Справа № 2-2526/10
Провадження № 2-2526/10
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2010 року
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого Жигуліна С.М.
при секретарі Павлюк Л.П.
за участю представника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі
справу за позовом
ОСОБА_2
до
військової частини НОМЕР_1
про
стягнення заборгованості по виплаті продовольчого забезпечення
В С Т А Н О В И В
Позивач пояснив, що знаходився в штаті військової частини НОМЕР_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка отримувала тилове забезпечення з військової частини НОМЕР_1 .Він був звільнений з військової служби за наказом № 223 від 01 грудня 2006 року з посади старшого прапорщика, але йому у порушення ст. 9-1 ч.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не були виплачена вартість продовольчих пайків за період з 2003 року. Просить стягнути вартість пайків 9709 грн. 95 коп., 231 грн. 41 коп. втрати через інфляцію, а також 3% річних.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, пояснив, що визнає обставини, за якими військова частина НОМЕР_1 проводила тилове забезпечення військової частини НОМЕР_3 , де проходив службу позивач. Разом із тим пояснив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що посада позивача надавала можливість отримання грошової компенсації замість речового майна. Окрім того пояснив, що відсутні докази звернення позивача з такими вимогами до адміністрації військової частини, а після призупинення дії ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пунктом 2 Закону України «Про деяк заходи щодо бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року сплив термін позовної давності. Також пояснив, що позивач був звільнений 25 травня 2006 року, а дія ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набрала чинності з 01 січня 2007 року, тобто після звільнення позивача. Також вважає відсутніми правові підстави щодо стягнення видатків на правову допомогу.
Вислухавши пояснення, суд вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог належить відмовити.
Сторони за наявності довідок № 10/264 від 14 жовтня 2009 року військової частини НОМЕР_1 , № 15/983 від 21 жовтня 2009 року та № 15/7 від 10 березня 2010 року адміністрації Державної прикордонної служби України визнали такими, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню обставини тилового забезпечення відповідачем військової частини, в якій проходив службу позивач.
Звільнення позивача 22 травня 2006 року з військової служби з військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу Адміністрації державної прикордонної служби України № 57 від 05 травня 2006 року підтверджено трудовою книжкою, у зв`язку із чим суд вважає помилковим ствердження позивача про звільнення з військової служби за наказом № 223 від 01 грудня 2006 року.
Відповідно до вимог ст. 9 ч.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення не входить продовольче забезпечення, з оглядом на що визнаються необґрунтованими вимоги щодо індексації вартості неотриманих продовольчих пайків. Пунктом 2 Закону України «Про деякі заходи щодо бюджетних коштів від 17 лютого 2000 року призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби Безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.
Разом із тим, до матеріалів справи не долучені докази, які підтверджують обставини служби позивачем на вказаних посадах.
Відповідно до вимог ст. 9-1 вказаного закону продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Довідкою № 612/3820 від 04 червня 2009 року Ізмаїльського прикордонного загону південного регіонального управління Державної прикордонної служби України встановлена вартість пайків.
Разом із тим, продовольчі пайки не входять до складу грошового забезпечення, у зв`язку із чим суд вважає необґрунтованим посилання позивача на індексацію вартості, а також стягнення 3% річних за просрочку видачі пайків або грошової компенсації.
Натомість, посилання позивача на вимогу ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд вважає необґрунтованою через те, що вказана стаття набрала чинність з 01 січня 2007 року, тобто після звільнення позивача і не розповсюджується на правовідносини між сторонами на час звільнення 22 травня 2006 року.
Окрім того, матеріалами справи не підтверджені обставини звернення позивача до адміністрації військової частини про отримання грошової компенсації, з оглядом на що витекли строки позовної давності на час звернення позивача із позовними вимогами до Ренійського районного суду Одеської області 17 червня 2009 року, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати.
Керуючись ст. 209-215 ЦПК України
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по виплаті продовольчого забезпечення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошеня.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судового засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: С.М.Жигулін