Справа № 2-3799/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2010 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Тіміонової В.М.,

при секретарі Василенко О.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

13.07.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області; зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок і виплату додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії відповідно до вимог ст.ст 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.03.2001 року по 13.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 02.03.2009 року; зобовязати відповідача здійснити йому, починаючи з 03.04.2010 року перерахунок і виплату основної та додаткової пенсії відповідно до вимог ст.ст 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду ІІІ групи в таких розмірах: основної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50 % мінімальнї пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що по 02.03.2009 року він отримував пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи».

Відповідно до ст. 51 вищезазначеного закону за вищезазначений період він мав право на отримання додаткової пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

З 03.03.2009 року він отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чоронобильській АЕС, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи».

Статтею 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» передбачено, що розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижче 6-ти мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія 500 % мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Незважаючи на викладені вимоги діючого законодавства відповідач здійснював виплату йому пенсії в меншому розмірі, ніж передбачено діючим законодавством, чим порушив його права, гарантовані Конституцією та законами України.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення за змістом яких позовні вимоги не визнав, просив розглянути справу без участі представника Управління Пенсійного фонду у Балаклійському районі Харківської області.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в Управлінні. З 02.09.1996 року по 20.06.2010 року позивач отримував пенсію за віком по списку № 1 згідно п.а ст. 13 Закону України «Про пенсйне забезпечення», а з 01.01.2004 рокусзгідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію відповідно до ст.. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1988 року 3 категорії.

З 03.03.2009 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, однак позивач продовжував отримувати основну пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію згідно ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1988 рок 1 категорії.

З 21.06.2010 року позивач на підставі особистої заяви отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії згідно ст.. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію, як інвалід ІІІ групи згідно ст.ст. 49, 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі при виплаті позивачу пенсії діяло згідно діючого законодавства, не порушуючи норм пенсійного права, а отже вимоги позивача є безпідставними.

Відповідач також вказую про необгрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом.

Враховуючи наявність відповідних заяв від позивача та представника відповідача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 138474 С від 24.07.1997 року та вкладкою до посвідчення № 640911 С від 19.03.2009 року,а.с. 5, 7 )

З 02.09.1996 року по 02.03.2009 року позивач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 056406 від 25.12.1992 року.( а.с.6 )

З 02.09.1996 року по 20.06.2010 року позивач отримував пенсію за віком по списку № 1 згідно п.а ст. 13 Закону України «Про пенсйне забезпечення», а з 01.01.2004 року згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1988 року 3 категорії.

З 03.03.2009 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, однак позивач продовжував отримувати основну пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1988 рок 1 категорії.

З 21.06.2010 року позивач на підставі особистої заяви отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії згідно ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію, як інвалід ІІІ групи, згідно ст.ст. 49, 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на охорону життя і здоровя та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потеплілого населення встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996 року встановлено, що особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996 року встановлено, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на території радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону від 04.06.1997 року визначено, що мінімальний розмірпенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

З 01.01.2004 року ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність з прийнянням ст. 28 Закону України «Про загальновбовязкове державне пенсійне страхування « в редакції від 09.07.2003 року, яка передбачала, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальновбовязкове державне пенсійне страхування» від 24.12.2004 року, що набув чинності 12.01.2005 року, редакція ст. 28 вищезазначеного закону була змінена і розмір мінімальної пенсії за віком встановлено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а саме законом про Державний бюджет України на відповідний рік. ( ч.3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» )

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання щорічної додаткової пенсії по 3 категорії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, виникло з 12.01.2005 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач здійснюючи позивачу виплату додаткової пенсії в період з 01.03.2001 року по 11.01.2005 року діяв правомірно, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, які стосуються перерахунку додаткової пенсії за вищезазначений період.

Між тим, з 12.01.2005 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу додаткову пенсію у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Незважаючи на це, розмір, з якого виходив відповідач при розрахунку пенсії позивачу, був нижчій, ніж прожитковий мінімум ( відповідно мінімальна пенсія за віком).

Ст. 63 Закону України"Про Державний бюджет України на 2005 рiк"вiд 23.12.2004 року затверджено на 2005 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, - 332 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рiк" вiд 20.12.2005 року

(стаття 65) затверджено на 2006 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 350 грн., з 1 квітня 359 грн., з 1 жовтня 366 грн.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 387 грн., з 1 жовтня - 395 грн.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15.03.2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28.03.2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410,06 грн.; 415,11 грн.

Таким чином, з 12.01.2005 року позивачу нижній розмір додаткової пенсії повинен був розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму.

Незважаючи на це, розмір, з якого виходив відповідач при розрахунку позивачу додаткової пенсії, був нижчій, ніж прожитковий мінімум ( відповідно мінімальна пенсія за віком).

