Справа №22-ц-4253/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Кононенко О.Ю.,

суддів: Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 серпня 2010 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад» до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 серпня 2010 року в задоволенні позову ТОВ «Регіональний шинний склад» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Регіональний шинний склад», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що відповідач ніяк не відреагував на надісланий йому проект договору про встановлення земельного сервітуту.

Крім того, суд неправомірно застосував нову редакцію ст.27 ЦПК України і відмовив в долученні до матеріалів справи висновку будівельно-технічного дослідження № 555 від 04.03.2008 року Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Н.С. Бокаріуса в звязку з чим рішення суду є упередженим, хибним та передчасним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ТОВ «Регіональний шинний склад» - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором дарування земельної ділянки від 21.03.2007 р. відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0679 га, за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 19 (а. с. 29).

За договором купівлі-продажу частки нежитлового приміщення від 03.10.2005 р. позивач придбав 24/100 частки нежитлового приміщення - побутового корпусу з котельнею (В), загальною площею 546,8 кв. м за адресою: м. Суми. вул. Білопільський шлях, 19 (а.с. 14).

19.10.2006 р. був складений акт про погодження (встановлення) та закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки і передачу межових знаків на зберігання ТОВ «Регіональний шинний склад» (а. с. 20).

20.12.2006 р. між Сумською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, за яким товариству передається в оренду земельна ділянка, площею 0,2604 га, за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 19 (а. с. 17-19). Земельні ділянки сторін є сусідніми.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Білопільський шлях, 19, площею 0,0679 га, цільове призначення належної відповідачу земельної ділянки - розміщення автогаражу (комерційне використання) (а. с. 30).

Ухвалюючи рішення про відмову ТОВ «Регіональний шинний склад» в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, ніж встановлення права користування чужим майном сервітуту.

Проте, ТОВ «Регіональний шинний склад» не надано жодного доказу відсутності у нього можливості задовольнити свої потреби у проході та проїзді до належного йому приміщення іншим способом, ніж шляхом використання земельної ділянки ОСОБА_1 у вигляді встановлення земельного сервітуту, та не довів неможливості задоволення своїх потреб у проїзді та проході до свого приміщення іншими способами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, крім земельної ділянки відповідача, земельна ділянка позивача межує з іншими суміжними ділянками, але всупереч вимогам ч.1 ст.401 ЦК України останній не надав доказів неможливості задоволення своїх потреб у проїзді та проході до свого приміщення іншими способами. Крім того, «наявного» шляху для проїзду транспортного засобу на земельній ділянці ОСОБА_1 немає.

Доводи апеляційної скарги про відмову суду першої інстанції в долученні до матеріалів справи висновку будівельно-технічного дослідження № 555 від 04.03.2008 року Сумського відділення Харківського НДІСЕ ім. Н.С. Бокаріуса, не ґрунтуються на вимогах ч.2 ст.27 ЦПК України як в редакції від 2004 року, так і в редакції Закону від 30 липня 2010 року та висновків суду не спростовують.

Позивач в суді апеляційної інстанції не просив долучити цей документ як доказ та дослідити його.

Посилання ТОВ «Регіональний шинний склад» на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що відповідач ніяк не відреагував на надісланий йому проект договору про встановлення земельного сервітуту, є безпідставним, оскільки в своїх запереченнях на позов відповідач зазначив, що встановлення запропонованого земельного сервітуту перешкоджатиме йому використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням розміщення автогаражу (комерційне використання), крім того, позивач запропонував сплачувати лише податок на землю, що фактично є пропозицією безоплатного користування належною ОСОБА_1 земельною ділянкою. Про це суд зазначив у рішенні і врахував при його ухваленні.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази в їх сукупності та ухвалив правильне по суті рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: