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивачки щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. При цьому, суд взяв до уваги, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо надання якісних туристичних послуг та достовірної інформації, позивачка вимушена була терпіти протягом довгоочікуваної відпустки, яку вона за станом здоров»я має проводити саме у кримській місцевості, постійні переживання та негативні емоції, відпочинок був зіпсований, через що замість оздоровлення організму, позивач отримала погіршення сну протягом відпочинку, роздратованість та стрес. Крім того, після приїзду з відпочинку вибачень від туристичної фірми вона так і не отримала, хоча особисто з»явилась до офісу відповідача на наступний день після приїзду. Відповідачем факт пред»явлення претензій від позивачки в офісному приміщенні на наступний день після завершення відпочинку не заперечувався. Крім того, протягом майже 1,5 року позивач вимушена витрачати вільний час на відвідування юриста, зверненя до компетентних інстанцій, доведення надання їй неякісних туристичних послуг, через що порушується її звичайний життєвий уклад та беззаперчно спричиняються моральні страждання.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1800 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 81 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 51 грн.

На підставі викладеного і ст.ст.10, 60, 84, 88, 169, 212, 213, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст.24, 33 Закону України "Про туризм", ст. ст. 4, 10, 22 Закону України "про захист прав споживачів", суд,-

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ПП «Ювента -Тур» на користь ОСОБА_2 3 050 (три тисячі п»ятьдесят)грн.

Стягнути з ПП «Ювента -Тур» на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 51 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Нікітенко Н.П.