Таким чином, відповідачем було порушено законне право позивача на отримання з 12.01.2005 року по 31.12.2007 року додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27.12.2008 року було внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до нової редакції вищезазначеного Закону з 01.01.2008 року вихідним критерієм для розрахунку щомісячної додатковоїпенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою визначено прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно нової редакції ст. 51 цього ж закону встановлено, що о собам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 р. від 22.05.2008 року зміни внесені Законом України «Про Державний України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ст. 51 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня 2008 року позивач мав право на отриманання додаткової пенсії, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Тобто мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок додаткової пенсії, зазначеної в ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» на 2009 рік затверджено прожитковий мінімум на одну особу для тих, що відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, тобто 498 грн.

Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року з 01 листопада 2009 року встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 573 грн.

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги, які стосуються здійсненняперерахунку і виплати додаткової пенсії за період з 12.01.2005 року по 13.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 02.03.2009 року.

Стосовно позовних вимог щодо зобовязання відповідача здійснити позивачу перерахунок основної та додаткової пенсії як інваліду ІІІ групи з 03.04.2010 року, суд приходить до висновку, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ІІІ група інвалідності була встановлена з 03.03.2009 року, однак позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності 21.06.2010 року і з цього часу він отримує основну пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію як інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно ст. ст. 49, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До 20.06.2010 року позивач отримував пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію від повідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 1 категорії.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку зі втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відповідно до вищенаведеної статті в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 1 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

інвалідам І групи 100 % мінімальної пенсії за віком,

інвалідам ІІ групи 75% мінімальної пенсії за віком,

інвалідам ІІІ групи 50 % мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм для обчислення основної та додаткової пенсії, особам, щодо яких встановлено звязок Чорнобильською катастрофою, визначено мнімальну пенсію за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України.

Також ст.54 вищезазначеного Закону передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін Законом України від 17.11.2005 № 3108-IV - відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 05.10.2006 року встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно вимог частини 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За змістом абзацу 3 статті 1 цього Закону державні соціальні гарантії це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 30.04.2010 року» встановлено, що у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Таким чином, позивачу нижній розмір основної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму.

Незважаючи на це, розмір, з якого виходив відповідач при розрахунку пенсії позивачу, був нижчій, ніж прожитковий мінімум ( відповідно мінімальна пенсія за віком).

Таким чином, відповідачем було порушено законне право позивача на отримання державної пенсії та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, в належному розмірі.

Як вбачається із письмових заперечень Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі, при нарахуванні позивачу основної та додаткової пенсії відповідач керувався нормами постанов Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», № 654 від 17.06.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акту закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який маєвищу юридичну силу. ( ч.4 ст. 8 ЦПК України )

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії повинен був керуватися ст. 50, 51, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нормами відповідного Закону України про визначення мінімальної пенсії за віком на момент виплати, а не Постановами Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг прав позивача, встановлених законом.

Суд визнає безпідставним посилання відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим законом та іншими законами, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про незаконність дій Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі у Харківській області щодо нарахування і виплати позивачу основної та додаткової пенсії у розмірі нижчому, ніж це передбачено діючим законодавством.

При цьому, суд дійшов до висновку, що у позивача право на отримання основної пенсії в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком виникло не з 03.04.2010 року, а з 21.06.2010 року, коли він звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду у Балаклійському районі Харківської області про перерахунок пенсії.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, для захисту прав ОСОБА_1 суд вважає за необхідне прийняти рішення про зобовязання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком з 12.01.2005 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 02.03.2009 року та здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії як інваліду ІІІ групи в таких розмірах: основна пенсія в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія, за шкоду заподіяну здоровю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 21.06.2010 року.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача, то суд не вбачає підстав для задоволення зазначених вимог, оскільки позивач не вказав, які саме дії відповідача він просить визнати незаконними.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не може погодитися з розрахунком, проведеним відповідачем щодо обчислення позивачу додаткової пенсії та з посиланнями відповідача на те, що застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 тієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання додаткової пенсії, передбаченої ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Посилання відповідача на ст.257 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 46, ч.2 ст.152 Конституції України, ст.ст. 50, 51, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захистгромадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року, ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції від 04.06.1997 року, ст.ст. 28, 87 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, ст. 63 Закону України"Про Державний бюджет України на 2005 рiк"вiд 23.12.2004 року, ст.. 65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рiк" вiд 20.12.2005 року, ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року, ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деякихзаконодавчих актів України» від 26.12.2007 року, Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 р. від 22.05.2008 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року, Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року, ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 30.04.2010 року, ст. 267 ЦК України, ст.ст.1, 4, 8, 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум за період з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 02 березня 2009 року.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду ІІІ групи у таких розмірах: основна пенсія в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія, за шкоду заподіяну здоровю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21 червня 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійськиий районний протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