Миронівський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року Миронівський районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді Пархоменко В.М.

при секретарі- Овчаренко В.С.

за участю представника позивача- Пономаренко Г.О

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,Сектора громадянства,іміграції,реєстрації фізичних осіб Миронівського РВ ГУ МВС України в Київськійобласті, третя особа: Миронівська районна державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування

встановив:

У липні 2009року позивач звернувся до суду з названим позовом.Свої вимоги обгурнтував тим,що його дядько ОСОБА_4М за життя,будучи інвалідом 1 групи по зору, уклав договір з відповідачкою на надання послуг по догляду за ним. Через кілька місяців після цього він став скаржитись на неналежне обслуговування його відповідачкою. Приїхавши до Миронівки,він виявив,що відповідачка уклала з дядьком угоду довічного утримання,згідно якої житловий будинок з господарськими спорудами перейшов у власність відповідачки,у звязку з чим правовстановлюючі документи без його відома були переоформлені на неї.

Відповідачка обманним шляхом,використовуючи його незрячість і стан здоровя уклала зовсім іншу угоду,ніж ту,яку мав намір укласти з нею ОСОБА_4 ,а саме: на надання послуг,за які він мав сплачувати щомісячно 100грн.,а не довічне утримання.Воля ОСОБА_4М не була направлена на укладення договору довічного утримання і вона сформована у нотаріуса відповідачем неналежним чином,обманним шляхом,з використанням його стану здоровя,віку і незрячості. Вказана угода його дядька і відповідачки призвела до порушення його майнових прав як єдиного спадкоємця. Виявивши обман,відповідачці було запропоновано добровільно розірвати угоду,виписатись з будинку,але вона відмовилась.Від її послуг ОСОБА_4М відмовився і навіть подавав до суду заяву про розірвання договору довічного утримання,але його позов не був розглянутий до його смерті. 14.05.2009 року у дядька стався інсульт,але відповідачка приховала цей факт від них,а 28.05.2009 року він помер. Ще до смерті дядька відповідачка прописалась у будинку.

Крім того,під час оформлення договору нотаріус не дотримався вимог ст.207 ЦК України ,яка вимагає,якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичними вадами не може підписатися власноручно,за її дорученням текст підписує інша особа.

Оскільки,укладена ОСОБА_4М та відповідачкою угода мала інший предмет і ці обставини є значними, тому відповідно до ст.ст.229,230ч1 ЦК України такий правочин є недійсним.Крім того,угода укладена з порушенням інструкції про нотаріат,а тому є недійсною.

Не погоджуючись з позовом, у серпні 2009року відповідачка ОСОБА_3Ф подала до суду зустрічний позов про усунення ОСОБА_2О від права на спадкування,посилаючись на те,що до укладення договору довічного утримання з ОСОБА_4М вона майже рік доглядала за ним,після укладення договору продовжувала утримуватм останнього,ніяких скарг з його боку не було. Позивач ОСОБА_2О знав,що його дядько є інвалідом 1 групи по зору,йому потрібна постійна допомога,але ухилявся від надання такої допомоги. За період її догляду за покійним ОСОБА_4М позивач приїздив до нього кілька разів на кілька хвилин. Коли 14.05.2009року у покійного стався інсульт вона,віднайшовши телефон матері позивача,зателефонувала і повідомила їх про стан здоровя дядька,але ОСОБА_2О приїхав лише на похорони. Оскільки за життя свого дядька ОСОБА_2О ухилявся від надання йому допомоги,просить усунути ОСОБА_2О від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2О позовні вимоги підтримав,посилаючись на обставини,викладені в позовній заяві,просить визнати недійсним правочин,укладений між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3, укладений 17.07.2006 року у Миронівській районній державній нотаріальній конторі, визнати недійсною реєстрацію відповідачки по вул.Гагаріна 66 в м.Миронівці,а також покласти на відповідачку судові витрати по справі,зустрічний позов не визнав.

Представник відповідача сектора громадянства,іміграції,реєстрації фізичних осіб Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області у судове засідання не зявився,подав до суду заяву,в якій просить справу розглянути за його відстуності.

Представник третьої особи Миронівської райдержнотконтори у судове засідання не з»явився,подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи,на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_3Ф позов не визнала,зустрічний позов підтримала, пояснила,що у липні 2006року між нею та ОСОБА_4М був укладений договір довічного утримання,згіно якого вона зобовязувалась довічно утримувати ОСОБА_4М,забезпечувати його харчуванням,одягом,доглядом,необхідною допомогою та зберегти в його безоплатному довічному користуванні весь житловий будинок. При укладенні вказаного договору була присутня мати позивача ОСОБА_5О,у звязку з чим вважає твердження позивача про те,що вона уклала договір обманним шляхом,безпідставними. Вона належним чином виконувала передбачені договором обовязки по догляду за ОСОБА_4, від її послуг останній ніколи не відмовлявся. Позивач не надав жодного доказу в підтвердження тих обставин,на які він посилається як на підству своїх вимог.

Заслухавши пояснення сторін,свідків,вивчивши письмові матеріали справи,суд прийшов до висновку,що позови задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав і обов»язків.

Для дійсності правочинів відповідно до ст.203 ЦК України необхідно,щоб : зміст правочину не суперечив цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства,а також моральним засадам суспільства; особа,яка вчиняє правочин,мала необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі;правочин вчинявся у формі,встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним; правочин,що вчиняється батьками(усиновлювачами)не суперечив правам і інтресам їхніх малолітніх,неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.ст.744,745 ЦК У країни за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок,квартиру або їх частину,інше нерухоме майно або рухоме майно,яке має значну цінність,взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом,договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню,а договір довічного утримання (догляду),за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно,підлягає державній реєстрації.

