АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 ( ІІІ ) суддя Водоп`янов С.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( далі ВАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що працюючи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 05.06.2007 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 45% та третю групу інвалідності.

Вважає, що у звязку з отриманими професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 121 тис. грн. та просив суд стягнути цю суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_5 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. та 400 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що обовязок ВАТ «Кривбасзалізрудком» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки він є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований; робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об`єктивним явищем, а тому в діях відповідача відсутня протиправна поведінка.

Крім того, судові витрати стягнуто судом у розмірі, який значно перевищує розмір встановлений законодавством.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працюючи з 1980 року по 1990 рік, та з 1992 року по 2007 рік на різних посадах, в тому чіслі слюсарем черговим та з ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах ВО «Кривбасруда», яке вподальшому реорганізовано у ВАТ «Кривбасзалізрудком» в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, отримав професійні захворювання.

Висновком МСЕК від 05.06.2007 року позивачеві первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 45% та третю групу інваліднсті, які при наступних переоглядах залишились незмінними.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03 травня 2007 року (а.с. 2-4) його причиною є порушення керівництвом підприємства ВАТ «Кривбасзалізрудком» ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною нещасних випадків безпідставні, оскільки як вбачається з матеріалів справи, комісією за участю керівництва шахти ВАТ «Кривбасзалізрудком» було проведено розслідування причин професійного захворювання та встановлено, що винними в їх настанні є посадові особи підприємства.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ВАТ «Кривбасзалізрудком» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві та саме на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладався обов`язок по відшкодуванню шкоди застрахованим особам безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення ступеня встрати професійної працездатності в 2007 році.

Крім того, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI «Особливі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Також, Законом № 107-VІ від 28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону виключені слова, які б свідчили про відшкодування, за умов зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача.

Не може погодитись колегія суддів з висновком суду щодо розміру судових витрат, стягнутих з відповідача, оскільки відповідно до Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1258 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від № 825 від 05.08.2009 року, по справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, розмір витрат становить 15,00 гривень, а відповідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» ставка державного мита , що справляється з позовних заяв немайнового характеру становить 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 8,50 гривень, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2010 року змінити в частині розміру судового збору, стягнутого ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 400 гривень до 8,50 гривень та розміру витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з 120 гривень до 15 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)