Справа №22-ц-200/10 Суддя-доповідач - Лузан
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу ОСОБА_4,

про визнання договорів дарування часток житлових будинків та земельної ділянки недійсними, переведення прав і обовязків покупця на позивача,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка у справі ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_1) ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з сином позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6, який 16 січня 2002 року помер.

21 травня 2008 року ОСОБА_1 звернулась у даній справі з позовом, у якому посилалась на те, що після смерті її сина, ОСОБА_6, вона та відповідачка ОСОБА_2 стали спільно частково володіти житловими будинками та земельною ділянкою за адресою: м. Шостка вул. Артема, б. 18 та б.18-А.

20 жовтня 2004 року ОСОБА_2 уклала зі ОСОБА_3 договір дарування належних їй ? часток житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під № 18-А по вул. Артема у м. Шостка вартістю 10663 грн. 50 коп.

20 жовтня 2004 року ОСОБА_2 уклала зі ОСОБА_3 договір дарування належні їй ? частини земельної ділянки розміром 0,0878 га, розташованої у м. Шостка по вул. Артема під № 18-А, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарськиї споруд вартістю 9 119 грн.

21 жовтня 2004 року ОСОБА_2 уклала зі ОСОБА_3 договір дарування належної їй 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями під № 18 по вул. Артема у м. Шостка вартістю 4986 грн. 67 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що названі договори дарування були укладені з метою приховати договір купівлі-продажу і позбавити її, як учасника спільної часткової власності, права привілеєвої купівлі в порядку, передбаченому ст.362 ЦК України. Як зазначала позивачка, при укладенні цих угод сторони в дійсності мали на увазі договори купівлі-продажу, а не дарування, які в даному разі є удаваними угодами (ст. 235 ЦК України).

В обґрунтування свого позову позивач посилалась на те, що набувач за договорами дарування - відповідач ОСОБА_3 не перебував зі ОСОБА_2 у родинних чи інших близьких (дружніх) стосунках, тому будь-яких підстав для дарування йому названого майна не було.

Позивач просила суд визнати недійсними наступні договори :

договір дарування 3/4 частин жилого будинку № 18-А по вул. Артема у м. Шостка, укладений 20.10.2004 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

договір дарування 1/3 частини жилого будинку № 18 по вул. Артема у м. Шостка, укладений 21.10.2004 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

договір дарування земельної ділянки жилого будинку № 18-А по вул. Артема у м. Шостка, укладений 20.10.2004 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

перевести на неї права і обов'язки покупця 3/4 частин жилого будинку № 18-А по вул. Артема у м. Шостка, 1/3 частини жилого будинку № 18 по вул. Артема у м. Шостка та земельної ділянки жилого будинку № 18-А по вул. Артема у м. Шостка, що належить ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 235 ЦК України (2003р.) передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 362 ЦК України (2003р.) у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Постановлюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову за спливом позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивачкою були надані докази на підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_2 продала спірну нерухомість ОСОБА_3, оформивши цю угоду договорами дарування, проте позивачка, як співвласник, звернулась до суду за захистом свого переважного права купівлі цього майна після спливу позовної давності.

Слід відмітити, що як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачка посилалась на те, що вона вважає, що договір купівлі-продажу спірного майна був вчинений відповідачами за 2 тис. доларів. Позивачка пояснила, що про цей факт їй стало відомо зі слів ОСОБА_3 у судовому засіданні у травні 2006 року при розгляді іншої цивільної справи. Проте ОСОБА_3 під час розгляду даної справи посилається на те, що він дійсно визнавав, що витратив 2 тис. доларів, але ці витрати були повязані з оформленням документів та оформленням самих договорів дарування у нотаріуса, а не як плата за договорами купівлі-продажу. Позивачка пояснила, що не має іншої інформації і доказів щодо ціни майна за договорами купівлі-продажу, які, як вона вважає, насправді були укладені відповідачами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, як це передбачено ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приймає до уваги, що у справі відсутня апеляційна скарга на рішення суду в частині висновків про доведеність факту удаваності договорів дарування, тому в цій частині колегія суддів законність постановленого рішення не перевіряє.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює законність рішення суду лише в частині висновків про сплив позовної давності за її позовом про визнання договорів дарування недійсними та захист свого переважного права купівлі названого у договорах дарування майна .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими з наступних підстав.

За ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України (2003р.) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 261 та чч.4, 5 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ОСОБА_1 визнає, що про порушення свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності вона довідалась в травні 2006 року, коли ОСОБА_3 у судовому засіданні висловився про свої витрати у звязку з укладенням договорів дарування. Слід також зазначити, що ОСОБА_1 не навела переконливих доводів на спростування висновків суду першої інстанції про те, що про порушення свого права їй стало відомо значно раніше, а саме, у листопаді 2004 року.

З позовом у даній справі ОСОБА_1 звернулась до суду тільки в травні 2008 року, тобто через два роки з часу, коли їй стало відомо про порушене право, хоча діючим законодавством встановлена позовна давність в один рік до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що не можуть бути визнані поважними причини пропущення позовної давності доводи ОСОБА_1 про те, що тривалий час в судових інстанціях на розгляді перебував спір за її позовом про визнання договорів дарування недійсними з інших підстав.

В матеріалів справи вбачається, що рішення суду у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ін. про визнання недійсними рішень Шосткинського міськвиконкому, договорів дарування, акта про право власності на землю, свідоцтв про право на спадщину за законом і про право власності, - набрало чинності 06 червня 2006 року.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 18 березня 2008 року касаційна скарга ОСОБА_7 і ОСОБА_1 була відхилена, а рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2006 року залишене без змін.

Таким чином вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом у даній справі майже через два роки з часу набрання чинності рішенням суду, яким по суті був вирішений спір у іншій цивільній справі, на наявність якої вона посилається як на підставу поважності причин пропущення позовної давності.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для відхилення доводів ОСОБА_1 про наявність поважних причин пропущення нею позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2009 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -