АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-6121/10 Головуючий у 1-й інстанції Соболєв В.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Дорош А.І. , Карнауха П.М.

при секретарі Киві А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та зобов»зання виконати певні дії ,

колегія суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Обідіної О.І.

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.03. 2010 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» щодо підвищення в односторонньому порядку без згоди ОСОБА_2 процентної ставки за користування кредитом згідно кредитного договору № РLRМG 00007846 від 16.02.2007 р. з 14, 04% річних до 15, 12 % річних , а потім до 24, 47 % річних.

Зобов»язано Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Приватбанк» повернутись до виконання умов кредитного договору № РLRМG00007846 від 16.02.2007 р. та відновити передбачені ним відсотки за користування кредитом в розмірі 14,04 % річних.

Зобов»язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» провести перерахунок всіх платежів ОСОБА_2 галини Олександрівни , починаючи з підвищення процентної ставки за користування кредитом з 17.10.2008 р. по даний час, виходячи з погодженої договором процентної ставки за користування кредитом в розмірі 14,04 5 річних.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, останнє оскаржив відповідач , який , посилаючись на помилковість застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що на їх думку призвело до невірного вирішення справи, просить рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

По справі встановлено, що 16.02.2007 р. між сторонами укладено кредитний договір , за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти на споживчі цілі у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 95730 грн. , з яких 90000 грн. на особисті потреби та 5730 грн. на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку кредиту, тобто 14,04 % річних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено приписи ст. 11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» , оскільки банком не було дотримано вимоги щодо повідомлення споживача письмово протягом семи календарних змін з дати прийняття рішення про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до абз.4 ч.4ст.11 Закону України «Про Захист прав споживача» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатись, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках . Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

За умовами вказаного договору п.2.3. банк має право на збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом у випадках коли має місце зміна кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме : при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору , зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Відповідно до матеріалів справи збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки мало місце 17.10.2008 р. (враховуючи, що за умовами договору строк щомісячного платежу встановлений в період з «09» - по «16» число кожного місяця) , про що банк повинен був протягом 18- 25 жовтня 2008 р. письмово повідомити позичальника .

Про те, відповідачем вказана вимога як спеціального Закону , так і передбачена умовами договору , виконана не була.

Так, на а.с. 7 має місце повідомлення на ім.»я ОСОБА_2 про збільшення розміру відсоткової ставки , починаючи з 17.10.2008 року, який датований 29.09.2008 р.

Разом з цим, вказаний лист позивачу був направлений за межами передбаченого законом та договором строку , про що свідчить ксерокопія конверту (.а.с. 7) , з якого вбачається, що 06.11.2008 р. працівником поштового відділення залишено повідомлення на ім»я ОСОБА_2 про отримання рекомендованого листа від «Приватбанку» , який позивачем було отримано 07.11.2008 р. .

Крім того, відповідачем взагалі не було надано належного доказу про дотримання ним положень ч.4 ст11 Закону України «Про захист прав споживача» та п. 2.3.1. кредитного договору у випадку повторного підвищення розміру процентної ставки до 26,47 % на рік.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 05.01.2009 р. відповідачем прийнято рішення ( наказ від 05.01.2009 р. № КТ-БТ-СП-2009 1/1) про зміну відсоткової ставки по діючим кредитам , на підставі якого банк підвищив ОСОБА_2 відсоткову ставку до

24, 47% річних.

Письмове повідомлення про дане підвищення банк з невідомих причин направив не за місцем проживання позичальника АДРЕСА_1 , яке йому відомо та за яким він щоразу до цього часу направляв кореспонденцію на ім.»я позивача , а на адресу - АДРЕСА_2.

Наслідком чого стало неотримання позивачем письмового повідомлення , у зв»язку з чим вона позбавилась можливості надати банку свої заперечення проти змін умов кредитування.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача в частині підвищення розміру відсоткової ставки у зв»язку з недотриманням вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» ґрунтується на зібраних по справі доказах.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів , які б спростували висновок суду першої інстанції .

Доводи апеляційної скарги фактично стосуються опису обставин та підстав, відповідно до яких банк збільшив відсоткову ставку , разом з цим не зазначено обставин, які б спростовували висновок суду про недотримання банком положення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у випадку її підвищення з 17.10.2008 р. та не наведено достатніх заперечень на спростування висновку про не направлення позичальнику письмового повідомлення про повторне підвищення відсоткової ставки в грудні 2008 р.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були порушені норми матеріального чи процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити останню, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відхилити, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : З оригіналом згідно С У Д Д Я :