Справа № 2-713/10
Рішення

Іменем України

27.05.2010 року м. Балаклія

Балаклійський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Муленко Л.М., за участю секретаря Комар Т.О., розглянувши к відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати бездіяльність відповідача незаконною, зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІ групи інвалідності, тобто 21.04.2009 року, виплатити різницю в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, провести перерахунок щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 2006 по 2008 роки в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат та починаючи з 2009 року в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат згідно ч. 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ; провести перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2006 по 2008 роки в розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком та починаючи з 2009 року в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , а також провести відповідні виплати. Також, просив з обов`язати відповідача проводити нарахування та виплату компенсації та допомог виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати, зобов`язати відповідача в наступні роки також нараховувати та виплачувати допомоги відповідно до законів і виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати на день фактичного виконання нарахування та виплати, а саме: як інваліду ІІ групи: щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат та перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він з 21.04.09 має статус інвалідності другої групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - ХІІ від 28.02.1991 року, віднесений до 1-ї категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. За цих обставин він має право на отримання різних пільг, компенсацій і допомог, передбачених законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі:

- право на отримання одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на

Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІІ групи інвалідності 04.03.98 року, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, при встановленні ІІ групи інвалідності 21.04.09 року виплату різниці в розмірі 15 мінімальних заробітних плат;

- право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х та 5-ти

мінімальних заробітних плат, як інваліду ІІІ та ІІ групи згідно ч. 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в розмірі 7-ми та 8-ми

мінімальних пенсій за віком, як інваліду ІІІ та ІІ групи згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В звязку з тим, що ці виплати в належному розмірі йому не виплачено, він в березні 2010 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області з відповідною заявою про перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІ групи інвалідності та щорічних грошових допомог, згідно ч. 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, йому було відмовлено в перерахунку з посиланням на Постанови КМУ та законодавство, яке суттєво зменшило розмір виплат в порушення вимог Конституції та законів України, а не на чинне законодавство, яке регулює питання виплати щорічних разових допомог та компенсації.

В судове засідання позивач не зявився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації та судове засідання свого представника не направив, але надав заперечення, згідно якого просив справу розглянути без участі його представника, позовні вимоги не визнав, просив залишити адміністративний позов без задоволення. В запереченнях на позов, відповідач посилається на те, що дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні ІІ групи інвалідності, щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії, щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на цілі, передбачені Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік та Постановою Кабінету Міністрів України №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року , Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення .

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 018107, виданим 07.05.93 року та інвалідом ІІ групи з 21.04.09 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-07 № 039921. Також, він як інвалід ІІ групи має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

02.03.2010 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги до 5 травня та одноразової компенсації в звязку зі встановленням йому 21.04.09 року ІІ групи інвалідності. Проте, 12.03.10 року відповідачем йому було відмовлено в перерахунку.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплати йому допомоги на оздоровлення за період з 2006 по 2008 роки в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, то вказана вимога не підлягає задоволенню.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дія ч. 4 ст. 48 Закону № 796-ХІІ зупинена, Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» неконституційним не визнаний та діяв протягом 2006 року. Щорічна допомога на оздоровлення за період з 2006 по 2008 роки виплачена позивачеві 25.05.06 року, 19.04.07 року, 11.02.08 року по 90 грн. за кожен рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.05 року згідно заперечень відповідача.

Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік, дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними).

Також, пунктами 20, 28 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І пунктів 61,62,63,66 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22,24-100 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) №10-рп/2008р. від 22.05.2008 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) пункт 20, 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно в періоди з 01.01.2007 до 08.07.2007, з 01.01.2008 до 21.05.2008 Закони України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України були чинними та підлягали виконанню, а органи, уповноважені на здійснення виплат грошової допомоги на оздоровлення, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Балаклійської РДА позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 90 грн. 19.04.07 року, за 2008 рік в розмірі 90 грн. 11.02.08 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто до прийняття рішень Конституційного суду України.

Оскільки вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, то право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 та 2008 роки не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплати йому допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, то вказана вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІ групи установлена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 120 гривень. Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік 29 січня 2009 року в розмірі 90 гривень згідно заперечень відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46). Розміри мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком встановлюються Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ, а не положення постанови КМУ від 12.07.2005 року за №562.

