Справа № 2-320/10
Провадження №:-
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2010 року м. Могилів-Подільський Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької обл. в складі:

головуючого - судді Вітковського С.В.

з участю секретаря: Корби В.І. представників позивача: ОСОБА_1,ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мо- гилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ТОВ СП «Гарант» до ОСОБА_3 про визнання договорів недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ СП «Гарант» звернулось в міськрайсуд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договорі недійсними, а саме додаткових угод від 1.06.2006 р., 1.07.2006 р., 1.09.2006 р., 1.01.2007 р., 1.03.2007 р., 1.10.2007 р., 31.01.2008 р., 1.07.2008 р.,

1.10.2008р., 1.01.2009 р., 1.03.2009 р., 1.05.2009 р.,

1.06.2009р.укладених між сторонами, посилаючись на те, що згідно договорів позики №1 від 9 листопада 2005 р. ОСОБА_3 надав, а ТОВ СП «Гарант», в особі виконуючого обов'язків директора ОСОБА_1 отримало на термін до 1 вересня 2006 року позику в сумі 9000 доларів СІНА, що підтверджується розпискою №1 від 9 листопада 2005 року.

Відповідно до договору позики №2 від 9 листопада 2005 року, відповідач надав на термін до 1 вересня 2006 року почивачу 20983 доларів СІЛА, що підтверджується розпискою №2 від 9 листопада 2005 року.

Згідно з умовами договору позики №3 від 11 січня 2006 року, ОСОБА_5 надав ТОВ СП « Гарант» позику в сумі 22000 доларів СІЛА , що підтверджується розпискою №3 від 11 січня 2006 року на термін до 1 вересня 2006 року.

Тобто, відповідно до вказаних договорів позики та розписок товариство отримало від позичкодавця позику на загальну суму 51 983 (22000+20983+9000; долари США.

Згідно з додатковою угодою від 1.06.2009 року борг позичальника зріс на 26164 доларів США і становить 78147 доларів США.

Збільшення суми боргу на 2 6164 дол. США стало наслідком нарахування ОСОБА_3 М,Д, процентів за користування позикою, що відображено в додаткових угодах від 1.06.06р., 1.07.06р.. 1.09.06р., 01.01.2007р., 1.10.2007р., 1.07.2008р., 1.10.2008р., 1.01. 2009 р., 1.05.2009р. та 1.06.2009р..

Проте, в договорах позики №№1,2,3 не вказано про нарахування таких відсотків і підстави збільшення боргу на 26164 доларів США в додатковій угоді не зазначені.

Вважає, що відповідно до ч.І ст. 1048 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, а тому у разі нарахування відсотків на рівні облікової ставки за 2006-2009 роки розмір заборгованості товариства станом на 1.06.2009 року збільшиться лише на 12685 дол.США і становитиме 64668 дол.США, а не 78147 доларів США.

Крім того, фінансову позику під проценти мають право надавати виключно фінансові установи, а тому додаткові угоди щодо нарахування відсотків вчинено відповідачем в порушення ч.ч. 1. 2 ст.203 ЦК України, відтак на підставі ч.З ст. 215 додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив і просить визнати фіктивними договори позики №1 та №2 від 9 листопада 2005 р., розписки про одержання коштів №1 та №2 від 9.11.2005 р. та додаткові угоди від 1.06.2006 р., 1.07.2006 р., 1.09.2006 р., 1.01.2007 р., 1.03.2007 р., 1.10.2007 р., 31.01.2008 р.,

1.07.2008р., 1.10.2008 р., 1.01.2009 р., 1.03.2009 р.,

1.05.2009р., 1.06.2009 р. посилаючись на те, що ОСОБА_3 з 5 серпня 2002 року по 23 січня 2004 рік надав позику ТОВ «Могилів-Подільський ТОК» в сумі 14173 долари США; з 4 листопада 2002 року по 05.08.2004 рік надав позику ОСОБА_1. П.., як фізичній особі, в сумі 2973 долари США; 11 січня 2006 року згідно з умовами договору позики №3 надав ТОВ СП « Гарант» позику в сумі 20000 доларів США, а 2000 дол.США хоч і включені до розписки, проте передані позичальнику не були бо це була винагорода ОСОБА_3 за надану позику.

9 листопада 2005 року ОСОБА_3, перебуваючи на посаді директора ТОВ СП «Гарант», звернувся до учасника товариства ОСОБА_6 з проханням оформити договори позики №1 та №2 за якими ОСОБА_3, як фізична особа, надає позику ТОВ СП «Гарант» .

ОСОБА_1 задовольнив прохання ОСОБА_3 та підписав від імені ТОВ СП «Гарант» договори позики №1 та №2 від 9 листопада 2005 року, а також надав розписки N'1 і №2, що отримав 29983 долари США, хоч кошти йому фактично передані не були, а тому ці договори позики є фіктивними.

Безгрошовість вказаних договорів позики, їх фіктивність^ тобто підписання без наміру створити правові наслідки, підтверджується тим, що кошти до каси підприємства не надходили, не оприбутковувались та в господарській діяльності товариства ніколи не використовувались. В реєстрі ці запозичення не відображені, а відображена лише загальна сума заборгованості трьома позичальниками: 14173 долари США - ТОВ «Могилів-Подільський ТОК»; 2973 долари США - ОСОБА_1;20000 доларів США - ТОВ СП «Гарант». Станом на 01.06.2006 року загальна сума позики (без нарахування відсотків) становила 37146 доларів США, а з нарахованими відсотками - 54 684 долари США.

Додаткові угоди також є фіктивними, бо по цих угодах кошти не передавались, а відповідачем були нараховані відсотки в поз

рушення ч.ч. 1, 2 ст.203 ЦК України, відтак на підставі ч.З ст. 215 додаткові угоди також підлягають визнанню недійсними- фіктивними.

Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінені позовні вимоги підтримали, викладене в позовній заяві про зміну позовних вимог підтвердили і просили позов задовольнити, бо договори позики та додаткові угоди мають фіктивний характер,оскільки позикодавцем кошти позивачальнику не передавались.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і суду пояснив, що ним передані кошти позивачу за договорами позики №1,№2 від 9 листопада 2005 р., а пізніше передавались кошти у сумах зазначених в додаткових угодах, а тому станом на 1.06.2009 р. загальний борг ТОВ СП «Гарант» в особі ОСОБА_1 складав 78147 дол.США , що встановлено рішенням міськрайсуду від 6.10.2009 р. та ухвалою апеляційного суду від 2 6 січня 2010 р.. Укладаючи ці договори та додаткові угоди мав намір отримати від позивача борг і цей борг йому присуджений вищезазначеним рішенням міськрайсуду. Просить в позові відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представники позивача вказували, що кошти за договорами позики N'1 та №2 від 9 листопада 2005 р., та додатковими угодами від 1.06.2006 р., 1.07.2006 р., 1.09.2006 р., 1.01.2007 р., 1.03.2007 р., 1.10.2007 р., 31.01.2008 р., 1.07.2008 р., 1.10.2008 р., 1.01.2009 р., 1.03.2009 р., 1.05.2009 р., 1.06.2009 р. не передавались, а укладені вони на прохання ОСОБА_3. Фактично додаткові угоди відображали нараховані 30% річних під які ОСОБА_7 з 5 серпня 2002 року по 23 січня 2004 рік надав позику ТОВ «Могилів-Подільський ТОК» в сумі 14173 долари США; з 4 листопада 2002 року по 05.08.2004 рік ОСОБА_1. П.., як фізичній особі, в сумі 2973 долари США; 11 січня 2006 року згідно з умовами договору позики №3 надав ТОВ СП « Гарант» в сумі 20000 доларів США

Безгрошовість вказаних договорів позики та додаткових угод свідчить про їх фіктивність, тобто, підписання без наміру створити правові наслідки.

Однак суд не приймає даних обгрунтувань, оскільки вони суперечать фактичним обставинам встановлених в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч.І ст.234 ЦК України:» Фіктивним є пра- вочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином».

Згідно із п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними":» Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання пра- вочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний».

Із викладеного вбачається, що фіктивний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин укладається умисно і ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, однак ним таких обставин не наведено.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 стверджував, що укладаючи договори позики та додаткові угоди він мав намір отримати від позичальника передані кошти, а тому при простроченні виконання боржником своїх зобов'язань звернувся до суду і рішенням міськрайсуду від 6.10.2009 р. його позов був задоволений та стягнуто з позивача на його користь заборгованність за договорами позики та додатковими угодами.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 пояснив, що укладаючи додаткові угоди ОСОБА_1 мав намір їх виконувати, але в значно менших сумах ніж в них зазначено .

У відповідності до ч.І ст.11 ЦПК України:» Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі».

Частина 2 цієї статті передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Однак в судовому засіданні представники позивача не змінювали позовних вимог, а наполягали на визнанні договорів позики та додаткових угод фіктивними мотивуючи їх безгрошевістю бо на момент їх укладення кошти не передавались, а були надані в період з 5 серпня 2002 року по 23 січня 2004 рік ТОВ «Могилів- Подільський ТОК» в сумі 14173 долари США; з 4 листопада 2002 року по 05.08.2004 рік ОСОБА_1. П.., як фізичній особі, в сумі 2973 долари США; 11 січня 2006 року згідно з умовами договору позики №3 надав ТОВ СП « Гарант» в сумі 2 0000 доларів США.

Проте суд не погоджуються з твердженням, що угоди були безгрошовими, оскільки рішенням міськрайсуду від 6.10.2009 р. встановлено, що ОСОБА_3 надав ТОВ СП «Гарант» грошові кошти і договори позики №1, №2 від 9 листопада 2 005 р., розписки №1, №2 від 9 листопада 2005 р., договір позики №3 від 11 січня 2006 р.

та додаткова угода від 1 червня 2009 р укладені саме між ОСОБА_9 та ТОВ СП «Гарант» в особі в.о. директора Мислінського В.П. і ніякого відношення до ТОВ «Могилів-Подільський ТОК» та ОСОБА_1, як фізичної особи, не мають.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України:» Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Оскільки в даній цивільній справі беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені зазначені вище обставини, то ці обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином, на підставі зібраних в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що укладені договори позики №1, №2 від 9 листопада 2005 р., розписки про одержання коштів N'1 та N'2 від 9.11.2005 р. та додаткові угоди від 1.06.2006 р.,

1.07.2006р., 1.09.2006 р., 1.01.2007 р., 1.03.2007 р.,

1.10.2007р., 31.01.2008 р., 1.07.2008 р., 1.10.2008 р., 1.01.2009 р., 1.03.2009 р., 1.05.2009 р., 1.06.2009 р. (яка є підсумковою щодо раніше укладених додаткових угод і відображає збільшення загального боргу за ними) не є фіктивними, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.203,215, 234 ЦК України,ст.ст.10,11,60, 209,212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ТОВ СП «Гарант» до ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів позики №1 та №2 від 9 листопада 2005 р., розписок про одержання коштів №1 та №2 від

9.11.2005р. та додаткових угод від 1.06.2006 р., 1.07.2006 р.,

1.09.2006р., 1.01.2007 р., 1.03.2007 р., 1.10.2007 р., 31.01.2008 р., 1.07.2008 р., 1.10.2008 р., 1.01.2009 р., 1.03.2009 р., 1.05.2009 р., 1.06.2009 р..

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошенню або протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне