Справа №22-ц-1052/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Сумської області у складі:

головуючого Хвостика С.Г.,

суддів Криворотенка В.І., Попруги С.В.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області

на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 11 лютого 2010 року

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області про зобовязання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни та поновлення пропущеного строку для звернення до суду,

встановила:

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 11 лютого 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області щодо ненарахування та невиплати щомісячної державної соціальної допомоги ОСОБА_1 як дитині війни.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком в розмірі, встановленому ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 січня по 31 грудня 2009 року включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, який перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, отримує мінімальну пенсію за віком та має статус «Дитини війни», тому відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» він має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме: підвищення до пенсії у вигляді надбавки в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

У період з січня по грудень 2009 року включно позивач щомісячно отримував підвищення до пенсії в розмірі 49 грн. 80 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно застосував положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік».

Враховуючи положення Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» та відсутність нормативно-правових актів, які б призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році, судом вірно встановлено обов'язок відповідача виплачувати 30% надбавку до пенсії позивачу з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року.

Також судом першої інстанції вірно встановлено відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відмову у задоволенні позову через порушення позивачем строку звернення до суду, а також підстав для задоволення вимог позивача щодо нарахування відповідачем визначеної ним грошової суми недоплаченої надбавки до пенсії за позовом.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального права.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку щодо здійснення позивачці доплати до пенсії, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у період часу з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції станом на 19 січня 2006 року), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року 10-рп/2008 та приписів ч.2 ст.152 Конституції України управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області з 22 травня 2008 року повинно було діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для перерахунку надбавки до пенсії як дитині війни у 2010 році, оскільки закон України про державний бюджет на 2010 рік не прийнятий Верховною Радою України і не визначено в якому розмірі сплачувати спірну надбавку, а в судовому порядку захищається лише порушене право позивача, а не якесь умовне порушення.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність механізму та коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних

правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне

страхування", колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації наданої позивачці конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Безпідставними є також посилання відповідача на відсутність правових підстав для стягнення державної соціальної допомоги дітям війни з коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд першої інстанції не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Також колегія суддів знаходить безпідставними посилання апелянта на пропуск строку звернення до суду з даним позовом.

Постанова суду узгоджується з доказами, наявними у справі, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області відхилити.

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 11 лютого 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: