Провадження № -
Справа № 2-11/2010
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2010 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І. при секретарі Нікітенко А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіанні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2, за участю третіх осіб Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Кременчуцьке МБТІ», ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільній частковій власності, визнання права на спадщину, усунення від права на спадкування, зобов»язання сплатити грошову компенсацію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд ухвалити рішення, яким встановити, що квартира №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці, що зареєстрована за ОСОБА_2 була набута подружжям за часи шлюбу, визначити, що ОСОБА_2 та померлому чоловіку ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності по ? частині квартири №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці, визнати за ним, спадкоємцем за заповітом після померлого ОСОБА_4, право на спадщину на ? частку квартири №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці, зареєстрованої за ОСОБА_2, усунути від права на спадкування ОСОБА_2 ? частину домоволодіння по вул..Чернишевського, 1 А в м.Кременчуці, ? частину земельної ділянки по пров.Чернишевського, 1 А в м.Кременчуці, ? частини автомобіля ВАЗ 2107, 1991 року випуску, ? частини квартири №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці, зобов»язати ОСОБА_2 оцінити вказану квартиру та сплатити йому за ? частину квартири грошову компенсацію по ринковій вартості на день прийняття рішення судом.

Свої вимоги мотивував тим, що з 1959 року його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу останні набули у власність домоволодіння по вул..Чернишевського, 1 А в м.Кременчуці, земельну ділянку по пров.Чернишевського, 1 А в м.Кременчуці, автомобіль ВАЗ 2107, 1991 року випуску, квартиру №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці.

29.07.2007 року його батько помер, а до цього останній 02.10.2006 року склав на його ім»я заповіт на все майно, яке йому належить.

Квартира №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці зареєстрована за ОСОБА_2, однак вона набута батьками в результаті спільної праці та за спільні кошти, а тому відповідно до ст.60 СК України остання є їх спільною сумісною власністю.

Він, як спадкоємець за заповітом вважає, що в зазначеній квартирі є обов»язкова ? частина його батька і ця частина за наданим йому заповітом повинна перейти йому у спадщину.

ОСОБА_2, як дружина має право на спадкування ? частини майна померлого, що набуте у шлюбі.

Однак, протягом багатьох років, його батько ОСОБА_4 тяжко хворів, був лежачим хворим і потребував пильного нагляду за ним. ОСОБА_2 покинула його хворим і декілька років проживала окремо, за ним не піклувалася.

Йому, як сину, довелося багато років піклуватися за хворим батьком, за що він заповів йому все своє майно.

Також, ОСОБА_2 умисно укрила інформацію про квартиру №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці з метою збільшення своєї частки спадкового майна, щоб не ділити її з ним.

Таким чином вважає, що остання повинна бути усунена від спадкування на підставі п.п.2,5 ст.1224 ЦК України в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені, а також пояснив, що протягом останніх років свого життя, його батько ОСОБА_4 тяжко хворів та потребував сторонньої допомоги. ОСОБА_2 покинула чоловіка та за про нього не піклувалась та не доглядала, хоч мала таку можливість. Він самостійно доглядав батька, купував всі необхідні ліки, турбувався про нього в лікарні, де останній багато разів перебував на стаціонарному лікуванні. Доглядати батька йому допомагала племінниця батька та онука і останні надавали допомогу саме йому, а не батьку. Відповідачка ні матеріально ні морально не підтримувала чоловіка, а коли приходила то лише вчиняла сварки. Остання доглядала за своєю матір»ю, тобто свідомо зробила вибір за ким доглядати і за це матір»ю їй було подаровано квартиру. Таким чином вважає, що остання повинна бути усунута від спадкування. Квартира №1 по вул.. наб. л та Дніпрова, 58 в м.Кременчуці була набута під час шлюбу батьками за спільні кошти, які бути отримані від продажу автомобіля, акцій та дач, а не за кошти від продажу будинку, що належав матері відповідачки. За ці кошти була придбана зовсім інша квартира. Таким чином вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя і він має право на отримання частини цієї квартири у спадок .

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що в 2005 році помер її батько і її мати ОСОБА_5 залишилась одна. Вона відповідачка, потрапила в аварію та була травмована. Мати проживала в іншому районі міста і їй було тяжко їздити до неї щоб її доглядати. Вона, разом матір»ю та братами, вирішили продати будинок матері для купити для матері квартиру недалеко від неї. Було знайдено квартиру, яка їм підходила, однак не було грошей на її придбання, так як не продали ще будинок. Вона взяла у борг гроші на придбання спірної квартири та разом із матір»ю та братами вирішили оформити квартиру на неї, щоб не возити матір до нотаріуса і щоб після смерті матері не займатися питаннями оформлення спадщини, на що всі погодилися. Вона придбала квартиру та оформила її на себе. Після цього вона за дорученням матері продала будинок та відразу ж повернула гроші, які брала в борг на придбання квартири. Після цього, через деякий час вона захворіла на онкологічне захворювання і на 2 місяці поїхала до лікарні. Коли повернулася додому то виявилося, що позивач вигнав вчинив сварку із своєю дружиною та переїхав жити у їх будинок. Вона заступилася за невістку, за що син вигнав її з дому. Через деякий час приїхав позивач та сказав, що необхідно дати дозвіл на операцію чоловіку. Коли чоловіку зробили операцію, то вона 20 днів була біля нього при цьому сама ходила на хіміотерапію. Коли чоловіка виписали з лікарні, то вона сказала, що буде його доглядати, однак вимагала, щоб син йшов жити до себе додому. Чоловік заперечив проти цього, мотивуючи це тим, що вона не є медичним працівником і не зможе за ним доглядати, а також сказав, що син буде жити з ним. Після цього син її вигнав з будинку. Вона приходила до чоловіка, носила йому їсти, однак син її виганяв.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та суду пояснив, що його мати ОСОБА_2 весь час до смерті батька намагалась допомагати йому, однак останній та позивач її проганяли. Він особисто ложив батька до лікарні, однак згодом між ним та батьком виникла суперечка і батько його також прогнав, однак після цього весь час до його смерті, його дружина та дочка ходили до батька та допомагали йому. На придбання спірної квартири батько гроші не давав, гроші позичала матір у знайомих і після продажу будинку, що належав ОСОБА_5, мати повернула гроші, що брала на придбання квартири.

Представник третьої особи КП «Кременчуцьке МБТІ» до судового засіданні не з»явився, направив до суду клопотання, відповідно до якого проти позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори до судового засідання не з»явився, направив до суду клопотання, відповідно до якого просив суд розглядати справу у його відсутність та винести рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, пояснення третьої особи ОСОБА_3, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що позивач є її рідним дядьком, а відповідачка бабусею. У діда та баби дуже важкі характери, обоє захворіли. Коли дід повернувся з лікарні, то вигнав бабу з дому. Дід хотів, щоб за ним доглядав медичний працівник, однак вони такого працівника не знайшли. ОСОБА_2 пропонувала ОСОБА_4 свої послуги по догляду, однак він від них відмовлявся. Приблизно за рік до смерті дід та баба перестали проживати в одному будинку, однак ОСОБА_2 приходила до ОСОБА_4 майже кожен день, однак дід її проганяв. Вона також приходила до діда та надавала допомогу. На прохання бабусі вона також ночувала в лікарні у діда, коли та не могла.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знає ОСОБА_2 близько 4 років та за життя знала і ОСОБА_4 За чоловіком ОСОБА_2 доглядала. Вона також товаришує із сусідкою відповідачки, яка їй казала, що чоловік та син виганяли ОСОБА_2 з дому та вона особисто бачила, як позивач обливав відповідачку водою.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що знає відповідачку близько 20 років. Вона доглядала за чоловіком, була з ним у лікарні. Потім вона сама попала в лікарню і їздила на операцію в м.Київ. ОСОБА_2 доглядала за чоловіком та своєю матір»ю. Коли провідувала ОСОБА_4 вдома, то він їй казав, що син вигнав ОСОБА_2 з дому та не впускає її.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в 2003 році перебувала в лікарні, де доглядала за батьком. Також в лікарні перебував і ОСОБА_4 біля нього була постійно ОСОБА_2, яка не відходила від нього ні на хвилину.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що сім»ю ОСОБА_2 знає з 1960 року. ОСОБА_4 захворів та перебував у лікарні. Коли повернувся із лікарні додому, то ОСОБА_2 сказала, що доглядати на ним не буде, зібрала речі та пішла з дому. Про це йому казав ОСОБА_4 За ним доглядав ОСОБА_1 та дочка старшого сина.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_4 знає через свого сина. Зі слів останнього їй відомо, що ОСОБА_2 його покинула та сказала, що наймай собі «сиділку». За ОСОБА_4 доглядав ОСОБА_1 та дочка старшого сина.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з січня 2006 року працює сестрою господаркою у 3 міській лікарні м.Кременчука. В їх лікарні неодноразово на лікуванні був ОСОБА_4 Коли останній перебував на лікуванні то біля нього бачила лише позивача, який цікавився у неї як правильно доглядати за хворим. Інших осіб в лікарні не бачила, особисто з ОСОБА_4 не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що працює лікарем у 3 міській лікарні м.Кременчука. В лікарні лікувався ОСОБА_4 з приводу раку прямої кишки. Останній був прооперований 2 рази. Він був його лікуючим лікарем. З хворим спілкувався майже кожний день. З приводу лікування спілкувався тільки з ОСОБА_1, останній купляв ліки. Дружину хворого не бачив. Чи приходили до лікарні інші родичі, крім ОСОБА_1, сказати не може, оскільки на лікуванні перебуває багато хворих.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.1959 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І УР №614481.

Від вказаного шлюбу останні мають двох дітей сина ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3

Згідно пенсійного посвідчення серії АД №463387 від 05.09.2005 року ОСОБА_4 з 01.07.2005 року було призначено пенсію по інвалідності 1 групи довічно та відповідно до довідки МСЕ №0103147 з 07.06.2005 року останньому встановлено 1 групу інвалідності у зв»язку з загальним захворюванням довічно з необхідністю постійного стороннього догляду.

З приводу наявних у ОСОБА_4 захворювань, останній неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні 3 міської лікарні м.Кременчука, зокрема з 11.09.2006 року по 28.10.2006 року, з 04.12.2006 року по 08.12.2006 року, з 09.01.2007 року по 13.01.2007 року, що підтверджується виписними епікризами із історії хвороб №115, №6473, №4764.

Відповідно до посвідчення серії АЗ №018952 ОСОБА_2 з 28.11.2005 року безстроково призначено пенсію за віком.

Згідно довідки сер.МСЕ №0252096 ОСОБА_2 з 24.11.2006 року встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Відповідно до виписки №140 від 28.08.2007 року, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Кременчуцькому онкодиспансері з 07.03.2006 року та за період з 18.09.2006 року по 28.08.2007 року отримала 6 курсів ПХТ.

З 23.06.2005 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука ОСОБА_2 з 23.06.2005 року було призначено компенсацію як особі, що надає соціальні послуги по догляду за ОСОБА_4

З 23.11.2006 року виплата компенсації ОСОБА_2 була припинено на підставі її заяви, оскільки вона почала надавати соціальні послуги своїй матері ОСОБА_5

Тобто судом достовірно встановлено, що внаслідок наявних у ОСОБА_4 захворювань, останній з 07.06.2005 року та по час смерті був непрацездатним, перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги, а ОСОБА_2 з 28.11.2005 року є непрацездатною.

29.06.2007 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.08.2007 року серії 1 КЕ №078214.

Відповідно до заповіту від 02.10.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_14, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_1

Ст.1241 ЦК України передбачено, що непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Виходячи з вимог ст.1241 ЦК України та встановлених судом обставини справи, ОСОБА_2, як непрацездатна вдова ОСОБА_4, має право на обов»язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини справи, аналізуючи в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідачка ухилялася від надання допомоги ОСОБА_4, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, та не доведено обставин, щоб свідчили про вчинення відповідачкою дій, спрямованих на збільшення її частки у спадщині, а тому позовні вимоги в частині усунення відповідачки від права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 є необґрунтованими, і в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до договору купівлі продажу від 27.12.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_15, ОСОБА_2 придбала кв.№.1 в будинку №58 по вул..наб. л та Дніпрова в м.Кременчуці.

Тобто вказана квартира придбана відповідачкою за час шлюбу з ОСОБА_4

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 20.08.2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу та визнання права власності та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21.04.2010 року, ухваленого у вказаній цивільній справі за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, були встановлені обставини придбання ОСОБА_2 квартири №.1 в будинку №58 по вул..наб. л та Дніпрова в м.Кременчуці у приватну власність.

Зокрема встановлено, що при придбанні спірної квартири ОСОБА_2 не користувалась грошовими коштами ОСОБА_5, після продажу домоволодіння №6 по пров.Чкалова в м.Кременчуці, що належало ОСОБА_5, ОСОБА_2 повернула грошові кошти, що були взяті в борг для придбання квартири кредиторам, зареєструвала ОСОБА_5 у придбаній квартирі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем суду на надано жодного доказу того, що кв.№.1 в будинку №58 по вул..наб. л та Дніпрова в м.Кременчуці була придбана відповідачкою за спільні кошти подружжя, зокрема за кошти, що були отримані від продажу автомобіля, дач та цінних паперів, а сам по собі факт придбання ОСОБА_2 спірної квартири під час шлюбу з ОСОБА_4 не є достатньою підставою вважати сказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як майна, що набуте подружжям за час шлюбу є недоведеними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Оскільки інші позовні вимоги позивача є похідними від вказаної вище позовної вимоги, яка в свою чергу не підлягає задоволенню, то і в задоволенні позовних вимог в частині визнання права на спадщину, визнання частки у спільному майні, зобов»язання сплатити грошову компенсацію за ? частину квартири також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст..ст. 57, 60 СК України, ст..ст.1224, 1241 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільній частковій власності, визнання права на спадщину, усунення від права на спадкування, зобов»язання сплатити грошову компенсацію відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: