АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( 1 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.,

суддів Соколан Н.О., Михайлів Л. В.

при секретарі Бондаренко І. В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_3 та Відкритого акціонерного товариства «Пвіденний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Пвіденний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2010 року позивач коценко В. В. звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «ПГЗК») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) про стягнення з відповідачів моральної шкоди. В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 подав клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Відділення Фонду, яке ухвалою суду від 30 червня 2010 року було задоволено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «ПГЗК» на користь ОСОБА_4 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ВАТ «ПГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог, оскільки визначаючь розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на рівень стійкої втрати працездатності та обсяг страждань, понесених позивачем під час лікування.

В апеляційній скарзі ВАТ «ПГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права; судом не прийнято до уваги, що підприємство повідомляло позивача про шкідливий характер його роботи; до суду не надано доказів противоправної поведінки відповідача, яка призвела до втрати позивачем професійної працездатності; факт спричинення моральної шкоди не підтверджено доказами, розмір такої шкоди значно завищено; суд помилково застосував положення ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України, оскільки ці норми є взаємовиключними; судом не встановлено, що на теперішній час законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди особам, яким ушкодження здоровя заподіяно внаслідок трудової діяльності; не застосовано строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працював контролером КПП Управління охорони ВАТ «ПГЗК» з 20.02.2004 року по 10.06.2007 року. Під час виконання ним службових обовязків трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_4 отримав травму відкритий уламчастий перелом кісток правого передпліччя зі зміщенням кісток, правобічний гемобурсит. Первинним висновком МСЕК від 13.06.2007 року позивачу було встановлено 70% втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності, а переоглядом від 18.06.2008 року - 60% втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відшкодування позивачеві моральної шкоди, заподіяної нещасним випадком на виробництві. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач утримав ушкодження здоровя під час виконання трудових обовязків.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідачів моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач переносить фізичний біль, моральні страждання, змушений періодично звертатися до лікарів, страждає від наслідків виробничої травми. Тому доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди та недоведеності вини відповідачів у цьому є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем ушкодження здоровя, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи відповідача про те, що суд необґрунтовано при вирішенні спору керувався ст.237-1 КЗпП України, оскільки позивач був застрахованою особою, тому належним відповідачем повинен бути Відділення Фонду, безпідставні, враховуючи наступне. 13.06.2007 року, на час установлення МСЕК позивачу втрати професійної працездатності в звязку з нещасним випадком, Законами України «Про державний бюджет» на 2006 та 2007 роки зупинялася дія Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди, а з 01.01.2008 року припинено таке відшкодування незалежно від часу настання страхового випадку, тому питання про відшкодування працівнику моральної шкоди в звязку з ушкодженням його здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, вирішується на підставі ст.237-1 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що органами МСЕК не встановлено факту спричинення моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 13.06.2007 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Доводи відповідача про пропуск ОСОБА_4 тримісячного строку для звернення до суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки не ґрунтуються на законі.

За таких підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційним скарг є необґрунтованими, тому апеляційні скарги ВАТ «ПГЗК» та представника позивача ОСОБА_3 слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_3 та Відкритого акціонерного товариства «Пвіденний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: