Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області
Справа №2-1115/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря Таран О.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні криницею,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить визнати за ним право користування криницею по вул.П.Тичини в м.Корсуні-Шевченківському та усунути перешкоди у користуванні зазначеною криницею шляхом зобов*язання відповідача частково демонтувати паркан, зведений навколо криниці і зняти замок з криниці.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказав, що спірна криниця була збудована на межі будинковолодіння відповідача та вул.П.Тичини, що в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області за рахунок спільної праці та спільних коштів його, відповідача та інших жителів зазначеної вулиці. Влітку 2010 року відповідач, не погодивши свої дії з позивачем, обгородив криницю парканом, закрив її на замок, чим перешкоджає позивачу вільно користуватися криницею.

У суді позивач та його представник позов підтримали повністю.

Відповідач у суді позов визнав частково, пояснивши, що ним був зведений паркан навколо криниці з метою захисту криниці від неправомірних дій третіх осіб, виконання санітарних вимог щодо утримання криниці.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі та надані сторонами фотографії, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В суді достовірно встановлено, що спірна криниця була збудована в 1975-1976 роках позивачем, відповідачем та іншими мешканцями вул.П.Тичини в м.Корсуні-Шевченківському на межі будинковолодіння відповідача та зазначеної вулиці для спільного користування і належить на праві спільної власності останнім. Влітку 2010 року відповідач, не погодивши свої дії з іншими співвласниками, самостійно огородив криницю парканом таким чином, що прохід до неї фактично мав ознаки проходу на територію його будинковолодіння, але останній на час розгляду справи в позасудовому порядку, шляхом встановлення додаткової хвіртки, вигородив власне подвір*я таким чином, що криниця залишилася поза межами його будинковолодіння, але огороджена парканом з хвірткою, на якій мається номер будинку відповідача.

Крім того відповідач добровільно, в позасудовому порядку зняв з криниці навісний замок, яким до цього на ніч замикав криницю.

Згідно положень частини 2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і визнання за позивачем права користування спірною криницею, оскільки сторони є співвласниками спірного майна, а тому право позивача користуватися спірним майном є таким, що підлягає в даному випадку захисту в судовому порядку.

В частині позову про демонтування паркану із сторони вул.П.Тичини, враховуючи, що згідно п.10 Державних санітарних норм та правил «Гігеєнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», затверджених наказом МОЗ України №400 від 12.05.2010 року навколо споруди колодязя повинна бути огорожа з воротами /хвірткою/, суд приходить до висновку про те, що наявність такого паркану у стані, який утворився на час розгляду справи у суді, не є перешкодою для користування позивачем криницею, оскільки прохід не має обмежень, пов*язаних з проходом на подвір*я відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Суд критично оцінює надані позивачем фотографії, на яких зафіксовано наявність замка на криниці, як спробу вирішити спір на свою користь, оскільки суду не доведено при яких обставинах та у чиїй присутності проводилося дане фотографування, а відповідач настоює на тому, що вказаний замок навмисно був навішений стороною позивача на криницю та сфотографований для штучного створення доказу, у зв*язку з чим суд позбавлений можливості провести перевірку даного факту у інший спосіб, а тому суд трактує свій сумнів на користь відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині зняття з криниці замка.

Керуючись ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст. 212, 213, 214, 215, ЦПК України,

Суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні криницею задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування криницею, що знаходиться на межі будинковолодіння ОСОБА_3, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2 з вулицею ОСОБА_4 в м.Корсуні-Шевченківському.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мсике бути поданою до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь- Шевченківськицрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

Головуючий