Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді: Коси гіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., КотікТ.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за продовольче забезпечення

за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1
на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від З0 липня 2009 року,

- встановила:
У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 неправомірними в частині відмови виплатити грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення та стягнути з відповідача компенсацію в сумі 41852 грн. 26 коп. за період з 11.03.2000 року по 31.12.2006 року з врахуванням індексу інфляції.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від ЗО липня 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо непроведения розрахунку вартості продовольчого пайка та невиплати позивачу компенсації вартості продовольчого пайка за період з 01.05.2001 року по 31.12.2006 року. Визнано за ОСОБА_2 право на отримання грошової компенсації вартості продовольчого пайка за період з 01.05.2001 року по 31.12.2006 року з урахуванням інфляції станом на 26.03.2009 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію продовольчого пайка в сумі 41852 грн. 26 коп.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просить постанову скасувати І відмовити в задоволенні позову. Зокрема, суд не прийняв до уваги те, що з 11.03.2000 року зупинена дія ч. 2 ст. 9 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а тому підстав для задоволення позову немає.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та знаходився на забезпеченні військової частини НОМЕР_1 /а.с. 5-7/.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Законом України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів від 17.02.2000, було призупинено дію частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців. Даний Закон вступив силу 11.03.2000 року.

З січня 2001 року набула чинності ст. 16 Закону України Про Збройні Сили України, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Зазначений Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 10.03.2000 року забезпечувався у повному обсязі продовольчим пайком за нормою № 7, затвердженою постановою КМ України № 316 від 12.03.1996 року. Вказані обставини позивач підтвердив у позовній заяві /а.с. 1/.

Оскільки ОСОБА_1 мав право на одержання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення лише до 11.03.2000 року, тому позов не підлягає задоволенню.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 87V

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст.ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог ч. 1 цієї статті.

Зі змісту ст. 1219 ЦК України вбачається, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Тобто, не включаються до складу спадщини недоотримані спадкодавцем суми пенсії, допомоги та інші аналогічні суми, оскільки вони нерозривно пов`язані з особою спадкодавця та не були нараховані як заборгованість.

Враховуючи вищевикпадене, колегія судців приходить до висновку, що правовідносини про стягнення компенсації за продовольче забезпечення мають особистий характер та нерозривно пов`язані з особою померлого ОСОБА_1 , тому правонаступництво у даному випадку не допускається.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Ухвалою апеляційного суду від 22 червня 2010 року задоволено клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 212 грн. 66 коп.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена, а позивач помер, тому відшкодування вказаного судового збору відноситься за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 205, 303, 307, 310, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

- ухвалила:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від ЗО липня 2009 року скасувати.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за продовольче забезпечення.

Сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 212 грн. 66 коп. віднести за рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді