Справа №22-ц-3250/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Рибалки В.Г.,

суддів Хвостика С.Г., Семеній Л.І.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2010 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2010 року позов ПАТ «Сведбанк» задоволений в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 1806/1108/50-014 від 21 листопада 2008 року в розмірі 14968 грн. 47 коп., 149 грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору, витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та витрати за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду в розмірі 630 грн.

Зазначене рішення відповідач оскаржив в апеляційному порядку в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати в повному обсязі, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неврахував, що розмір кредиту був наданий йому не в сумі 15000 грн., а лише 14716 грн. 98 коп. з вирахуванням комісії за термінове оформлення позики, чим порушений п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У порушення правил надання інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту укладений між сторонами кредитний договір не містить графіка щомісячних платежів, сплати процентів, а також не враховано, що фактичний розмір процентів за користування кредитом дорівнює 62,87 %, замість 36 %, обумовлених в договорі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, пояснення позивача про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі укладеного кредитного договору № 1806/1108/50-014 від 21 листопада 2008 року ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у розмірі 15600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних, строком до 21 листопада 2010 року (а. с. 9-11).

Відповідно до п. 2.1.1 Договору Позичальник зобов'язується здійснювати платежі до 21 числа повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій та неустойок (у разі наявності підстав, визначених договором), відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов договору.

В силу п. 5.2 Договору у випадку невиконання позичальником умов договору, Банк має право вимагати виконання Позичальником своїх зобов'язань по поверненню Кредиту, сплаті процентів за користування кредитом, комісій та штрафних санкцій у судовому порядку.

Оскільки відповідач в порушення норм закону та кредитного договору в частині своєчасних платежів своїх зобов'язань не виконав, термін кредитування було змінено на 01 грудня 2009 року. 20 листопада 2009 року відповідачу було направлено повідомлення № 10-04/1463 про зміну терміну кредитування, яке він отримав 01 грудня 2009 року, що підтверджується поштовим повідомленням № 1603498 (а.с.12).

Пункт 2.5. кредитного договору передбачає право банку змінити термін кредитування шляхом надсилання позичальнику письмового повідомлення. Строк кредитування закінчується на 10-й день після відправлення боржнику повідомлення.

Ні визначений строк, ні в подальшому відповідач свої зобов'язання за кредитним договором так і не виконав, внаслідок чого станом на 03 грудня 2009 року у нього виникла заборгованість в сумі 14968 грн. 47 коп., яка складається з:

заборгованості по тілу кредиту в сумі 11543 грн. 23 коп.;

заборгованості за відсотками в сумі 1169 грн. 56 коп.;

пені в сумі 1631 грн. 68 коп.;

комісії в сумі 624 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5).

Задовольняючи позовні ПАТ «Сведбанк», суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 526,530,1050,1054 ЦК Укрїни та виходив з неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору, порушення ним вимоги щодо повноти та своєчасності оплати кредитної заборгованості, а тому застосував наслідки порушення позичальником договору банківського вкладу у вигляді дострокового повернення суми позики.

Колегія суддів знаходить такий висновок суду обґрунтованим.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Зі змісту ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України та на підставі п. 2.5. Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за договором.

При постановленні рішення місцевим судом враховано ці норми закону, вірно визначено характер правовідносин між сторонами, а висновок суду про дострокове повернення суми позики, що залишилася несплаченою, пені та комісії ґрунтується на вимогах кредитного зобовязання, зокрема п.п. 2.5, 2.6, 5.2., 6.2.2. кредитного договору № 1806/1108/50-014 від 21 листопада 2008 року, вимоги якого мають бути виконані.

Посилання апелянта на видачу неповної суми кредиту при його оформленні на думку колегії суддів спростовується положеннями укладеного між сторонами кредитного договору, а саме: змістом кредиту, який характеризується терміновою видачею грошових коштів та п. 2.7. самого кредитного договору, який передбачає сплату позичальником комісії за термінову підготовку та видачу готівкових коштів в розмірі 883 грн. 02 коп. безпосередньо в момент фактичної видачі готівки банком. Сам факт отримання коштів в розмірі 15600 грн. 00 коп. відповідачем від банку на виконання кредитного договору сторонами не заперечується.

Доводи апелянта про те, що розміри сплачених ним щомісячних платежів перевищують розмір кредиту також не заслуговують на увагу, оскільки відповідач здійснював переважну кількість щомісячних платежів не в розмірі 10077 грн. 14 коп., як це передбачено п. 2.1.1. договору, а значно менше, тому позивач проводив розподіл фактично сплаченої суми в порядку черговості, передбаченої п.2.1.2. вказаного вище договору (а.с.5).

Що стосується обставин щодо суми боргу, викладених у рішенні Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2010 року, яка є значно меншою від стягнутої за оскаржуваним рішенням, про що йдеться в апеляційній скарзі, то вони не свідчать про наявність підстав для зміни чи скасування рішення суду, так як вказані обставини викладені ОСОБА_1 в іншій цивільній справі під час його пояснень, не встановлені судом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять посилань на такі порушення норм матеріального та процесуального права, що б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: