АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 53 (3 ) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

«22» грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Савіної Г.О.

суддів: Братіщевої Л.А., Турік В.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача КЖП №15 - ліквідатора Вернигори Володимира Петровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ліквідатора комунального житлового підприємства №15 Вернигори Володимира Петровича на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального житлового підприємства №15, ліквідатора комунального житлового підприємства №15 арбітражного керуючого Вернигори Володимира Петровича про стягнення заборгованості по заробітній ч платі, компенсації за невикористані тарифні відпустки, сплати належних розрахункових сум при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до КЖП №15

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані тарифні

відпустки, сплати належних розрахункових сум при звільненні та відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що наказом №307-К

від 01.12.2000р. вона була прийнята на посаду штукатура до відповідача, 17.04.2001р.

наказом № 830К була переведена інженером 1 категорії, 28.12.2006р. була переведена

провідним інженером, а 09.04.2009р. наказом № 120-К звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП

України.

З 01.02.2009р. по день звільнення заробітну плату вона не отримувала і при звільненні з нею не було проведено розрахунок, чим завдано моральної шкоди.

Уточнивши свої позовні вимоги відповідно до позовної заяви від 20.09.2010р., заявивши їх також до ліквідатора КЖП №15 Вернигори В.П., ОСОБА_1 просила суд стягнути з КЖП №15 заборгованість по заробітній платі в сумі 2960,85грн., заборгованість та компенсації за невикористану тарифну відпустку 568,21грн., вихідну допомогу у розмірі 2196 грн., заборгованість за затримку заробітної плати за 14 місяців у розмірі 30741 та моральну шкоду в сумі 10000грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, на її користь з КЖП №15 стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2009 р. по 09.04.2009 р. у розмірі 2378,51грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 2196грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 568,21грн. відшкодування за час затримки виплати належних працівникові сум у розмірі 30741грн., моральну шкоду в розмірі 500грн., всього 36383,72грн.

Стягнуто з КЖГІ №15 на користь держави судовий збір в сумі 367,33грн. та витрати

на ІТЗ розгляду справи в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі відповідач - ліквідатор КЖГІ №15 Вернигора В.П. просить рішення суду в частині відшкодування за час затримки виплати належних працівникові сум у розмірі 30741грн. та в частіші допущення до негайного виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом і питання про його поновлення ОСОБА_1 не ставилося; суд помилково в рішенні суду зазначив про негайне виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць, оскільки по суті спору мова йде не про поновлення на роботі незаконно звільненого особи, а лише про виплату заборгованості заробітної плати.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом №307-К від 01.12.2000р. прийнята на посаду штукатура до КЖП №15, наказом №83-К від 17.04.2001р. переведена на посаду інженера 1 категорії, наказом №158-К від 28.12.2006р. переведена провідним інженером КЖП №15, а наказом № 120-К від 09.04.2009р. звільнена з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатів (а.с. 6).

При звільненні ОСОБА_1 відповідачем не виплачена заробітна плата за період з лютого по 15 квітня 2009 року, яка з урахуванням часткового погашення боргу станом на 01.10.2010р. становила 2378,51грн. (лютий 2009р. - 480грн., березень 2009р. -1748,85грн., квітень 2009р. - 149,66грн., 568,21грн. - компенсація за невикористану відпустку, 2196грн. - вихідна допомога при звільненні, а.с. 29).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що розрахунок з позивачем був проведений в порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України із затримкою на 14 місяців.

Колегія погоджується з висновком суду про те, що на час звільнення ОСОБА_1 відповідач не здійснив виплату всіх сум, що належали їй від підприємства, установи, організації, як того вимагає ст. 116 КЗпП України і відповідно до положень ст. 117 КЗпП України обґрунтовано стягнув середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за 14 місяців і взяв до уваги те, що відповідачем не надано доказів, як того вимагає ст. 60 ІДПК України, що належні виплати сум ОСОБА_1 при її звільненні не виплачені з поважних причин.

Проте, колегія суддів вважає, що постановляючи рішення про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати належної позивачу заробітної плати у розмірі 30744грн., суд першої інстанції не врахував роз'яснень, що містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р., відповідно до яких при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні суду необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші конкретні обставини справи.

Суд стягнув 30744грн. компенсації за затримку виплати при розмірі невиплаченого заробітку з лютого по 09 квітня 2009 року в сумі 2378,51грн., тому з урахування вище

належних працівникові сум у розмірі 30741грн., моральну шкоду в розмірі 500грн

всього 36383,72грн.

Стягнуто з КЖГІ №15 на користь держави судовий збір в сумі 367,33грн. та витрати

на ІТЗ розгляду справи в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі відповідач - ліквідатор КЖГІ №15 Вернигора В.П. просить рішення суду в частині відшкодування за час затримки виплати належних працівникові сум у розмірі 30741грн. та в частіші допущення до негайного виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом і питання про його поновлення ОСОБА_1 не ставилося; суд помилково в рішенні суду зазначив про негайне виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць, оскільки по суті спору мова йде не про поновлення на роботі незаконно звільненого особи, а лише про виплату заборгованості заробітної плати.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом №307-К від 01.12.2000р. прийнята на посаду штукатура до КЖП №15, наказом №83-К від 17.04.2001р. переведена на посаду інженера 1 категорії, наказом №158-К від 28.12.2006р. переведена провідним інженером КЖП №15, а наказом № 120-К від 09.04.2009р. звільнена з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатів (а.с. 6).

При звільненні ОСОБА_1 відповідачем не виплачена заробітна плата за період з лютого по 15 квітня 2009 року, яка з урахуванням часткового погашення боргу станом на 01.10.2010р. становила 2378,51грн. (лютий 2009р. - 480грн., березень 2009р. -1748,85грн., квітень 2009р. - 149,66грн., 568,21грн. - компенсація за невикористану відпустку, 2196грн. - вихідна допомога при звільненні, а.с. 29).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що розрахунок з позивачем був проведений в порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України із затримкою на 14 місяців.

Колегія погоджується з висновком суду про те, що на час звільнення ОСОБА_1 відповідач не здійснив виплату всіх сум, що належали їй від підприємства, установи, організації, як того вимагає ст. 116 КЗпП України і відповідно до положень ст. 117 КЗпП України обґрунтовано стягнув середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за 14 місяців і взяв до уваги те, що відповідачем не надано доказів, як того вимагає ст. 60 ІДПК України, що належні виплати сум ОСОБА_1 при її звільненні не виплачені з поважних причин.

Проте, колегія суддів вважає, що постановляючи рішення про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати належної позивачу заробітної плати у розмірі 30744грн., суд першої інстанції не врахував роз'яснень, що містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р., відповідно до яких при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні суду необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші конкретні обставини справи.

Суд стягнув 30744грн. компенсації за затримку виплати при розмірі невиплаченого заробітку з лютого по 09 квітня 2009 року в сумі 2378,51грн., тому з урахування вище наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зменшити стягнуту суму компенсації за затримку виплати при звільненні до 10 000 грн. (десяти тисяч грн.)Посилання ліквідатора Вернигори В.П. в апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом є необґрунтованим, оскільки ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мас право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Пункт 2 ч.1 ст. 367 ЦПК України зазначає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяці, тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково в рішенні суду зазначив про негайне виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.З ч.1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ліквідатора комунального житлового підприємства №15 Вернигори Володимира Петровича - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2010 року в частині розміру стягнутого відшкодування за час затримки виплати належних працівникові сум змінити, зменшити суму відшкодування за час затримки при звільненні, стягнутого з Комунального житлового підприємства №15 м. Кривого Рогу на користь ОСОБА_1, з 30744грн. до 10000грн. (десяти тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: