Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання - Сеньків Т.Б.

з участю: представника ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_4,

відповідача-позивача - ОСОБА_5,

представника відповідача-позивача ОСОБА_5- ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк на рішення Рівненського міського суду від 2 квітня 2010 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_5 про передачу майна в заклад, звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про визнання недійсними кредитного договору та договору застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 2 квітня 2010 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_5 про пердачу заставленого майна в заклад, звернення стягнення на рухоме майно, що перебуває у заставі відповідно до договору № 0708/31/ТЗ від 14.08.2007 року, та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ КБ „ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору № 0708/31 від 14.08.2007 року та вищевказаного договору застави.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк вказує, що рішення є незаконними в частині відмови в позові про звернення стягнення на предмет застави. Висновок суду, що вимога банку є необґрунтованою спростовується п.17.10 Договору застави, де передбачено обовязок заставодавця передати предмет застави у заклад заставодержателю за актом прийомки-передачі. Договір в цій частині відповідає ст.44 Закону України „Про заставу і вказана норма закону не передбачає оформлення передачі застави в заклад укладенням окремого договору. Суд в рішенні зазначив, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська є така ж цивільна справа. При цьому суд не взяв до уваги, що предмет спору по даній справі інший.

З цих підстав просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення первинного позову до ОСОБА_5

______________________________________________________________________________________________________

Справа № 22-811-2010 Головуючий в 1 інстанції:Музичук Н.Ю.

Категорія: 20 Доповідач: Ковальчук Н.М

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що рішення є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. А саме, суд прийшов до помилкового висновку про можливість використання в Україні іноземної валюти, посилаючись на випадки і порядок, встановлені законом. При цьому суд не зазначає, які саме норми закону стали підставами для такого висновку. Суд у своєму рішенні вказує, що законодавство не містить приписів, які забороняли б банкам надавати кредити в іноземній валюті. Разом з тим, предметом зустрічного позову було невідповідність окремих умов договору нормам законодавства, що призводить до недійсності договору в цілому. Судом порушені вимоги ст.524, ч.3 ст.533 ЦК України. Не взято до уваги, що апелянт не мав доходу в іноземній валюті ні до укладення договору ні після його укладення. Невірно суд визнав надання апелянту кредиту валютною операцією, такий висновок суперечить вимогам ч.2 ст.1054 ЦК України, так як кошти надавались не у власність, а в користування. Суд помилково послався на Декрет Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, оскільки Декрет суперечить положення ст.92 Конституції України. Умови договору є несправедливі, створюють дисбаланс майнових прав сторін і для визнання договору недійсним суду слід було застосувати до даних правовідносин ОСОБА_2 України „Про захист прав споживачів .

З цих підстав просив рішення суду змінити, задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ „Приватбанк підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити.

Відмовляючи банку в задоволенні позову до ОСОБА_7 про передачу транспортних засобів у заклад, суд першої інстанції правильно вважав, що між сторонами укладений договір застави рухомого майна, а тому позовна вимога про передачу цього ж майна у заклад є неправомірною.

З висновком суду в цій частині погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Ухвалюючи рішення про відмову в зверненні стягнення на предмети застави, суд першої інстанції дійшов такого висновку, посилаючись на те, що звернення стягнення на транспортні засоби суперечить вимогам п.22 Договору застави, який передбачає, що стягнення повинно здійснюватись з додержанням встановленого порядку, який визначений Законом України „Про виконавче провадження. Окрім цього, суд першої інстанції, як на підставу відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмети застави, покликався на наявність у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи між тими ж сторонами і з того самого предмету спору.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи із слідуючого.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ „ПриватБанк в особі Рівненської філії укладено кредитний договір № 0708/31(далі Договір кредиту), за умовами якого банк передав ОСОБА_5 45 000 евро для споживчих цілей, а ОСОБА_5А зобов`язувався повертати кредит частинами та сплачувати 15 % річних за користування кредитом відповідно до графіка погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення 10.08.2012 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та ПАТ КБ "Приватбанк" одночасно з укладанням кредитного договору був укладений договір застави рухомого майна № 0708/31/ТЗ від 14.08.2007 року(далі Договір застави), за умовами якого ОСОБА_5 передав банку в заставу транспортні засоби:

- автомобіль „КАМАЗ 5410, рік випуску 1986, тип ТЗ сідловий тягач Е, реєстраційний номер 01638РО, вартістю 65156,25 грн;

- автомобіль „DAF 95ХF430, рік випуску 1999, тип ТЗ вантажний С сідловий тягач, реєстраційний номер ВК 5984АІ, вартістю 208500 грн;

- автомобіль „Pacton TXL339, рік випуску 1998, тип ТЗ напівпричіп тентований,

реєстраційний номер НОМЕР_1,вартістю 208500 грн.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Зі змісту ст. ст. 572, 589, 590 ЦК України випливає, що звернення стягнення на предмет застави є правом, а не обов'язком кредитора.

Відповідно до п.п.15.1, 15.8.1 Договору застави банк має право звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним Договором, вони не будуть виконані.

Оскільки банк навів докази, про те, що ОСОБА_5А не виконуються зобовязання по поверненню позики за кредитним Договором і останній такі обставини визнав, то вимоги про звернення стягнення на предмети застави є правомірними, і підлягають задоволенню.

Висновок суду про відмову в позові з підстав наявності у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи між тими ж сторонами і з того самого предмету спору не можна визнати обґрунтованим, оскільки суперечить вимогам процесуального права та наявним у справі доказам.

За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Жодних доказів про те, що іншим судом розглянута справа по стягненню боргу за кредитним договором № 0708/31 від 14.08.2007 року судом не добуто, а ухвала судді Жовтневого районного суду від 23.06.2009 року про забезпечення позову у справі про стягнення коштів з ОСОБА_5 та ТзОВ „Українське фінансове агентство „Верус, що є в матеріалах справи(а.с.79), не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмети застави, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в цій частині слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного Договору та Договору застави.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції вірно зазначив, що операція з надання банком кредиту в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Колегія суддів переконана, що ОСОБА_5 не довів того, що у ПАТ КБ „ПриватБанк відсутнє право надавати кредит в іноземній валюті, а при укладенні кредитного договору № 0708/31 від 14.08.2007 року він був позбавлений можливості вибору отримати кредит у гривнях.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 дав пояснення про те, що умови Договору кредиту та Договору застави йому були відомі, договір підписував добровільно.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відмови у визнанні недійсними договорів і не дають підстав вважати, що рішення суду в цій частині незаконне. За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст.307,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 2 квітня 2010 року в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на заставлене майно скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_5 про передачу майна в заклад та звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0708/31 від 14 серпня 2007 року звернути стягнення на предмети застави:

- автомобіль „КАМАЗ 5410, рік випуску 1986, тип ТЗ сідловий тягач Е, реєстраційний номер 01638РО, оціночна вартість 65156,25 грн;

- автомобіль „DAF 95ХF430, рік випуску 1999, тип ТЗ вантажний С сідловий тягач, реєстраційний номер ВК 5984АІ, оціночна вартість 208500 грн;

- автомобіль „Pacton TXL339, рік випуску 1998, тип ТЗ напівпричіп тентований, реєстраційний номер НОМЕР_1, оціночна вартість 208500 грн.

шляхом продажу вказаних автомобілів Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" вісім гривень 50 копійок судового збору та тридцять сім гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_1