Що стосується вимоги позивача стосовно перерахунку і виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за період з 2006 по 2008 роки, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дія ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» неконституційним не визнаний та діяв протягом 2006 року. Щорічна грошова допомога до 5 травня за період з 2006 по 2008 роки виплачена позивачеві в квітні 2006 згідно ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в розмірі 300 грн., в квітні 2007 років в розмірі 300 грн. згідно ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в квітні 2008 року в розмірі 350 грн. відповідно до Постанови КМУ № 183 від 12.03.08 року згідно заперечень відповідача.

Рішення Конституційного Суду України про визнання змін, внесених законами України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань, щодо визначення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня такими, що не відповідають Конституції України, були прийняті 09.07.2007 та 22.05.2008.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно в періоди з 01.01.2007 до 08.07.2007, з 01.01.2008 до 21.05.2008 закони України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України були чинними та підлягали виконанню, а органи, уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, то право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому грошової допомоги до 5 травня на оздоровлення за 2007 та 2008 роки не підлягають задоволенню.

Постановою КМУ від 18.03.2009 року № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що інвалідам війни ІІ групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється в розмірі 430 гривень.

Позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 430 гривень у квітні 2009 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, і Закону №3551-ХІІ вимоги щодо нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8-ми мінімальних пенсій підлягають задоволенню. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 ). Розміри мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком встановлюються Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ та ч.5 ст.13 Закону №3551-ХІІ, а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Відшкодування шкоди особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється у відповідності з Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ „Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон України №796-ХП).

Статтею 48 зазначеного закону в редакції діючій на час 21.04.2009 року - час встановлення позивачу інвалідності, визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам ІІІ групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, при встановленні ІІ групи інвалідності різниця у розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Позивач 02.03.10 року звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати одноразової компенсації в звязку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності 21.04.09 року в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Проте, отримав негативну відповідь. Згідно заперечень відповідача позивачеві сплачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні ІІ групи інвалідності в розмірі 94,80 грн.

Дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, в даному випадку одноразової компенсації, згідно із п. 30 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 р. N 489-V.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зупинення ст. 48 закону N 489-V на 2007 рік, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Що стосується вимоги позивача стосовно нарахування та виплати різниці у компенсаціях при встановленні вищої групи інвалідності, суд вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров»ю виплачується у розмірах: інвалідам ІІ групи 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІІ групи 30 мінімальних заробітних плат. Позивач з 04.03.98 року мав статус інваліда ІІІ групи, 21.04.2009 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності, отже різниця у компенсаціях складає 15 мінімальних заробітних плат.

Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» встановлено, що станом на 18 лютого 2009 року (момент виплати різниці у компенсаціях) розмір мінімальної заробітної плати становив 744 грн. Статтею 71 вищевказаного закону Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, але на виконання ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою КМУ № 836 розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими Законами України. При цьому відповідні закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова № 836.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема одноразової компенсації. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним.

Таким чином, виплата різниці в компенсаціях, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших підзаконних актів, є неправомірною та суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання різниці у компенсаціях у 2009 році виходячи з розмірів одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров»ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобільської катастрофи, встановлених ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991.

Згідно з ч.2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача в частині визнання протиправною бездіяльності УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 роки, щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік та виплати ОСОБА_1 різниці у компенсаціях при встановленні інвалідності вищої групи.

Суд визнає безпідставним посилання відповідача на те, що розпорядники бюджетних коштів проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених затвердженими кошторисами.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов ' язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Що стосується вимог позивача щодо зобовязання відповідача і в подальшому проводити нарахування та виплату допомоги виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком, то суд приходить до висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Зі змісту ст.1 ЦПК України вбачається, що завданням цивільного судочинства є захист порушених прав, свобод і інтересів фізичних або прав і інтересів юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

У звязку з цим, суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов'язання відповідача вчиняти дії в майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій, і тому суд відмовляє у задоволенні зазначеної вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 46,92, 152 Конституції України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 1 ЦК України, ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих 28 грудня 2007, Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області по невиконанню приписів ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильськоої катастрофи», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової компенсації в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, при встановленні ІІ групи інвалідності 21.04.2009 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області зробити перерахунок ОСОБА_1 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІ групи інвалідності 21.04.09 року в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, виходячи виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати на момент встановлення інвалідності та провести виплату належних сум відповідно до закону.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області по невиконанню приписів ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання щорічної грошової допомоги до 5-го травня та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в законодавчо встановленому розмірі.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру встановленого ст.55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести виплату належних сум відповідно до закону з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2010 року.

Суддя