Комінтернівський районний суд м.Харкова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Музиченко В. О.

при секретарі - Буняєвій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКІБ « УкрСИБбанк», 3-я особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання кредитного договору № 0 від 29.01.2007року та кредитного договору № 0 від 11.09.2007 року посилаючись на те, що її фінансове становище значно погіршилось, в зв.язку з фінансовою кризою в країні і в світі, обставини, передбачені укладеними договорами істотно змінились, а саме, з моменту укладання договорів курс долару СІЛА по відношенню до гривні зріс на 58,32%, що робить для позивача неможливим виконання умов договорів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розірвати вищенаведені кредитні договори.

Представник відповідача, надавши письмові заперечення проти позову заперечував, посилаючись на те, що з боку банку не допущено жодних порушень умов чинного законодавства при укладанні кредитних договорів з позивачем по справі.

3-я особа ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з,явився.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2007 року АТ « УкрСиббанк» на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 надав ОСОБА_1 кредитні кошти у формі поновлювальної кредитної лінії в сумі ліміту 85 350,00 доларів США, остаточний термін повернення кредиту - до 29 січня 2018 року.

11.09.2007 року АТ « УкрСиббанк» на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 54720,00 доларів СІНА, остаточний термін повернення кредиту до 11.09.2028року.

Відносини за кредитним договором регулюються положенням параграфа 1 Позика, глави 71 ЦК України.

Згідно ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов,язується повернути таку ж суму грошових коштів ( суму позики). Обов,язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти передбачений також і в ст.. 1954 ЦК України.

Згідно ст.. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику ( у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірвати, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, зміст статті 652 ЦК України, на положення якої посилається позивач, на умови кредитного договору не поширюється, оскільки в момент укладання В договору позивачеві було відомо про можливі валютні ризики, і він свідомо їх прийняв на себе.

Суд вважає, що позивач, яка вимагає розірвання договору у рамках ст.. 652 ЦК України повинна довести, що в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна не настане. Крім того, повинна довести, що її вина в не усуненні причин, які призвели до зміни обставин, відсутня.

Посилання позивача на настання фінансової світової кризи, яка негативно вплинула на діяльність банківської системи країни, не може вважатися істотною І зміною обставин в розумінні ч.ч.1,2 ст. 652 ЦК України, оскільки економічна криза в країні носить загальний характер тау повній мірі стосується обох договірних сторін, не може бути самостійно віднесена до зміни обставин укладання конкретних договорів, якими сторони керувались, та підставою для розірвання кредитного договору. Не можна [ визнавати тільки позивача постраждати від погіршення економічного становища в країні, і бажаність чи небажаність позивача виконувати умови договору не звільняє позивача від належного виконання взятих на себе зобов,язань, а отже відсутні правові підстави для розірвання договору.

Згідно до п. 8.2. кредитного договору підписанням даного договору позивач підтверджував свою здатність виконувати умови договору, що відсутні будь-які перешкоди для виконання договору на день його підписання, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов,язки за цим договором ви погоджується з ними.

Зміна обставин, на які посіпається позивач, ніяким чином не повязана з умовами виконання договору. Банк свої зобов,язання по договору виконав, надав кредитні кошти, позичальник, в свою чергу, отримав те. на що розраховував - отримання коштів на побутові потреби. Не існувало заборон позивачеві взяти кредитні кошти в іншій валюті, наприклад у гривні. Відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику і виходить зі змісту положень ст.. 1046, 1054 ЦК України - повернення суми позики позикодавцю. Кошти в обов.язковому порядку мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

Крім того, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов,зання. Так ст.. 625 ЦК України прямо вказує, що і боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов,язання. Договір є обов,язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено ст.. 629 ЦК України. Не є допустимими зловживання правом стороною при здійсненні своїх прав, виходячи зі змісту ст.. 13 ЦК України, оскільки вказана обставина є і підставою для відмови судом у захисті цивільного права.

Що стосується тверджень позивача щодо нетримання інформації про умови І кредитування, то суд їх також до увагу не приймає, оскільки з тексту кредитного і договору вбачається,що підписання даного договору позичальником свідчить про таке:

-він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного договору;

-він повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов.язки за договором і погоджується з ними;

-всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 cm. 11 Закону України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.. 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов,язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписання договору свідчиш про погодження поронами всіх умов договору.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого Ствердження в судовому засіданні, тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись cm.cm. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК країни, ст. ст..З, 16, 627, 628,629, 652, 1046, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до АКІБ « УкрСИБбанк» про захист прав споживачів шляхом розірвання договорів: № 0 від 29.01.2007 оку та № 0 від 11.09.2007року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної інстанції або в порядку ч. І cm.294 ЦПК України.

Суддя -