Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Кащишин Л.Р.,

з участю представника УПФ в Рогатинському районі ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду в Рогатинському районі про визнання відмови у перерахунку пенсії протиправною та зобовязання в подальшому виплачувати пенсії, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі на постанову Рогатинського районного суду від 17 лютого 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Рогатинського районного суду від 17 лютого 2010 року визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії у відповідності до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобовязано управління Пенсійного фонду в Рогатинському районі здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії, як особі, яка віднесена до категорії 1 та є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з участю у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року включно відповідно до ст. ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний

_______________________________________________________________________________ Справа № 22-ц- 2573/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Поглод О.В.

Категорія 57 Суддя-доповідач ОСОБА_4

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з врахуваням ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, судом не враховано, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, а тому в позові слід було відмовити з цих підстав. Частиною 2 ст. 87 Закону Про пенсійне забезпечення передбачено, що пенсії виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком тільки в тому випадку, коли мова йде про суми пенсій, які фактично були нараховані, однак не виплачені, а не про суми пенсій, нарахування яких не проводилося.

Зазначає, що судом порушено вимоги ч.5 ст. 54 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.6 постанови КМУ від 3 січня 2002 року Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат пенсії призначені відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи обчислюються із розрахункової величини 19 грн. 91 коп.

Судом не враховано положення ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, яка передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абз. 1 ч. 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до цього закону.

Постановою КМУ №530 від 28 травня 2008 року врегульоване дане питання та встановлено мінімальні розміри пенсії даної категорії пенсіонерів.

Тому просить дану постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав по наведених вище мотивах.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і одержує пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною четвертою статті 54 вищезгаданого Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій прийшов до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачці застосуванню підлягають ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України N 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", на підставі якої була нарахована пенсія позивачці, оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також судом правильно не взято до уваги посилання відповідача на ч. 5 ст. 54 вищезгаданого Закону, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабміну України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивачки, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальних пенсій за віком.

Зі змісту ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За наведених обставин необгрунтованими є доводи апелянта щодо застосування положень ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачці конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи в розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 3 ст. 67 зазначеного Закону, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачці слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачці повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, висновок суду про протиправність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії та зобовязанні провести перерахунок призначеної позивачці пенсії по інвалідності та додаткової пенсії є вірним.

Доводи апелянта про те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду і норми ч.2 ст. 87 Закону України Про пенсійне забезпечення не можуть застосовуватися у даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до зазначеної статті суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином без обмеження будь-яким строком виплачуються не тільки суми пенсії, які були призначені, але не виплачені, а й суми, які мали бути призначені пенсіонеру.

Постанова ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обгрунтованості .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі відхилити.

Постанову Рогатинського районного суду від 17 лютого 2010 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5