Згідно ст.ст334,748 ЦК України набувач стає власником майна,переданого йому за договором довічного утримання (догляду) з моменту передання майна,а якщо договір підлягає державній реєстрації,то з моменту такої реєстрації.

За ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1)на вимогу відчужувача або третьої особи,на користь якої він був уклажений,у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків,незалежно від його вини;

2)на вимогу набувача;

Судом встановлено, що 17.07.2006року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання,за яким ОСОБА_4М передав ,а ОСОБА_3Ф прийняла у власність житловий будинок з відповідними йому надвірними будівлями та спорудами,що знаходяться по вул.Гагаріна №66 в м.Миронівка; ОСОБА_3Ф зобовязується довічно повністю утримувати ОСОБА_4,забезпечувати його харчуванням,одягом,доглядом,необхідною допомогою і зберегти в його безплатному довічному користуванні весь житловий будинок.

Згідно п.9 вказаного договору право власності на названий житловий будинок у набувача виникає з моменту державної реєстрації цього договору у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Укладений договір довічного утримання між ОСОБА_4М та ОСОБА_3Ф нотаріально посвідчений та зареєстрований в Білоцерківському МБТІ.

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні договору довічного утримання (а.с.5) , укладаючи та підписуючи цей договір сторони дійшли згоди щодо зобов»язань кожного.

28 травня 2009року ОСОБА_4М помер,що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.9)

Відповідно до ч.2 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Позивач просить визнати договір довічного утримання між ОСОБА_4М та ОСОБА_3Ф недійсним з підстав вчинення його під впливом обману,а саме: воля покійного була узгоджена з ним і полягала в тому,що мався бути укладений не договір довічного утримання, а договір про надання послуг.Договір укладався обманним шляхом з використанням стану здоровя відчужувача,який був незрячим. Цей обман порушує його майнові права,оскільки він є єдиним спадкоємцем після смерті дядька.

За ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів,які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те,що друга сторона,якби вона володіла цією інформацією не вступила би у правовідносини,невигідні для неї. Обман також має місце,якщо сторона заперечує наявність обставин,які можуть перешкодити вчиненню правочину,або якщо вона замовчує їх існування.

Підстави для визнання договору недійсним повинні виникнути на час його укладення.

Відповідно до ст.44 Закону України Про нотаріат нотаріус зобовязаний встановитии дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину,який він посвідчує,а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення,умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом,якщо кожна із сторін однаково розуміє значення,умови правочину та його правові наслідки,про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6,яка на момент укладення договору працювала державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори і посвідчила оспорюваний догові,р підтвердила,що ОСОБА_4М мав намір укласти договір довічного утримання з відповідачкою,вона йому розяснила наслідки укладення такого договору.Коли зясувалось,що відчужувач був з вадами зору,вона згідно вимог діючої на той час інструкції зачитала йому вголос зміст договору,після чого він сам його підписав.Першого разу з відчужуваечм була і представник позивача,яка сказала,що вони знайшли дядькові жінку,яка його буде доглядати,другого разу коли вже був підготовлений проект договору відчужувач прийшов з відповідачкою.

Що стосується показів свідків щодо належного чи неналежного догляду відповідачкою за покійним,то вони мають значення для розгляду спору щодо неналежного виконання зобовязання за договором,яке може бути підставою для розірвання договору,а не визнання правочину недійсним і лише в тих випадках,коли із такою заявою звернувся до суду відчужувач.Наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання,оскільки це суперечить одне одному.

При укладенні договору дотримані всі вимоги щодо форми правочину: він укладений з дотриманням вимог ст.ст.205,209,210 ЦК України: у письмовій формі,нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Виходячи зі змісту ст.215ч3 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути предявлена тільки особами,зазначеними в нормах ЦК України і інших законодавчих актах,що встановлюють оспорюваність правочинів- а саме,одна із сторін,або заінтересована особа,інтереси якої зачіпаються,тобто вже були порушені на момент звернення до суду.

У звязку з цим,саме позивач ,який вважає ,що його права були порушені, повинен довести,що ОСОБА_4М діяв під впливом обману,повинен довести наявність умислу зі сторони відповідачки на обман,істотність значення обставин,щодо яких відчужувача введено в оману і сам факт обману.

Суд вважає,що позивач та її представник на порушення їх обов»язку,передбаченого ст.10 ЦПК України щодо доведення підстави позову,не довели ту обставину,що договір був укладений шляхом введення ОСОБА_4М в оману.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності,суд прийшов до висновку,що підстави,передбачені ст.230 ЦК України для визнання правочину недійсним не встановлені,а тому позов ОСОБА_2О не підлягає задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_3Ф про усунення від права на спадкування також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом,якщо буде встановлено,що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцю,який через похилий вік,тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи,неспроможність її своїми силами через похилий вік,тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя,у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду,допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві,який потребує допомоги,полягає в умисних діях чи бездіяльності особи,спрямованих на ухилення від обовязку забезпечити підтримку та допоомгу спадкодавцю,тобто ухилення повязане з винною поведінкою особи,яка усвідомлювала свій обовязок,мала можливість його виконувати,але не вчиняла необхідних дій.

Проте вимогу про усунення від права на спадкування може бути предявлена особою,для якої таке усунення породжує повязані зі спадкуванням права та обовязки

Аналізуючи зібрані у справах докази в їх сукупності,суд прийшов до висновку,що вимоги ОСОБА_3Ф не грунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст.202,203,215,230,334,744,745,748,755 ЦК України,

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,Сектора громадянства,іміграції,реєстрації фізичних осіб Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області, третя особа: Миронівська районна державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним,визнання реєстрації недійсною залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко