Провадження № -
Справа № 2-300/2010
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2010

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в І складі головуючої судді Усенко Т.І., секретаря Кобзар A.B., адвоката Рацченко І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом фізичної особи,

ОСОБА_1 до органу місцевого самоврядування, виконавчого комітету І Кременчуцької міської ради Полтавської області, Відкритого акціонерного товариства «

І Крюківський вагонобудівний завод», Закритого акціонерного товариства « КСП №410» про І виключення записів з рішення виконкому, свідоцтва про право власності та визнання права на І приватизацію

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2009 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, згідно якої І прохав суд виключити із рішення міськвиконкому Кременчуцької міської ради №1070 від 18 І жовтня 2002 року і свідоцтва №140 від 25 жовтня 2002 року про право власності на будівлю /

І гуртожиток для малих сімей/ №4 по вул.П. Тольятті м.Кременчука квартиру НОМЕР_1 з підстав, що ця І квартира на підставі договору від 9 березня 1993 року була викуплена ЗАТ « КСП-410» за 16132 І грн. і передана по контракту від 22 січня 1997 року в постійне користування йому і працівникові І ЗАТ « КСП-410» ОСОБА_1. Визнати, що відмова адміністрації ВАТ « КВБЗ» в приватизації І квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яка надана працівникові ЗАТ « КСП-410» ОСОБА_1 є безпідставною і суперечить закону. Стягнути з ВАТ « КВБЗ» на його користь судові витрати І в сумі 45 грн. 50 коп.

В своїй заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що працюючи в КСП-410 29 січня 1997 року йому було видано КВБЗ ордер №105 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій він проживає і в даний час. На той час вказаний будинок будувався з участю « КСП №410» і між АТ КВБЗ та КСП 9 березня 1993 року був укладений договір, згідно якого КВБЗ надає дві квартири КСП-410 в будинках які будуються і в січні місяці 2007 року при заселенні будинку №4 по вул.П. Тольятті, для КСП-40 була виділена однокімнатна квартира НОМЕР_1 пл.17 кв.м., вартістю 16132 грн. з правом повторного заселення, що підтверджується листом АТ «КВБЗ» від 10 березня 1998 року №29/25 за підписом комерційного директора ОСОБА_5., в І якому вказано, що після надання цієї квартири із виплаченої суми -40196 грн.88 коп. за квартири І залишилося 22111 грн.50 коп. і за цю суму АТ « КВБЗ» розрахується в майбутньому житлом, але І Друга квартира так і не була надана. Отримавши в розпорядження спірну квартиру адміністрація КСП-410 22 січня 1997 року заключила з ним контракт, згідно якого він отримав цю квартиру і І повинен був відробити не менше 5 років, згідно колективного договору і на підставі цього І контракту та вказаного договору йому був виданий вищевказаний ордер. В КСП він працював з '961 року і був звільнений 3.04. 2006 року в в зв»язку з виходом на пенсію, тобто він вважає, що Умови контракту він виконав і мав право приватизувати цю квартиру в зв»язку з прийняттям законів від 19 червня 1992 року і від 4 вересня 2008 рок, але КВБЗ не дає згоду на приватизацію П|рного житла, тому він змушений був звернутися до суду..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і прохав його задовільнити, так ц вь«жас що надав суду належні докази, що КСП-410 викупило спірну квартиру у підприємства останні зоборв»язані надати згоду на приватизацію житла. Не заперечує, що по даній справі , / Мае інших доказів крім листа від 10 березня 1998 року, але вважає, що його достатньо для /Доволення позовних вимог. Заперечує, що підписував договір оренди на спірну квартиру, вказує, 10 ,,е його підпис.

Представник відповідача - Виконкому Кременчуцької міської Ради Полтавської області)^]] судове засіданні не з»явився, про день слухання справи відомо, направили листа, згідно якого | прохали розглянути справу у їх відсутності. НЩН

Представник КВБЗ в судовому засіданні позов не визнала і пояснила суду, що позивачу дійсно КВБЗ було надано житло тимчасово і одночасно з ним був укладений договір орен^5) житлової площі в гуртожитку для малих сімей по АДРЕСА_1 від 28 січня а 1997 року., тому він не являється власником даної квартири і не може ставити питання прс> приватизацію житла, так як в даному випадку він лише зацікавлена особа. Не заперечують njjS4J наявність Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку^-1 але дія цього закону не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах знаходяться у приватній власності. Гуртожиток по вул.П.Тольятті є приватною власністю ВАТ « КВБЗ» і тому позивач, як мешканець даного гуртожитку, згідно з законом, не може набути права на приватизацію житла, а вимоги позивача про виключення із рішення виконкому №1070 від 18 жовтня 2002 року і свідоцтва №140 від 25 жовтня 2002 року квартири АДРЕСА_1 є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Представник відповідача -Закритого акціонерного товариства КСП №410 в судове засідання повторно нез»явився, причину неявки не повідомив, про день слухання справи йому відомо.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що працює начальником групи підготовки виробництва КСП №410 з 1978 року і йому достовірно відомо, що був договір між КВБЗ і КСП №410 про надання квартири ОСОБА_1. в будинку по П.Тольятті і квартира була надана КВБЗ на підставі ордеру, тому в КСП ОСОБА_1 був знятий з обліку. Між КСП і ОСОБА_1.був укладений контракт і його умови він виконав, працював тривалий час добросовісно. В даний час в КСП ці документи не збереглися, так як строк їх зберігання 5 років. В 2002 році від ОСОБА_1. йому стало відомо, що він має проблеми з квартирою, так вона виявилася квартирою в гуртожитку і він не має змоги ії приватизувати. У них на підприємстві був лист підтверджуючий той факт, що спірна квартира КСП викуплена у КВБЗ і брав цей лист колишній директор заводу ОСОБА_3. Цей лист є доказом, що дійсно квартира дійсно викуплена, інших доказів підприємство не має.

Свідок ОСОБА_4. пояснила суду, що працювала інженером по обліку і наданню житла на КВБЗ і дійсно це підприємство за ордером надавало працівнику іншого підприємства - СУ-410 квартиру в гуртожитку за листом останнього і зразу ж ним , а пізніше з його матір»ю, укладався договір оренди даної квартири і він особисто розписувався в цьому договорі. Цей будинок власність заводу. Договори укладалися не тільки з ОСОБА_1, але й з іншими працівниками, потім дія цих договорів продовжувалася. Вимушені були це робити на підставі Типових положень про гуртожитки. Рішення про надання житла вирішувалося за місцем роботи позивача, там проводилися засідання, а не на КВБЗ. Архіви документів за той час не збереглися за спливом часу. Вказала, що ніякого договору на заводі від 9 березня 1993 року не було і крім того перевіряли архіви УКБ КВБЗ і так також такого договору не знайшли. Вказала, що на листі заводу КВБЗ підпис не Чашкіна, а чиясь інша, але не заперечує що лист оформлений на бланку КВБЗ.

На підставі матеріалів справи, пояснення сторін, свідків, наданих доказів, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1961 року по 2006 рік працював в КСП-410 м. Кременчука і квітня 2006 року звільнився в зв»язку з виходом на пенсію.

Під час роботи на цьому підприємстві ОСОБА_1., за проханням адміністрації КСП-410 Крюківський вагонобудівний завод, на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку для малих сімей за №105 AT « КВБЗ» від 29 січня 1997 року , надав на склад сім»ї - 1 особа жиле приміщення житловою площею 17,07 кв.м. з однієї кімнати за АДРЕСА_1

Позивач вказує, що даний будинок будувався з участю ЗАТ « КСП №410» і між AT « Краківський вагонобудівний завод» та КСП - 410 9 березня 1993 року начебто був укладений Договір, згідно якого AT « КВБЗ» за кошти КСП-410 і будівельні матеріали AT « КВБЗ» надає дві КваРіири КСП-410 в будинках, які будуються і в січні місяці 1997 року при заселенні будинку №4 10 нУл.Іі. J ольятті для КСП-410 була виділена однокімнатна квартира НОМЕР_1 пл.17 кв.м., загальною л°іцею 30,6 кв.м., вартістю 16132 грн., з правом повторного заселення, що підтверджується дИст°м AT « КВБЗ» від 10 березня 1998 року за № 29/25 за підписом на той час комерційного ИрЄктора ОСОБА_5., в якому також вказано, що після надання цієї квартири, із виплаченої

суми -401% грн.88 коп. за квартири залишилося 22111 грн.50 коп. і за цю суму АТ «КВБЗ» розрахується в майбутньому житлом, але друга квартира так і не була надана.

Після отримання спірної квартири адміністрація КСП-410 22 січня 1997 року заключила з ним контракт, згідно якого він отримує цю квартиру і повинен відробити не менше 5-ти років, згідно колективного договору, що в подальшому він і виконав.

Рішенням виконкому Крюківської районної ради від 15 лютого 1996 року за №60 був затверджений акт державної комісії про прийняття в експлуатацію велико-панельного гуртожитку для малих сімей по вул.П.Тольятті 4, але позивач вважає, що адміністрація приховала на той час факт про надання квартири НОМЕР_1 КСП-410 по договору від 9 березня 1993 року., а тому на підставі цього рішення Кременчуцьким МБТІ 8 вересня 1998 року було видано реєстраційне посвідчення AT « КВБЗ» на право колективної власності на весь будинок АДРЕСА_1 з занесенням в реєстрову книгу №2 за реєстром №276.

Рішенням виконавчого комітету №1070 від 18 жовтня 2002 року за 1070 на прохання КВБЗ про видачу свідоцтва про право власності замість реєстраційних посвідчень видано свідоцтво про право власності на будівлі гуртожитків по вул.П.Тольятті 4 та вул.П.Тольятті 6 в Кременчуці відкритому акціонерному товариству « Крюківський вагонобудівний завод» замість реєстраційних посвідчень від 8 вересня 2002 року.

