АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (3 ) ОСОБА_1 Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2010 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:- ОСОБА_2.

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: - ОСОБА_5

за участю: представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

представника відповідача - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_6 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до відповідачів -Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення Фонду) Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що працюючи тривалий час у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 22.03.2006 року йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60%, з них 50% - по полірадікулопатії і 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та визнано інвалідом 3 групи, тому просив стягнути із кожного з відповідачів по 125 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В грудні 2009 року позивач звернувся із заявою про залишення його позовних вимог до Відділення Фонду без розгляду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди до Відділення Фонду залишено без розгляду згідно ч.5 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2009 року позов ОСОБА_6, задоволено частково. На його користь з ВАГ «КЗРК» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 35 тис. грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ВАТ «КЗРК» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального і порушенням вимог процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, ВАТ «КЗРК» не повинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки обов'язок по відшкодуванню потерпілим шкоди, завданої ушкодженням здоров'ю, покладено з 01.04.2001р. на Фонд соціального страхування.

Також, відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди.

Також, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України та не враховано положення п.п 4.2 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди не застосовується до осіб, які підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_7 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «КЗРК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 тривалий час працював підземним кріпильником, підземним машиністом електровозу, на ВАТ «КЗРК».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 22.12.2005р. встановлено професійне захворювання .

Актом № 1 розслідування професійного захворювання від 10.02.2006 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Саксаганського району м. Кривого Рогу встановлена причина професійного захворювання - робота впродовж 14 років в умовах важкої праці, несприятливого мікроклімату та запиленості повітря робочої зони, параметри яких перевищували нормативи, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 22.03.2006р. первинно ОСОБА_6 встановлена 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності в розмірі 60%, з яких 50% по полірадікулопатії і 10% по хронічному обструктивному захворюванню легень.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3.1 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 1 розслідування професійного захворювання від 10.02.2006 року (а.с. 17-18) причиною професійних захворювань ОСОБА_6, є робота в умовах важкої праці, не сприятливого мікроклімату та запиленості повітря робочої зони підвищених норм, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ. «КЗРК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що Останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9. пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 22.03.2006 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 19), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач неодноразово знаходився на лікуванні в медичних закладах, постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів, не може обходитися без медикаментів, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для

скасування рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в. межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача,

істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 35000 грн. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.І ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2009 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_6 з 35000 грн. до 25000грн. (двадцять п'ять тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: