АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (ІІІ) ОСОБА_1
Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ Іменем України

26 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Остапенко В.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Василівни,

Представника відповідача ОСОБА_4 закладу «Міська станція швидкої медичної

допомоги» - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління охорони здоров'я Криворізької у місті ради про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 18.02.2006 року при виконанні трудових обов'язків молодшої медичної сестри виїзної бригади міської станції швидкої медичної допомоги Управління охорони здоров'я Криворізької у місті ради нею було отримано травму внаслідок ДТП при виїзді бригади, до складу якої вона входила. Зазначений нещасний випадок визнано пов'язаним з виробництвом, про що складено акт форми Н-1 від 07.03.2006 року.

Висновком МСЕК від 13.09.2006-року у зв'язку з травмуванням їй первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25%.

Уточнивши позовні вимоги й замінивши первісного відповідача належним відповідачем - КЗ «Міська станція швидкої медичної допомоги», позивач просила суд стягнути на її користь спричинену у зв'язку з травмуванням моральну шкоду в сумі 88000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_2

Стягнуто з КЗ «Міська станція швидкої медичної допомоги» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 22000 грн., а також - на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 31,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач КЗ «Міська станція швидкої медичної допомоги» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності, який становить три місяці, для звернення до суду, не перевірено чи сплачувався моральний збиток позивачу, як застрахованій особі, третьою особою Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Розмір моральної шкоди, стягнутий за рішенням суду необґрунтований.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга КЗ «Міська станція швидкої медичної допомоги» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що із ОСОБА_2 18 лютого 2006 року при виконанні нею трудових обов'язків молодшої медичної сестри виїзної бригади міської станції швидкої медичної допомоги внаслідок ДТП при виїзді бригади, до складу якої вона входила, стався нещасний випадок.

Зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, про що складено акт№ 1 від 07.03.2006 року.

Висновком МСЕК від 13.09.2006 року позивачу первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25%. Висновком МСЕК від 25.09.2008 року при переогляді ОСОБА_2 відсоток втрати профпрацездатності у розмірі 25% залишився незміннім.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманою нею виробничою травмою.

Цей висновок суду відповідає положенням ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.І ст. 237-1 КЗпП якими передбачено, що відшкодувати заподіяну працівникові моральну шкоду, отриману внаслідок ушкодження його здоров'я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на власника підприємства або уповноважений ним орган, з вини якого цю шкоду заподіяно.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин відповідачем підтверджується актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 07.03.2006 року (а.с. 13-14), згідно якого встановлено причину нещасного випадку порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6, який й є особою винною в порушенні вимог законодавства про охорону праці. Вказаним актом не встановлено вини роботодавця у заподіянні шкоди, однак ця обставина не може бути підставою для відмови в позові до роботодавця.

Доводи відповідача про те, що судом не перевірено чи було відшкодовано Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області моральну шкоду позивачу, як застрахованій особі безпідставні, оскільки право на її відшкодування пов'язується з часом встановлення позивачу вперше стійкої втрати працездатності - 13.09.2006 року, коли нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачалося відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

2

Не погоджується й колегія суддів з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.З ч.І ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманої виробничої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманої позивачем травми, ступінь втрати нею професійної працездатності, пов'язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, відсутність погіршення стану її здоров'я, а також відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 22000 грн. до 12000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.З ч.І ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2009 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 закладу «Міська станція швидкої медичної допомоги» на користь ОСОБА_2, з 22000 грн. до 12000 грн. (дванадцяти тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: