Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія 26 ( 1 ) Доповідач Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

«30» червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю: представник відповідача ВАТ «Кривбасзалізорудком» - ОСОБА_5

представника Відділення Фонду ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2010 року за позовом ОСОБА_7 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по щомісячним (страховим) виплатам відшкодування втраченого заробітку, компенсації втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, доходів) у звязку з порушенням строків виплати, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2007 року позивач ОСОБА_7 звернулася із позовом до відповідачів відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ВАТ «Кривбасзалізорудком»), Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення фонду) про стягнення заборгованості по щомісячним (страховим) виплатам відшкодування втраченого заробітку, компенсації втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, доходів) у звязку з порушенням строків виплати, відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що тривалий час працювала підземним оператором пульта у підземних умовах праці на ш. «Гвардійська» РУ ім.. Р. Люксембург.

Висновком МСЕК від 22.11.1995р. їй встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 30% і 3 група інвалідності. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності збільшився і висновком МСЕК від 19.11.1997р. встановлено безстроково 40% втрати працездатності.

Починаючи з 1996 року ВАТ «Кривбасзалізорудком» не проводив перерахунок розміру відшкодування шкоди згідно законодавства. Так, 01.01.1996 року тарифні ставки були підвищені на К 2,5, але відповідач відповідний здійснив перерахунок на коефіцієнт 1,25. З 01.06.1997 року тарифні ставки були підвищені в 1,25 рази, але перерахунок сум відшкодування шкоди не був зроблений.

Посилаючись на ці обставини, просила суд стягнути з ВАТ «Кривбасзалізорудком» заборгованість по щомісячним страховим виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01.01.1996 року по 01.04.2001 року в розмірі 3736,81 грн., заборгованість із одноразової допомоги в сумі 4173,61грн., компенсацію втрати частини відшкодування шкоди (заробітної плати, прибутків) у звязку з порушенням строків сплати за період з 01.01.1998 року по 01.04.2001 року станом на травень 2007 року в розмірі 3197,58 грн., у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Стягнути з Відділення фонду заборгованість із щомісячних страхових виплат відшкодування втраченого заробітку за період з 01.04.2001р. по 01.06.2007р. в сумі 8910,41грн., компенсацію в розмірі 2477,47грн., стягувати з відділення щомісячні страхові виплати в сумі 406,77грн., починаючи з 01.06.2007р. до зміни обставин і допустити рішення до негайного виконання в межах стягнення всієї суми заборгованості по щомісячних страхових виплатах.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_7 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з тих підстав, що відповідач неправомірно не застосував коефіцієнти підвищення тарифних ставок, а саме : 2,0 з 01.07.1994р., 2.5 з 01.01.1996р., 1,25 з 01.06.1997р., що призвело до зниження належних позивачу сум відшкодування шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає - відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працюючи тривалий час підземним оператором пульта управління з повним робочим днем у підземних умовах на підприємстві відповідача отримала професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 22 листопада 1995 року позивачу встановлено первинно 30% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. В подальшому, у звязку з погіршенням стану здоровя, відсоток втрати профпрацездатності ОСОБА_7 збільшився і згідно висновку МСЕК від 19 листопада 1997 року встановлено 40% втрати профпрацездатності безстроково (т. с. 1 а. с. 23, 27).

Спір виник з приводу, на думку позивача, невірного коригування її середньої заробітної плати при нарахування втраченого заробітку за умови підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві ВАТ «Кривбасзалізорудком» і неправильного застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів до сум відшкодування шкоди ВАТ «Кривбасзалізорудком» з 01.01.1996р. та з 01.06.1997р., що потягло в подальшому неправильне нарахування та виплату регресних сум підприємством та страхових сум, які виплачує відділення Фонду з 01.04.2001р.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та обґрунтовано виходив з відсутності підстав для задоволення позову у звязку із вірним застосуванням відповідачем коефіцієнтів росту тарифних ставок і посадових окладів: 2,5 з 01.01.1996р., і не застосування коефіцієнту 1,25 з 01.06.1997р. встановлених спільними постановами дирекції і профспілкового комітету підприємства та наказами по ВАТ «Кривбасзалізорудком».

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до 28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівником ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993р. в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №492 від 18.07.1994р. (надалі Правила), перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Положення про перерахунок сум відшкодування шкоди передбачено Галузевими угодами між Міністерством промислової політики України та добровільними обєднаннями і ЦК профспілок на 1995-2000 рр., а саме: роботодавець проводить перерахунок відшкодування шкоди, повязаної з виконанням трудових обовязків одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнт фактичного підвищення заробітної плати за даною професією.

Госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей самостійно визначають зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження відповідно до фінансових можливостей та граничного розміру коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів, вказаних в Постановах КМУ за погодженням із профспілковими органами підприємства, що відповідно відзначалося в Спільних Постановах адміністрації та профспілкових організацій, які встановлювали розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ВАТ «КЗРК», відповідно до наказів по підприємству, в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, проводився перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя при виконанні нею трудових обовязків.

ВАТ «Кривбасзалізорудком» в межах своїх повноважень та виходячи із фінансових можливостей визначив розмір коефіцієнтів зростання тарифних ставок і посадових окладів.

Так, згідно з Постановою КМУ від 20.10.1994 року № 449 тарифні ставки збільшені у 2 рази без збільшення заробітної плати працюючих.

Відповідно сумісної Постанови адміністрації і профспілкової адміністрації від 26.01.1996р. №1/6 тарифні ставки та посадові оклади були підвищені на коефіцієнт 2,5 і в межах маючого фонду споживання підприємство знайшло можливість збільшити суми відшкодування шкоди в 1,25 рази, але без збільшення фактичної заробітної плати.

З 01.06.1997 року відповідно до сумісної Постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 21.05.1997 року № 3/91/06, тарифні ставки збільшені у 1,25 рази без збільшення заробітної плати працюючих.

З 01.01.1998 року відповідно до сумісної Постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 25.12.1997 року № 6/195 «Про перегляд структури заробітної плати», тарифні ставки збільшені в 1, 3 рази без фактичного росту заробітної плати.

З 01.07.1999 року, 01.01.2000 року та з 01.05.2000 року підприємство перерахувало суми відшкодування шкоди відповідачу на коефіцієнти фактичного збільшення заробітної плати, відповідно на 1,15; 1,1; 1,193, що не суперечить закону, оскільки заробітна плата на підприємстві, у тому числі за професією позивача, збільшилася саме на такі коефіцієнти.

Оскільки на час передачі особової справи 01.12.2001р. до Відділення Фонду ВАТ «Кривбасзалізорудком» правильно визначив розмір щомісячних регресних виплат у сумі 150 грн., то суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність підстав для перерахунку цих платежів.

Відділенням Фонду також проводилися перерахування щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до постанов правління Фонду : від 01.03.2002 року ( коефіцієнт - 1, 193), від 01.03.2003 року (коефіцієнт 1,182), від 01.03.2004 року (коефіцієнт 1,152) і проведений перерахунок належних ОСОБА_7 страхових виплат ґрунтується на законі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові у звязку з його недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на судові рішення по іншим справам, як на підставу звільнення від доказування згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України безпідставне, тому що ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачає підставу звільнення від доказування преюдиціальність обставини, існування або не існування якої встановлене судовим рішення, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі вказує і на те, що ці обставини не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини, але у справах по яких ухвалені рішення, на які посилається представник позивача як на підставу звільнення від доказування, позивач ОСОБА_7 участі не приймала.

Інші доводи ОСОБА_7, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: