Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
2 грудня 2010 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Городівського О.А.,
при секретарі Ніколаєнко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею,
У жовтні 2010 року до Миргородського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з ним після розлучення та перебуває на його утриманні. Первісний позов мотивовано тим, що після розлучення малолітній син ОСОБА_4 залишився проживати з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Відповідачка не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
До початку судового розгляду ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з нею. Ухвалою суду від 26 жовтня 2010 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. Зустрічний позов мотивовано тим, що після розлучення з ОСОБА_1 їх спільний син залишився проживати разом з нею. В січні 2009 року відповідач по зустрічної заяві, завітав до них в с. Стовбино Миргородського району, коли ОСОБА_2 проживала там з батьками. На прохання ОСОБА_1 дозволила взяти сина в с. Гасенки, де вони жили сімєю раніше у батьків ОСОБА_1 Сина відповідача не повернув, лише зателефонував та повідомив, що син буде жити разом з ним. Що стало підставою для її звернення до органу опіки та піклування Миргородської РДА. Однак згідно рішення вищевказаного органу було рекомендовано в добровільному порядку визначити місце проживання дитини. На даний час позивачка проживає разом із своїм цивільним чоловіком від якого вагітна та планує узаконити їх стосунки. До вагітності вона працювала. ЇЇ чоловік має постійне місце роботи та підтримує її у бажанні щоб її сина ОСОБА_4 проживав разом із ними. Вважає, що вона в більшій мірі ніж батько забезпечить сина увагою та вихованням, створить йому кращі умови для соціального розвитку, так як на даний час вихованням займається не ОСОБА_1, а його батьки-пенсіонери, які на її думку, не можуть замінити батьківське тепло та увагу.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї первісної позовної заяви та просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви пояснивши, що дійсно після розлучення ОСОБА_2 разом із сином поїхали проживати до її батьків в с. Стовбино. Дружина не заперечувала проти його зустрічей з сином. В січні 2009 року він дійсно з дозволу ОСОБА_2, забрав сина до свого помешкання в с. Гасенки, де проживає з батьками, та не повернув повідомивши її, що син залишиться проживати з ним. ОСОБА_2 зверталась до органів опіки та піклування, які рекомендували їм вирішити питання про місце проживання дитини шляхом спільної згоди. В літку 2009 року вони певною мірою досягли згоди щодо місця проживання дитини разом із матірю, однак ОСОБА_2 з незрозумілих підстав не забрала дитину, а лише звернулась з позовом після предявлення його позову про стягнення аліментів. Враховуючи, що він працює, має у власності ? частину будинку в с.Гасенки він має можливість створити належні умови для проживання сина тому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити його позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі ? її доходу щомісяця, однак не менше ніж мінімальний розмір визначений законодавством України .
Представник ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_5, представляючи його інтереси щодо зустрічного позову ОСОБА_2, заперечив даний позов, мотивуючи тим, що як мати так і батько мають рівні права на проживання дитини разом з ними, однак враховуючи те, що ОСОБА_2 тривалий час не зверталась з позовом про визначення місця проживання дитини разом із нею, та те , що вона не має власного житла, на даний час не має самостійного доходу, проживає у квартирі, яка належить матері її цивільного чоловіка, від кого перебуває на 7 місяці вагітності, тому вона не може гарантувати забезпечення достатніх умов для виховання та утримання сина і відповідно ч. 2 ст. 161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. ОСОБА_1 є власником житла, має самостійний заробіток, на даний час життя ОСОБА_3 забезпечене належним чином, як умовами проживання так і виховання.
Згідно висновків органів опіки та піклування Миргородської міської радити та Миргородської районної державної адміністрації в обох із батьків є належні умови для проживання та виховання дитини.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та допитавши свідків суд вважає, що обоє з батьків є достойними того щоб їх малолітній син ОСОБА_4 проживав разом із ними. Однак, враховуючи свідчення свідків, які вказують на те, що за час проживання ОСОБА_3 разом із батьком, його вихованням в основному займались його батьки, а не особисто ОСОБА_1, який майже весь свій вільний час проводить зі своєю дівчиною, позитивні відгуки та відсутність негативних проявів зі сторони ОСОБА_2, матері малолітнього, що свідчить про відсутність виняткових ситуацій, які б могли стати підставою для розлучення дитини з матірю «Принцип № 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року», суд приходить до переконання про можливість визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матірю - ОСОБА_2.
Враховуючи задоволення зустрічного позову суд відмовляє у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 160-161 главами 14,15 СК України, ст.ст. 11, 88,130, 174, 213-215, 294 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .
Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_2.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 128 грн. 50 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Миргородського міськрайонного суду О.А. Городівський