23.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Категорія 5 ОСОБА_1
Доповідач Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Кузнєцової О.А.,

Суддів : Приходько Л.А.

Бездрабко В,О.

при секретарі: Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 31 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу належної відповідачу на праві власності земельної ділянки площею 0,0863га, яка розташована по вул.1 Травня у м.Гола Пристань Херсонської області.

На виконання договору він передав відповідачу обумовлену суму коштів у розмірі 12000грн., проте останній відмовляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на відсутність коштів на оформлення та брак часу.

Позивач в порядку ст.220, 657 ЦК України просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0863га, розташованої по вул. 1 Травня у м.Гола Пристань Херсонської області від 22 грудня 2009 року, укладений між ним та ОСОБА_4, дійсним. Визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 31 березня 2010 року позов задоволений у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначив, що за нотаріально посвідченою заявою від 02 лютого 2006 року відповідач надав йому спірну земельну ділянку під забудову. Згідно рішення третейського суду від 09 жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_4 була затверджена мирова угода, за умовами якої визнаний дійсним договір про участь у спільному будівництві та після завершення будівництва споруда комплексу перейде у спільну часткову власність сторін. Подальша доля спірної земельної ділянки буде вирішена у встановленому законодавством порядку. Вважає, що рішенням суду порушені його права, як забудовника ділянки, який за досягнутою домовленістю мав отримати право на частину майна та на частину земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, осіб, які з»явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне посвідчення договору не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту про право власності на землю від 17.07.2002 року ОСОБА_4 є власником спірної земельної ділянки.

22.12.2009 року між сторонами у справі укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу, у тому числі, земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», №9 від 06.11.2009 року, відповідно до якого норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов»язуються з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов»язків для сторін.

Оскільки у відповідності до вимог цивільного законодавства договір купівлі-продажу земельної ділянки в обов»язковому порядку підлягає державній реєстрації, то визначена ч.2 ст.220 ЦК України можливість визнання договору дійсним у разі ухилення однією із сторін від його нотаріального посвідчення спірні правовідносини не регулює.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги і наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 31 березня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: