Справа №: 2-51/10
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" червня 2010 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Чохонелідзе Л.М.,

при секретарі Юрчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним.

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк у своїй позовній заяві посилався на те, що відповідно до кредитного договору від 03.07.2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 113 012 грн. 00 коп.

В забезпечення виконання зобовязань вказаних у кредитному договорі було укладено договір іпотеки від 03.07.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та ОСОБА_2, предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2.

ОСОБА_1 зобовязання передбачені кредитним договором не виконує та заборгувавши на момент предявлення позову 107 363 грн. 67 коп.

На підставі вищевказаного позивач просить звернути стягнення на предмет застави, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 та зняти з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_2 у своїй зустрічній позовній заяві посилається на те, що іпотечний договір від імені ОСОБА_2 підписаний ОСОБА_4, у звязку з цим сама ОСОБА_2 не мала змоги ознайомитися зі змістом кредитного договору, який був укладений між публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та ОСОБА_1, тому просить визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір, визнати недійсною заставу та відмовити у задоволенні публічному акціонерному товариству комерційного банку «ПриватБанк».

Представник позивача публічного акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги не визнав.

Представник позивача та позивач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов публічного акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KGАLGА01580036 про надання кредиту у розміру 113 012 грн. 33 коп.

Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань вказаних у кредитному договорі, було укладено договір іпотеки від 03.07.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2, предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2.

П. 5 Іпотечного договору від 03.07.2008 року вказує, що в день укладення цього договору, іпотекодавець і позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі заставну і передають заставну іпотеко держателю. При цьому на оригіналах цього договору робиться відмітка про видачу заставної. Після підписання заставної іпотеко держатель реєструє іпотеку за даним договором і заставну в державному реєстрі іпотек. За умовами, що іпотекодержатель залишається власником заставної, у випадку, якщо іпотекодавець і іпотекодержатель домовилися внести зміни до заставної і цього договору, позичальник, іпотекодавець і іпотекодержатель анулюють заставну і оформлюють нову заставну. Після реєстрації нової заставної іпотеко держателем у державному реєстрі іпотек іпотекодавець і іпотекодержатель укладають договір про внесення змін у цей договір. За умови, що іпотекодержатель залишається власником заставної, у випадку втрати або пошкодження заставної іпотекодавець не пізніше 5 робочих днів з дати звернення іпотекодержателя зобовязуються здійснити всі необхідні дії для видачі іпотекодержателю нової заставної, відповідно до вимог, зазначених в цьому пункті вище. Заставна підлягає передачі іпотекодавцю у разі повного виконання позичальником основного зобовязання. Знаходження заставної у боржника свідчить про виконання основного зобовязання, якщо не буде доведене протилежне. У разі виконання основного зобовязання боржником заставна, що знаходиться в нього, анулюється. Знаходження заставної в іншої особи свідчить, що основне зобовязання не виконано, якщо не буде доведено інше.

П.6 Іпотечного договору від 03.07.2008 року вказує, що представник іпотекодавця ОСОБА_4, стверджує, що іпотекодавець ОСОБА_2 з умовами кредитного договору ознайомлена.

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Копії документів, які необхідні були при посвідченні іпотечного договору та були надані до суду, приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3, не містять копії кредитного договору, який був укладений між закритим акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та ОСОБА_1.

Суд дійшов висновку, що на момент посвідчення договору іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були ознайомлені з умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Суд дійшов висновку, що правочин може бути вчинений лише власником цього майна особисто, або особою, якій власник передав своє майно або майнові права на це майно.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України, зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Суд дійшов висновку, що волевиявлення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не відбулося належним чином, що відповідає їх внутрішній волі, так як вони не були знайомі з умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про іпотеку», заставна це борговий цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобовязанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобовязання право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Після видачі заставної виконання основного зобовязання та звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника заставної.

Заставна може передаватися її власником будь-якій особі шляхом вчинення індосаменту.

Акт від 17.11.2009 року щодо факту втрати заставної, який був наданий представником публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», судом не береться до уваги, як доказ, так як вищезазначений акт складено двома особами, а не як того вимагає законодавство, крім того оглянуто було тільки кредитну справу, а не всю документацію банка.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів факт втрати заставної.

Судом при розгляді справи встановлено, що при посвідчені договору іпотеки приватним нотаріусом Олександрійського міського округу ОСОБА_3 не було накладено заборону на відчуження предмета іпотеки.

Згідно ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 102 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, одночасно з посвідченням договору про іпотеку нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки за правилами, викладеними в розділі 26 цієї Інструкції.

Іпотечним договором №KGALGA01580036 укладеним 03 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №1666, передбачено накладення заборони.

Згідно п. 252 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, накладення заборони щодо відчуження реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна.

Договір іпотеки був посвідчений нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3 03 липня 2008 року, а зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна 10 липня 2008 року.

Стаття 589 ЦК України вказує, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини. Які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 10 ЦПК України вказує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчиненя процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов висновку, що позивач, публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк», не довів, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України, зокрема те, що було належним чином повідомлено майнового поручителя про існуючу заборгованість за кредитним договором у розмірі 107 363 грн. 67 коп.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_2 - підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 583 Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 11, 60. 88, 130, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір №KGALGA01580036 укладений 03 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №1666.

Визнати недійсною Заставну, підписану 03 липня 2008 року на виконання умов п. 5 іпотечний договір №KGALGA01580036 укладений 03 липня 2008 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.М. ЧОХОНЕЛІДЗЕ