Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Мелінишин Г.П.,

суддів Бойчука І.В., Павлишиної А.Т.

секретаря Юрків І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського будинку дитини про визнання незаконним наказу про переведення на неповний робочий час, стягнення втраченого заробітку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Надвірнянського будинку дитини на рішення Надвірнянського районного суду від 18.05.2010 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Надвірнянського районного суду від 18.05.2010 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Надвірнянського будинку дитини. Визнано незаконним наказ головного лікаря Надвірнянського будинку дитини № 151-К від 30.11.2009 року про тимчасове переведення ОСОБА_1 на неповний робочий час - 0,75 % ставки із зменшенням розмірів оплати праці. Стягнуто з Надвірнянського будинку дитини на користь позивача 2268 грн. 75 коп. втраченого заробітку та судові витрати.

На дане рішення Надвірнянський будинок дитини подав апеляційну скаргу. Зазначає, що висновок суду про незаконність наказу про тимчасове переведення ОСОБА_1 на 0,75% ставки не відповідає дійсним обставинам справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що зміни в організації праці в будинку дитини обумовлені зменшенням кількості дітей і прийняті з метою недопущення скорочення штату у зв»язку із цим. При цьому дотримано всіх вимог діючого трудового законодавства. Суд безпідставно прийшов до висновку, що у позивача не отримано згоду ________________________________________________________________________________

Справа №22-ц-2656/2010р. Головуючий у І інстанції Мужик І.І.

Категорія 51 Суддя-доповідач ОСОБА_2

щодо переведення на неповну ставку, оскільки позивач фактично приступила до виконання цієї роботи і отже дала згоду на зміну умов праці. Крім того, діюче трудове законодавство не передбачає який саме спосіб отримання згоди потрібен при зміні істотних умов праці. Суд не дав також правильної юридичної оцінки матеріалам перевірки територіальної державної інспекції в Івано-Франківській області, якими підтверджено відсутність порушень закону при проведенні цих змін. За наведених обставин апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримала з наведених в ній мотивів.

ОСОБА_1 та її представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що зміна умов праці позивача проведена з порушенням трудового законодавства, а тому визнав наказ про її переведення на неповний робочий час незаконним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення відповідає вказаним вимогам виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у трудових відносинах, на день виникнення спору позивач працювала вихователем.

Згідно рішення зборів трудового колективу Надвірнянського будинку дитини, які проводились за участю комісії Головного управління охорони здоров»я Івано-Франківської облдержадміністрації , 16.09.2009 року прийнято рішення про проведення у відповідача змін істотних умов праці, що зумовлено невиконанням ліжкового фонду будинку дитини. На підставі вказаного рішення адміністрацією будинку видано 17.09.2009 року наказ № 114 про проведення таких змін істотних умов праці штатного персоналу, який працює в групах, в тому числі вихователів, шляхом переведення їх з 01.12.2009 року тимчасово на 0,75 % ставки. Наказом № 151-к позивача з 01.01.2009 року переведено на такий неповний робочий час із зменшенням розміру оплати праці.

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 31 постанови № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці.

Судом правильно встановлено, що зміна істотних умов праці позивача проведена без дотримання положень ст. 32 КЗпП України. При цьому суд обгрунтовано виходив з того, що на заперечення позовних вимог представник відповідача не представила доказів про те, що ОСОБА_1 особисто була повідомлена за два місяці про зміну істотних умов праці та що переведення на 0,75 % ставки проведено без її згоди, що підтверджується заявами ОСОБА_1 від 17. 11. та 30. 11 2009 року, актом від 01.12.2009 року.

Вказані обставини спростовують доводи апелянта щодо фактичного виконання позивачем роботи зі зміненими умовами праці, що є її відповідною згодою, та посилання на акт перевірки територіальної державної інспекції в Івано-Франківській області, яким підтверджено відсутність порушень закону при проведенні цих змін.

З врахуванням наведених обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що допущені при зміні істотних умов праці позивача порушення закону є підставою для скасування наказу про її переведення на неповну ставку, а тому вірно задовольнив її позовні вимоги.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що справа судом першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі розглянута повно і об»єктивно, а рішення в цій частині постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України з відповідача слід стягнути 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 218,307,308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Надвірнянського будинку дитини відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 18.05.2010 року залишити без зміни.

Стягнути з Надвірнянського будинку дитини 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. ОСОБА_3 Павлишина