Справа № 2-389/10
Провадження № 2-389/10
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2010 року
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого Жигуліна С.М.
при секретарі Павлюк Л.П.
за участю:
представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі
справу за позовом
військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України
до
ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
про
виселення
та зустрічним позовом
ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
до
військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України
про
визнання приміщення придатним для житла та визнання права на користування житловим приміщенням
В С Т А Н О В И В
Позивач за первісним позовом пояснив, що на території військового містечка № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 , в якій мешкають відповідачі. Вказана будівля є державною власністю в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та знаходиться в оперативному управлінні військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України. Відповідачі користуються приміщенням у вказаній будівлі без належного права, сама будівля підлягає зносу через її аварійність з оглядом на будівництво у 1906 році та відсутністю капітальних ремонтів, у зв`язку із чим просить виселити відповідачів із будівлі без надання іншого жилого приміщення.
Відповідачі проти позовних вимог заперечують, пояснили, що мешкають у будівлі однією сім`єю. Житло їм надане з серпня місяця 1995 року за рішенням житлово-побутової комісії, до наступного часу вони сплачують комунальні послуги, але з часу звернення позивачем до суду адміністрація військової частини відмовляється приймати оплату. Разом із тим заявили зустрічні позовні вимоги, пояснили, що ОСОБА_3 з 1995 року до наступного часу працює у військовій частині НОМЕР_1 , що позбавляє позивача право на виселення без надання іншого жилого приміщення. Окрім того пояснили, що будівля № 7, де вони мешкають, знаходиться на обліку відповідно до наказу Адміністрації державної прикордонної служби України за 637 від 30 вересня 2005 року, з оглядом на що просять визнати приміщення в будівлі № 7 на території військового містечка НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 житловим та визнати за ними право на житло у вказаному приміщенні.
Позивач за первісним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечує через відсутність доказів правомірності поселення відповідачів у приміщення будівлі № 7 на території військового містечка НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 та відсутності документів, які підтверджують статус вказаного приміщення в якості жилого.
Вислухавши пояснення сторін, думку захисту, суд вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог належить відмовити, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 1290 від 18 вересня 2003 року та свідоцтвом про право власності за № НОМЕР_3 на підставі вказаного рішення за державою в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України встановлене право власності на об`єкт, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Листом командира Ізмаїлського загону морської охорони за № 614/1705 від 09 жовтня 2007 року місцем фактичного проживанням відповідачів встановлена будівля № 7, яка за вказаним номером визначена у Відомчій програмі забезпечення житлом військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей на підставі наказу № 637 Адміністрації державної прикордонної служби України від 30 серпня 2005 року.
Свідок ОСОБА_5 , роботу якої у військовій частині представник позивача не оскаржує, пояснила, що відповідачці було надане житло у будівлі № НОМЕР_4 на території військового містечка НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 , де вона разом із сім`єю мешкає до наступного часу.
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що на час вселення відповідачів у житло був головою житлово-побутової комісії. Вселення проводилось у жилий підмінний фонд, який надавався військовослужбовцям до часу отримання ними іншого житла. Оплата за вказане житло проводилась через бухгалтерію військової частини. Разом із тим, вказаний свідок надав свій паспорт, в якому його реєстрація вказана також за адресою АДРЕСА_3 та пояснив, що це є заснованою командуванням військової частини практикою через велику територію розташування об`єктів військової частини.
Вказана обставина визнається судом такою, що з оглядом на реєстрацію за адресою АДРЕСА_3 , вказану у паспорті відповідачки, доводить законність фактичного проживання за адресою приміщення АДРЕСА_4 на території військового містечка № НОМЕР_2 .
Трудові відносини сторін та обставина оплати за житло підтверджені долученими до матеріалів справи трудовою книжкою та квитанціями, а також дозволом від 31 травня 2006 року на розгляд житлово-побутовою комісією питання відселення з військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) службовця Ізмаїльського ЗМО Кулік О.М. згідно чинного законодавства, де також вказано про надання звітної документації про розподіл та облікової житлової справи.
З оглядом на вказане суд вважає спростованими пояснення представника позивача про відсутність доказів щодо законного отримання відповідачкою житла.
Таким чином суд вважає доведеними обставини проживання відповідачів у вказаному приміщенні на підставах, які неможливо визнати як самочинне заселення.
Актом списання основних засобів від 21 серпня 2007 року комісія військової частини НОМЕР_1 вважає за необхідне списання даної будівлі з обліку військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з виконанням вищевказаної Відомчій програмі забезпечення житлом військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей.
За вказаних обставин відповідно до вимог ст. 110 ЖК України відповідачі можуть бути виселені з жилого будинку лише з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, з оглядом на що суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог в частині виселення без надання іншого житла.
Окрім того, Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення відповідності санітарним і технічним вимогам і визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, визначений Постановою ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року за № 189, який чинний на час розгляду справи. Відповідно до наказу Держжитлокомунгоспу від 02 липня 1993 року за № 52 будинок визнається непридатним для проживання, коли його фізичний знос сягає 81 відсоток, тобто таких будинок практично зношений.
Разом із тим, у наступний час вирішується питання щодо забудови на місці будинку, де мешкають відповідачі, іншої будівлі, що у свою чергу пов`язане із зносом старого, з оглядом на що суд вважає неможливим на підставі наданих доказів вирішувати питання про визнання будинку нежилим без його належного обстеження та висновку спеціалістів.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати.
Керуючись ст. 209-215 ЦПК України
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заборону перешкоджання у користуванні житлом та виселення із приміщення № 7 за адресою АДРЕСА_2 на території військового містечка № НОМЕР_2 без надання іншого житла відмовити.
Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право на житло у приміщенні № 7 за адресою АДРЕСА_2 на території військового містечка № НОМЕР_2 .
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя: С.М.Жигулін