Влітку ОСОБА_1 звернувся з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 і адміністрація КСП-410 надала згоду на приватизацію, що підтверджується листом останніх від 23 червня 2008 року за №160, а адміністрація ВАТ « КВБЗ» листом від 6 серпня 2008 року відмовила з тих підстав, що начебто позивач отримав ордер за №105 від 29 січня 1997 року як на тимчасове житло і що нібито він підписував договір оренди і що ВАТ « КВБЗ» не має відношення до контракту з КСП-410 щодо надання йому квартири, крім того власність заводу на житло непорушна і що відсутній закон про приватизацію житла в гуртожитку для малих сімей.

ОСОБА_1 вважав таку відмову в приватизації безпідставною, оскільки вважає, що квартира НОМЕР_1 отримана ЗАТ «КСП-410» по договору з КВБЗ, з виплатою вартості квартири, з правом на повторне заселення, то при наданні згоди приватизація квартири була б проведена згідно Закону У країни від 19 червня 1992 року « Про приватизацію державного житлового фонду» і тому вимушений звернутися до суду з проханням виключити із рішення виконкому і свідоцтва про власність на весь будинок спірну квартиру АДРЕСА_1 за ЗАТ « КСП-410», щоб він мав змогу отримати право власності на квартиру в порядку приватизації, приймаючи до уваги Закон Верховної Ради України від 4 вересня 2008 року « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» яким передбачена приватизація також і кімнат в гуртожитку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статею 61 цього кодексу і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійсно незаперечний факт що конкретно позивач ОСОБА_1 згідно ордеру №105 від 29 січня 1997року Крюківського вагонобудівного заводу отримав житло в гуртожитку для малих сімей по АДРЕСА_1, працюючи на іншому підприємстві КСП №410 за домовленістю адміністрації двох підприємств, але ОСОБА_1 не надав належних доказів, підтверджуючих той факт, що спірна квартира є власністю КСП №410 і тому він начебто має право на її приватизацію.

Сам по собі лист за № 29/25 від 10 березня 1998 року , тобто переписка між двома І підприємствами - директором КСП-410 на той час ОСОБА_3. і комерційним директором AT І КВБЗ на той час Чашкіним В.Г., посилання на договір від 9 березня 1993 року, яким КВБЗ І зобов»язувалося виділити КСП-410 дві квартири в будинках, які на той час будувалися саме І КВБЗ, не може визнано судом як договір купівлі-продажу спірної квартири КВБЗ підприємству І КСП-410, як це стверджує ОСОБА_1 Крім того в цьому листі лише вказано, що однокімнатна І квартира передана з правом повторного заселення, а не продана і крім того в листі не вказано, що І мова конкретно йшла за квартиру АДРЕСА_1 Позивач також не І надав на підтвердження своїх доводів договір від 9 березня 1993 року, представник відповідача та свідки по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4. вказали, що архіви документів за той час не збереглися

Ці обставини позбавляє можливості позивача ставити питання про виключення із рішення І Деякому за № 1070 від 18 жовтня 2002 року і свідоцтва №140 від 25 жовтня 2002 року про право І ГІЮСТІ на бУДи"ок -/ гуртожиток для малих сімей/ АДРЕСА_1 в м.Кременчуці '"'Р'гиру >|Ь99 в цЬ0Му будинку з тих підстав, що начебто на підставі договору від 9 березня 1993

року була викуплена ЗАТ « КСП 410» за 16132 грн. і передана по контракту від 22 січня 1997 року в постійне користування працівникові ЗАТ « КСП-410» ОСОБА_1.

На підставі належних документів - свідоцтва №140 про право власності на будівлю гуртожитку від 5 жовтня 2002 року встановлено, що гуртожиток для малих сімей АДРЕСА_1 4 на праві колективної власності належить конкретно ВАТ КВБЗ на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №1070 від 18 жовтня 2002 року замість реєстраційного посвідчення від 8 вересня 1998 року і відмова адміністрації позивачу в приватизації квартири НОМЕР_1 в цьому будинку є законною, так як позивач як мешканець даної квартири не набув права на приватизацію житла.

В своїх заявах позивач посилається на Закон України « Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» як на одну із підстав своїх вимог, але дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах знаходяться у приватній власності, в тому числі й на ті, що, що передані територіальним громадам у постійне чи тимчасове користування.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не належить до кола тих осіб, яким за законом надане право приватизувати житло, а також майно, яке перебуває у власності АТ КВБЗ , не підлягає приватизації, слід позивачу відмовити в позові за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.Ю, 11, 58, 59, 60, 212, 213, 214, 215, ЦПК України, ст.ст. 127-131, 191 ЖК України, ст.328 ЦК України, Законом України від 19 червня 1992 року « Про приватизацію державного житлового фонду» , Законом України від 4 вересня 2008 року « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» - І суд,

РІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до виконкому Кременчуцької міської Ради Полтавської області, ВАТ « КВБЗ», ЗАТ « КСП-410» про виключення записів з рішення виконкому, свідоцтва про право власності та визнання за ним права на приватизацію житла - квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції до Полтавського апеляційного суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський райсуд.

Суддя: , Т.І. Усенко