Бережанський районний суд Тернопільської області
26 жовтня 2010 року Бережанський районний суд Тернопільської області
в особі: судді Німко Н.П.
при секретарі Олійник В.М. :
позивачки ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2Я.
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про повернення кошів, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із' позовом до відповідача ОСОБА_3 із вимогою стягнути в її ( позивачки) користь з відповідача 53 000,00 грн., які вона сплатила відповідачу в якості авансу в рахунок майбутньої плати за придбання у відповідача нежитлових приміщень по вул. Рогатинська, 101 в м.Бережани Тернопільської області та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що в другій половині грудня 2008 року мала намір придбати за 100 000,00 евро у відповідача згадані нежитлові приміщення для ведення приватного бізнесу і в рахунок майбутньої плати, в якості авансу передала відповідачу ОСОБА_3 5 000,00 евро. Однак, договір купівлі-продажу між ними так і не було укладено, згадані нежитлові приміщення нею так і не були придбані, оскільки відповідач збільшив ціну об"єкту продажу до 120 000,00 евро. Оскільки вважала, що така ціна об"єкта купівлі-продажу перевищувала ринкову вартість, відмовилася від наміру придбати згадане нерухоме майно. Однак, відповідач залишив у себе аванс і по сьогоднішній день його не повернув. З цих підстав звернулася до І суду із згаданим позовом. Також просила стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати, сплачені судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, J просить позов задовольнити, уточнила, що просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь і грошові кошти в розмірі 5 000,00 евро в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ станом на 25 жовтня 2010 року та понесені нею судові витрати, пов"язані із поданням даного позову до суду. Дала пояснення І аналогічні змісту позовної заяви. Також підтвердила, що письмових договорів завдатку та купівлі-продажу І вони з ОСОБА_3 не укладали, жодних зобов'язань з приводу згаданого майна ні вона, ні ОСОБА_3 на себе не брали. У своїй розписці ОСОБА_3 зазначив, що він отримав від неї кошти в якості завдатку за згадане майно. Однак, вона (позивачка) вважає, що передана нею відповідачу сума не є завдатком, а є авансом, оскільки була передана йому в рахунок майбутньої плати за майбутнім договором купівлі-продажу нерухомого майна Жодної письмової угоди між ними з цього приводу укладено не було. Оскільки зідповідач ОСОБА_3 в подальшому підвищив ціну об"єкта продажу і не представив жодної технічної документації та документів про належність йому згаданого нерухомого майна, вона відмовилася від наміру придбати це майно. В даний час відповідач добровільно не бажає повернути отриманий аванс, а ~ому просить стягнути з відповідача ці кошти судовим рішенням.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити так як просить позивачка. Також доповнив, що позивачка відмовилася від придбання згаданого майна і по тій причині, що окрім підвищення ціни об"єкта продажу відповідачем, останній, після отримання авансу, не надав жодної документації на цей об"єкт продажу.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позову не визнав, просить в його задоволенні відмовити. Визнав той факт, що дійсно наприкінці грудня 2008 року він, позивачка та її чоловії; усно домовилися про купівлю-продаж нежитлових приміщень за адресою вул. Рогатинська, 101/1 в м.Бережани Тернопільської області, які на той час належали йому на праві приватної власності. Досягнувши згоди щодо ціни в 150 000,00 доларів США, позивачка дійсно передала йому, а він отримав від неї 5 000,00 І евро. Про що, в кінці грудня 2008 року, він власноручно написав письмову розписку, яку також особисто підписав та завірив свій підпис відтиском печатки МПП "Апіс", директором якого є. В даній розписці саме він зазначив, що отримані ним від позивачки кошти є завдатком. Як він вважає, саме з вини позивачки продаж майна не відбувся, по причині її неплатоспроможності.
Вимог позивачки не визнає, отримані кошти не погоджується повернути позивачці, оскільки вважає, що спірні кошти були передані йому в якості завдатку, а не як аванс. Йому відомо, що завдаток не повертається, якщо продаж майна фактично не відбувся. Вважає вимоги позивачки безпідставними та необгрунтованими, оскільки договір купівлі-продажу не відбувся з вини позивачки, саме її сторона порушила взяте на себе усне зобов'язання придбати у нього нерухоме майно і оскільки передані нею кошти є завдатком, то не можуть бути їй повернуті.
Також, визнав, що письмового договору купівлі-продажу нежитлових приміщень між ним та позивачкою не було укладено. Вважає, що таке зобов'язання ними було укладено в усній формі; дата укладення письмового договору ними домовлена не була.
Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити. В доповнення заперечень відповідача зазначив, що дійсно, сторони по справі усно домовилися про купівлю-продаж нерухомого майна, де дійшли згоди щодо об"єкта майна та його ціни. Саме для забезпечення права позивача на придбання такого майна і гарантії для відповідача, що майно буде придбано, позивачка сплатила відповідачу завдаток за таке майно у вигляді 5 000,00 євро. Отже, спірні кошти є завдатком і, оскільки саме з вини сторони позивачки не відбулося купівлі-продажу майна, ці кошти поверненню позивачці не підлягають. Також, в підтвердження таких заперечень посилався на згадану розписку, в якій спірні кошти визначені; як завдаток.
Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,- виникає спір.
Згідно із ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню...
В судовому засіданні встановлено, що наприкінці грудня 2008 року позивачка ОСОБА_1, в рахунок майбутніх платежів за придбання в майбутньому у відповідача ОСОБА_3 нежитлових приміщень по вул. Рогатинській, 101 в м.Бережани, передала відповідачу, а він від неї отримав 5 000,00 євро. Письмового договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна між сторонами укладено не було, як на час передачі коштів, так і на часу слухання справи в суді.
Письмового договору завдатку з приводу отримання згаданих коштів, сторона відповідача в обгрунтування своїх заперечень проти позову суду не представила.
В подальшому, купівля-продаж згаданого нерухомого майна не відбулася, письмовий договір купівлі-продажу не було укладено.
В даний час позивачка не має наміру купляти у відповідача згадане нерухоме майно чи будь-яке інше майно.
Зазначені факти сторонами в судовому засіданні визнано та не заперечено.
Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин це такий, недійсність якого встановлена законом і не вимагає її судового визнання.
Отже, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю.
Статтею 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 ст. 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.
Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено його предмет та істотні умови.
Наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним від позивачки завдатку, суд не вважає договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Так, в дослідженій судом розписці відповідача відсутні відомості про сторони угоди, повні відомості про об"єкт правочину, інші істотні умови, необхідні для такого правочину, а саме - вид угоди, зобов'язання сторін за угодою, ціна об"єкта угоди, дата укладення правочину, підпис набувача майна за правочином.
Як вважає суд, зазначений документ лише містить об"єктивні відомості про те, що ОСОБА_3 (відповідачем) отримано від ОСОБА_1 (позивачки ) 5 000,00 (п'Ять тисяч євро) за приміщення першого поверху ( 265 м.кв.) по вул. Рогатинській, 101 в м.Бережани. Де факт отримання відповідачем зазначених коштів від позивачки, стороною позивача визнано.
Згідно з ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Як вбачається із пояснень, даних в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_5, він фактично підтвердив та визнав, що спірні кошти він отримав від позивачки в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який мав бути укладеним між ним та позивачкою в письмовій формі в майбутньому, де об"єктом продажу мало б виступати вищезгадане нерухоме майно.
Доказів укладення між сторонами письмового договору завдатку з приводу спірних коштів, І стороною відповідача в обгрунтування заперечень проти позову суду не подано.
Отже, в судовому засіданні відповідачем фактично визнано той факт, що спірні кошти він отримав не в рахунок належних з позивачки за договором платежів, а в рахунок майбутніх платежів.
Як вважає суд, обставини справи щодо укладення між відповідачем та позивачкою усного договору купівлі-продажу нерухомого майна та усного договору про завдаток, не можуть доводитися поясненнями самого відповідача та його представника, оскільки характер спірних правовідносин вимагає їх доведення саме належними письмовими доказам, - письмовим договором завдатку (як забезпечення виконання зобов'язання) та письмовим договором купівлі-продажу нерухомого майна, які, як фактично визнав сам відповідач і як встановлено в судовому засіданні, між сторонами по справі в передбаченій законом формі не укладалися.
А тому, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач в обгрунтування своїх заперечень проти позову не доведені належними доказами по справі, а тому є небгрунтованими.
Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що. спірні кошти є авансом, який підлягає поверненню стороні позивачки, оскільки договір купівлі-продажу не відбувся, письмовий договір завдатку з приводу спірних коштів між сторонами не укладався, позивачка не має наміру придбати у відповідача будь-яке його майно та відповідно укласти договір купівлі-продажу.
Відповідно до вимог ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №-15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", гривня є єдиними засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань.
Отже, розмір майнових вимог повинен визначитися виключно в гривнях.
Згідно довідки про офіційний курс НБУ щодо евро по відношенню до української гривні, станом на 26 жовтня 2010 року, - 1 110,00 грн. за 100 евро, де 5 000,00 евро х 11,10 грн. = 55 500,00 грн.
Отже, до стягнення із відповідача ОСОБА_5 в користь позивачки ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 55 500,00 грн., яка станом на 26 жовтня 2010 року є еквівалентною 5 000,00 евро.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити в повному обсязі і стягнути в її користь з відповідача ОСОБА_5 55 500 ( п"ятдесять п"ять тисяч п"ятсот) гривень.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки позивачка при поданні позову до суду понесла витрати на оплату судового збору в розмірі 653,78 грн. та на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120,00 грн., що підтверджено письмовими доказами, - банківським квитанціями, з відповідача також слід стягнути в користь позивачки згадані судові витрати в загальному розмірі 773,78 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,59,60,61, 88,212,215 ЦПК України, ст.ст.215, 547, 570 Цивільного Кодексу України, суд, -
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Стягнути з відповідача ОСОБА_5, в користь ОСОБА_1 аванс за продаж нежитлових приміщень по в.ул. Рогатинській, 101 в м.Бережани Тернопільської області в розмірі 55 500 ( п'ятдесят п'Ять тисяч п'Ятсот) гривень, які є еквівалентні 5 000,00 евро по курсу НБУ України станом на 26 жовтня 2010 року.
Стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивачки ОСОБА_1 773 ( сімсот сімдесят три) гривні 78 коп. понесених позивачкою судових витрат.
Рішення суду набирає законної після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, л можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_7