Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія 26 (ІІІ) суддя Бондар Я.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Неклеси В.І.

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

при секретарі: Бадалян Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

Представник відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року позивачка звернулася із зазначеним позовом до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ОСОБА_2 Фонду) і, доповнивши та уточнивши в подальшому свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача 176 800 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 03.10.2002 року при виконанні трудових обовязків вона була травмована, в результаті чого висновком МСЕК від 05.02.2003 року їй первинно встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 60% та визнано інвалідом другої групи.

Рішенням суду від 11 червня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 Фонду на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 Фонду 1,50 грн. в рахунок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 Фонду ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки судом не прийнято до уваги, що при зверненні до суду позивачка не надала документів про сплату державного мита, як це передбачено п. «ж» ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито». Судом необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_2 Фонду про витребування довідки про сукупний дохід позивачки та витягу з її медичної карти та виписного епікризу, про призначення медико-соціальної експертизи для встановлення факту спричинення позивачці моральної шкоди. Крім того, довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є лише підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, а не підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Судом не враховано, що згідно п.1.1. «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві, однак позивачка такого документу суду не надала, як не надала і доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди та саме у розмірі, який вона визначила. Також судом не враховано, що строк позовної давності по вказаним категоріям справ становить три місяці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і обґрунтовано, відповідно до норм матеріального і процесуального закону, дійшов висновку, що 03 жовтня 2002 року при виконанні трудових обовязків каменяра СМП-4 закритого акціонерного товариства «Криворіжпівнічбуд» позивачка була травмована та отримала відкритий перелом в/суглобного Т-подібного міщелків лівого бедра зі зміщенням, про що було складено акт №1 про нещасний випадок на виробництві ( а.с. 8-10) і висновком МСЕК від 05.02.2003 року їй первинно було встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 60%, а з 01 березня 2007 року визнано інвалідом третьої групи безстроково (а.с16,17).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в зв'язку з тим, що позивачу первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності з лютого 2003 р., згідно ж ст.ст. 21,28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду було покладено на відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачці, не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 40 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість тілесних ушкоджень, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 40 000 гривень до 30 000 гривень.

Доводи ОСОБА_2 Фонду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивачки в лютому 2003 року, тобто до набрання чинності, як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законами України «Про державний бюджет України на 2007 та 2008 роки», якими було зупинено дію чинності норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, заподіяної внаслідок втрати профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на 2008 рік дію цих норм припинено.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачці є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з лютого 2002 р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Посилання ОСОБА_2 Фонду в скарзі, що позивачка при подачи позову не надала документів про сплату судового збору суперечить умовам ст.4 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про державне мито», оскільки за позовом про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я позивачі звільняються від сплати державного мита.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовною заявою не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди необхідно змінити та ухвалити в цій частині рішення в порядку п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3, з 40 000 ( сорока тисяч) гривень до 30 000 (тридцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1