АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 24(2) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,

суддів БАРИЛЬСЬКОЇ А.П., КАРНАУХ В.В.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання відсутності укладеного договору, скасування розпорядження, визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ), посилаючись на те, що він неодноразово звертався до відповідача із пропозицією щодо укладення договору на надання послуг, проте відповідач запропонував йому проект договору, який він вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства, через наявність у ньому третьої сторони - КЖП. На думку позивача, за відсутності договору про надання комунальних послуг нарахування відповідачем плати за послуги є незаконним. Крім того, в 2005 році він придбав та встановив квартирний лічильник гарячої води. У листопаді 2007 року відповідач попередив його про необхідність виконати державну повірку лічильника у строк до 15 грудня 2007 року, інакше з 16.12.2007р. нарахування за послугу гарячого водопостачання будуть виконуватись згідно зареєстрованих мешканців квартири на підставі розпорядження КПТМ №29 від 14.05.2007р. «Про нарахування плати за послуги гарячої води при наявності у квартирі засобів обліку». Позивач вважає це розпорядження таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки самі по собі випадки порушення цілісності пломб та несплати за отримані послуги не можуть бути причиною для зміни форм оплати послуги, остання можлива лише за умови несправності лічильника, яка не підлягає усуненню. Оскільки він не виконав державну повірку лічильника, відповідач зняв його з реєстрації і незаконно нараховує плату за послуги по кількості зареєстрованих мешканців, не враховуючи покази лічильника. За таких обставин позивач вважає, що у нього виникла переплата, тому просив визнати відсутність укладеного між КПТМ та ним трьохстороннього договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання; зобовязати відповідача впродовж двох місяців укласти такий договір; скасувати розпорядження КПТМ №29 від 14.05.2007р. «Про нарахування плати за послуги гарячої води при наявності у квартирі засобів обліку» як таке, що не відповідає чинному законодавству; визнати такими, що не відповідають чинному законодавству, дії КПТМ по виконанню зазначеного розпорядження відносно позивача; зобовязати відповідача нарахування за гаряче водопостачання проводити згідно показів лічильника, вважаючи, що вони станом на 01 січня 2010 року складають 160куб.м., а переплата за гаряче водопостачання - 130грн.79коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2010 року позов задоволено частково: визнана відсутність укладеного сторонами трьохстороннього договору про надання послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання; відповідача зобовязано впродовж двох місяців укласти такий договір; визнано дії КПТМ по виконанню розпорядження КПТМ №29 від 14.05.2007р. «Про нарахування плати за послуги гарячої води при наявності у квартирі засобів обліку» щодо позивача такими, що не відповідають чинному законодавству; зобовязано відповідача нарахування за гаряче водопостачання проводити згідно показів лічильника, вважаючи, що вони станом на 01 січня 2010 року складають 160куб.м., а переплата за гаряче водопостачання - 130грн.79коп.; в іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 05 травня 2010 року з КПТМ на користь позивача стягнуто судові витрати в сумі 22грн.25коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зокрема, він вважає, що зобовязавши його укласти із позивачем договір, суд вийшов за межі позовних вимог, не взяв до уваги, що відповідачем надіслана пропозиція щодо укладення договору, проте позивач відмовився підписати цей договір, незважаючи на те, що укладення договору є його обовязком. Зважаючи на надання послуг відповідачем та оплату їх споживачем, висновок суду про відсутність укладеного сторонами договору є неправильним. Також неправильним є рішення суду щодо зобовязання відповідача проводити нарахування послуг за показами лічильника, оскільки позивач не здійснив повірку лічильника у встановлений строк. Крім того, помилковим є й висновок суду щодо придатності лічильника до подальшої експлуатації через те, що такі висновки надаються уповноваженими сертифікованими установами.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 мешкає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання, які надаються відповідачем.

З метою укладення договору на надання послуг відповідачем складено проекти договору на надання послуг від 04 травня 2007 року та від 12 лютого 2008 року, проте позивач відмовився від підписання цих угод.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що проекти договорів не містять у собі необхідної для споживача послуг інформації, не підписані виконавцем та споживачем, тобто не оформлені належним чином, тому їх слід вважати неукладеними; що термін державної повірки лічильника, належного позивачу, не закінчився; що нарахування позивачеві за надані послуги повинно здійснюватися за показами лічильника, а також що дії відповідача щодо виконання розпорядження №29 від 14 травня 2007 року у відношенні позивача є незаконними.

Проте погодитись із такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Так, визнаючи відсутність укладеного сторонами договору про надання послуг, суд першої інстанції залишив поза увагою, що згідно з частиною першою ст.. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до стст.641, 642 ЦК пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною другою статті 218 ЦК встановлено - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Як встановлено судом, відповідач надіслав позивачеві проект договору на надання послуг, централізовано надає послуги опалення та гарячого водопостачання, а позивач користується цими послугами та оплачує їх, при цьому, відмовившись від підписання договору, він не запропонував іншої його редакції, не надіслав протоколу розбіжностей до договору.

Такі обставини свідчать про існування договірних відносин між сторонами з приводу надання позивачеві комунальних послуг, тому висновок суду в цій частині є неправильним.

Зобовязуючи КПТМ протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили укласти із позивачем договір на надання послуг, суд залишив поза увагою, що своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією, відповідно до вимог ст.. 25 Закону «Про теплопостачання», є обовязком споживача.

Крім того, ст.. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Криворізької міської ради № 552 від 21.11.2006р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади» визначено два виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання: до точки розподілу, в якій відбувається передача послуг, - КПТМ, після точки розподілу - комунальні житлові підприємства міста.

Проект договору, запропонований позивачеві, розроблений на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р., та погоджений з Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України.

Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що саме позивач ОСОБА_2 відмовився підписати проект договору, надісланий йому відповідачем.

Таким чином, суд безпідставно зобовязав відповідача вчинити дію, яка виконана відповідачем і від виконання якої відмовився саме позивач.

Визнаючи дії КПТМ по виконанню розпорядження КПТМ №29 від 14.052007р. «Про нарахування плати за послуги гарячої води при наявності у квартирі засобів обліку» щодо позивача такими, що не відповідають чинному законодавству, суд не навів у судовому рішенні мотивів, із яких він виходив.

Як убачається із матеріалів справи, лічильник гарячої води виготовлено та визнано придатним до експлуатації 15 грудня 2004 року. Згідно акту введення лічильника в експлуатацію, вбачається, що він введений в експлуатацію з 04.04.2005р. з наступною датою державної повірки 15.12.2006р.

Згідно Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та внесених до нього змін, Державного стандарту України ДСТУ 2708-99 від 01.07.2000р. «Метрологія, повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення», а також листа №3169-6-7/25 від 11.04.2005р. Держкомстату України з 01 січня 2005 року встановлено міжповірочний інтервал для лічильників холодної та гарячої води три роки з дати проведення попередньої повірки. При нарахуванні грошових коштів за послуги гарячого водопостачання показники не повіреного лічильника до уваги не приймаються, оскільки лічильник у такому випадку є негоспрозрахунковим.

Із матеріалів справи вбачається, що попередня повірка лічильника, належного позивачеві, здійснена 15.12.2004р., тому відповідач правильно повідомив позивача про необхідність держповірити прилад обліку в строк до 15.12.2007р. та зняв з обліку лічильник у звязку із не здійсненням його чергової повірки, після чого став нараховувати оплату за послуги постачання гарячої води на підставі «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 по кількості зареєстрованих за даною адресою осіб, а не відповідно до показів приладу обліку.

Зобовязуючи відповідача проводити нарахування за гаряче водопостачання згідно показів лічильника, вважаючи, що вони станом на 01 січня 2010 року складають 160куб.м., а переплата за гаряче водопостачання - 130грн.79коп., суд не врахував, що, як зазначено вище, при нарахуванні грошових коштів за послуги гарячого водопостачання показники не повіреного лічильника до уваги не приймаються, оскільки лічильник у такому випадку є негоспрозрахунковим, а переплата за надані послуги визначена на підставі показів не повіреного у встановленому порядку приладу обліку.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у звязку із чим рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 необхідно скасувати на підставі п. 3 ч. 1 ст.. 309 ЦПК та ухвалити в цій частині в порядку п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

У звязку із відмовою в задоволенні позову додаткове рішення від 05 травня 2010 року, яким з КПТМ на користь позивача стягнуто судові витрати в сумі 22грн.25коп., також підлягає скасуванню.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, його судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню, проте не в повному обсязі. Платіжним дорученням №2777 від 12 травня 2010р. відповідач сплатив 75грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в той час як згідно з Постановою КМУ від 21.12.2005р. № 1258 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009р. № 825) такі витрати за позовами немайнового характеру складають 37грн. Таким чином, з позивача на користь КПТМ необхідно стягнути судові витрати в сумі 8,5грн. за сплату судового збору та 37грн. за сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та додаткове рішення того ж суду від 05 травня 2010 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання відсутності укладеного договору, скасування розпорядження, визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 45грн.50коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4