Справа №22-ц-2159/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Маслова В.О.,

суддів - Сибільової Л.О., Дубровної В.В.

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Суми

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Суми, третя особа: відкрите акціонерне товариство «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 31 березня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Суми (далі відділення Фонду) на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішене питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Суми, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представника позивача, який заперечує проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 26 грудня 1983 року працював формовщиком, майстром формовочної ділянки, майстром дільниці кольорового лиття, старшим майстром формовочно - стержневої ділянки цеху №1 в ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе», 31 січня 2006 року звільнився з вказаного підприємства за власним бажанням. Під час роботи на підприємстві отримав професійне захворювання, і 29 червня 2005 року йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності. В подальшому, 27 червня 2008 року, ступінь втрати професійної працездатності було збільшено до 50% та встановлена 3-тя група інвалідності. Зазначав, що у звязку з цим він змушений був перевестися на нижчеоплачувану роботу та докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань.

Просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду за захистом порушеного права позивачем пропущено з поважних причин, та дійшов висновку про доведеність факту заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої визначив з врахуванням 25% втрати професійної працездатності, з огляду на те, що на час встановлення 50% втрати працездатності не діяли норми закону, які передбачали право на отримання цього відшкодування від відповідача.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 26 грудня 1983 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», працюючи формовщиком, майстром формовочної ділянки, майстром дільниці кольорового лиття, старшим майстром формовочно-стержневої ділянки цеху №1.

31 січня 2006 року позивач звільнений з вказаного підприємства за власним бажанням.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10 червня 2005 року №26 у ОСОБА_1 виявлене професійне захворювання у вигляді силікозу 1 ст., хронічного обструктивного бронхіту пилової етиології 11 ст., фаза загострення, емфізема легень І ст., ЛН ІІ ст. Захворювання отримане під час роботи в шкідливих умовах: підвищеного рівня інтенсивного виробничого шуму, пилу, загазованості.

29 червня 2005 року Сумська фтизіатрична МСЕК встановила позивачу 25 відсотків втрати професійної працездатності, а 27 червня 2008 року в результаті повторного огляду позивачу встановлено 50 процентів втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України заподіяння йому моральної шкоди, оскільки наявність професійного захворювання не є доказом її заподіяння, є безпідставними.

Суд дав вірну оцінку зібраним у справі доказам, і доводи відповідача з приводу того, що саме професійне захворювання не констатує факт спричинення моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність медичних ознак моральної шкоди в результаті професійного захворювання, не свідчить про відсутність самої моральної шкоди, заподіяння якої зазначеними захворюваннями є очевидним.

Колегія суддів не може погодитись з доводами в скарзі щодо недостатньої оцінки судом стану здоровя позивача, характеру його страждань, оскільки у висновках суду є обґрунтування мотивів щодо визначення розміру відшкодування в сумі 5000 грн. Судом врахована глибина фізичних та моральних страждань, погіршення стану його здоровя, позбавлення можливості вести повноцінний здоровий спосіб життя, інші негативні наслідки, що настали в результаті зниження професійної працездатності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на час винесення рішення закон не містить обовязку Фонду по здійсненню страхових виплат по відшкодуванню моральної шкоди, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», право у позивача на відшкодування виникло після встановлення МСЕК в 2005 році ступеню втрати професійної працездатності, повязаної з професійним захворюванням.

Закон України від 23 лютого 2007 року, яким виключено з Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» норми, які передбачали відшкодування моральної шкоди, набрав чинності після виникнення спірних правовідносин і не має зворотної сили. Встановлення позивачу 25% втрати професійної працездатності відбулось у 2005 році, тобто ще до набрання чинності Законом, на який посилається відповідач.

Тому місцевий суд правильно застосував ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві …», яка діяла на момент виникнення правовідносин при огляді позивача МСЕК в 2005 році.

Виплата позивачеві передбачених законом інших страхових сум, на що є посилання в апеляційній скарзі, не є підставою для відмови в відшкодуванні йому моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, вірно визначився в спірних правовідносинах і визначив розмір відшкодування з дотриманням принципів розумності та справедливості, а тому відсутні правові підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги теж не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Суми відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді