АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 24 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 житлового підприємства № 5 м. Кривого Рогу ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 житлового підприємства № 5 м. Кривого Рогу до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу по квартирній платі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року Комунальне житлове підприємство № 5 м. Кривого Рогу (надалі КЖП № 5) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу по квартирній платі та комунальних послугам, посилаючись на те, що відповідачі, які є наймачами квартири АДРЕСА_1, своєчасно та в повному обсязі не сплачують комунальні послуги та квартплату, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.08.2009 року в сумі 773,73 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2010 року задоволено позов КЖП № 5. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг за комунальні послуги в сумі 773,73 грн. на користь КЖП № 5, а також на користь держави 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано, що здійснюючи переплату комунальних послуг та квартплати за 2003-2007 роки, вони не визнали боргів за минулі роки, й всі переплати зараховувалися позивачем в межах поточного року, не вірно перераховано розмір заборгованості з урахуванням фактично сплачених коштів в сумі 115 грн.; судом невірно застосовано норми ЦК 2003 року до правовідносин, що виникли до введення його в дію.

КЖП № 5 заперечує проти доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є наймачами квартири АДРЕСА_1 й споживачами житлово-комунальних послуг, які надає їм КЖП № 5, на балансі якого перебував будинок.

З 01.01.2000 року по 01.08.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не в повному обсязі сплачували комунальні послуги та вносили квартирну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 773,73 грн.

Задовольняючи позовні вимоги КЖП № 5, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 67, 68 ЖК України та виходив з факту утворення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг та обовязку відповідачів сплатити її солідарно, а також з того, що внаслідок дій відповідачів перебіг позовної давності перервано.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами оспорюється право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті комунальних послуг та внесення квартирної плати з підстав пропущення ним строку позовної давності.

Діючим цивільним законодавством встановлюється загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналогічним чином ці питання були врегульовані нормами ст.ст. 71, 79, 80 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачем ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, відповідачами, починаючи з вересня 2003 по 2008 рік, періодично сплачувалися комунально-житлові послуги в розмірах, що перевищують суми нарахувань за поточний період.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи оплату комунально-житлових послуг за конкретні місяці в сумі, що перевищує нараховану, відповідачі фактично здійснювали погашення фактично існуючої заборгованості, що не заперечувалося ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_5, які надавали пояснення при розгляді справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідачами вчинено дії, які свідчать про визнання ними боргу, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності перервано.

У звязку з викладеним, доводи апеляційної скарги відповідачів щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності суперечать діючому законодавству та спростовуються матеріалами справи.

Також погоджується колегія суддів з застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин правил Цивільного кодексу України в редакції 2003 року про позовну давність, оскільки останні застосовуються до позовів строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року). Оскільки позовна давність не сплила до 01.01.2004 року, то доводи відповідачів стосовно невірного застосування судом норм ЦК 2003 року безпідставні.

Разом з тим, визнаючи право позивача на стягнення заборгованості за комунальні послуги та квартирну плату з відповідачів в період з 01.01.2000 року по 01.08.2009 року та наводячи її розрахунок, суд першої інстанції не врахував, що відповідачами, починаючи з лютого 2001 року по березень 2003 року фактично було здійснено оплату за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 115 грн., що підтверджується квитанціями про сплату, наявними в матеріалах справи (а.с. 46-63).

В суді апеляційної інстанції представником позивача не заперечувався факт здійснення такої оплати й підтверджено, що при розрахунку заборгованості цього позивачем враховано не було.

За таких обставин, колегія суддів, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої солідарно заборгованості за комунальні послуги та квартирну плату з відповідачів на користь позивача з 773,73 грн. до 658,73 грн. (773,73 грн. 115 грн. = 658,73 грн.).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону й підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2010 року змінити, зменшити розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 житлового підприємства № 5 м. Кривого Рогу заборгованість по квартплаті та комунальним послугам з 773,73 грн. до 658,73 грн. (шістсот пятдесяти восьми грн. сімдесяти трьох коп.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач: ОСОБА_6