Кагарлицький районний суд Київської області
Справа№2- 83/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2010 року м. Кагарлик

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Хміль Л.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов»язкової частки у спадщині, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2009 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов»язкової частки у спадщині, в якій позивач просить суд винести рішення, яким зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_3 до 1/20.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та обґрунтував свої позовні вимоги наступним.

25 лютого 2009 року померла його мати, - ОСОБА_4, що заповідала все майно йому та його сину ОСОБА_5 в рівних частинах кожному. Заповіт від 17.12.2005 року.

Його братом, відповідачем по даній справі, - ОСОБА_2 подано до нотаріуса заяву про спадкування обов'язкової частини у спадщині, оскільки він є непрацездатним сином спадкодавця.

Згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України обов'язкова частка відповідача, - його брата ОСОБА_2 складає 1/4 спадкового майна.

Разом з тим, з слів позивача, відповідач не опікувався матір'ю, був байдужим до її потреб, не надавав їй матеріальної допомоги.

Зважаючи на ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, він разом з сім'єю був вимушений взимку в 2005 році за власний кошт знімати квартиру для матері, у зв»'звязку з неможливістю забезпечити опалення її будинку (на той час в селі ще не було газопостачання). Забрати матір до себе позивач не мав змоги, оскільки на той час разом з сім'єю не мав власної квартири та проживав у знайомих.

Відповідач в цей час мав окрему квартиру, однак забрати матір відмовився.

Крім того, він оплачував послуги сусідів, що доглядали за матір'ю, купувати ліки, оплачувати послуги лікаря.

З слів позивача, він разом з сім'єю останні роки приїжджав до матері кожного тижня, за його кошт було проведено газопостачання, телефон, відремонтовано будинок, постійно надавалась матеріальна допомога.

Позивач вважає, що його брат мав можливість, але свідомо ухилявся від надання матері будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Внаслідок такої поведінки його брата мати зазнавала тяжких душевних страждань, постійно покладаючи надію, що відповідач змінить своє ставлення до неї.

Зі слів позивача усі витрати на поховання матері поніс він та його сім'я. Крім того, не зважаючи на те, що відповідач є непрацездатною особою, він не перебуває у скрутному матеріальному становищі та не потребує матеріальної допомоги.

Позивач вважає, що наведені в позовній заяві обставини повністю обґрунтовують його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, та пояснив суду, що 25.02.2009 року померла його разом з позивачем ОСОБА_1 матір -ОСОБА_4.

На випадок своєї смерті його матір склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, з невідомих йому причин, заповіла позивачу ОСОБА_1 та його сину ОСОБА_5 в рівних частинах.

Не дивлячись на наведені вище обставини, він звернувся до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки він є непрацездатною особою та відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного Кодексу України має право на обов'язкову частку в спадщині як непрацездатний син померлої ОСОБА_4.

Проте, його брат та позивач по справі ОСОБА_1 не погоджується з таким станом речей, в зв'язку з чим, як на підтвердження своїх позовних вимог, посилається на те, що він нібито не опікувався своєю матір'ю, був байдужим до її потреб, не надавав їй матеріальної допомоги.

Окрім того позивач в своєму позові пояснив, що в 2005 році він змушений був винаймати квартиру для проживання матері, оскільки не міг забезпечити опалення її будинку. Проте цей факт, як і наведені позивачем інші факти, не відповідають дійсності, оскільки матір постійно проживала в своєму будинку, а він в свою чергу постачав до матері все необхідне, включаючи матеріали для опалення, надавав матеріальну допомогу та інше.

Також позивач пояснює, що він нібито оплачував послуги сусідів, що доглядали за матір'ю, купував ліки, оплачував послуги лікаря та інше. Проте дані факти абсолютно не відповідають дійсності.

Разом з тим, позивач на підтвердження наведених ним обставин не надає жодного доказу, а відтак, на моє переконання, жодним чином не підтверджує наведені ним факти.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. Покійну матір сторін вони постійно забирали на зиму до себе в м. Українка на квартиру. Возили по лікарнях, підвели до її будинку в селі газ та телефон, один раз на тиждень купували на безері продукти харчування, наймала потім людину, яка б годувала матір сторін по справі, так як остання з 2005 року потребувала стороннього догляду, в зв»язку з хворобою цукровий діабет.

Похорони організував позивач ОСОБА_1, в той же час відповідач ОСОБА_2 не надавав ніяких коштів на утримання матері.

Свідок в судовому засіданні пояснила суду, що позивач постійно здійснював догляд за матір»ю, допомагав їй по господарству. Відповідач ОСОБА_2 участі в утриманні матері не брав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою покійної матері позивача. Матір доглядав позивач ОСОБА_1, який на зимовий час забирав матір в м. Українка.

На прохання позивача в будні дні доглядала за його матір»ю, отримувала на поштовому відділенні пенсію для покійної матері сторін по справі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що є співмешканкою відповідача по справі, - ОСОБА_2 Проживають спільно близько 17 років. В догляді матері відповідач приймав посильну участь, привозили продукти харчування, ліки, ложили на лікування в лікарню.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив суду, що знає відповідача з дитинства, так як виросли в одному селі. Відповідач ОСОБА_2 приїздив до матері, приймав посильну допомогу в її утриманні.

Свідок ОСОБА_9 показав, що відповідач ОСОБА_2 приїздив в село до покійної матері майже кожні вихідні. Що стосується участі відповідача у утриманні його покійної матері, він нічого сказати не може.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що проживає навпроти будинку, в якому проживала покійна ОСОБА_4.

Він бачив, що ОСОБА_3 періодично провідував свою покійну матір. Що до матеріального утримання, тог по даному факту нічого сказати не може.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступними доказами.

Як встановлено судом в судовому засіданні, 25 лютого 2009 року померла мати сторін по справі, - ОСОБА_4. Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 ОК № 148501, виданого 20 березня 2009 року виконкомом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

За життя ОСОБА_4 заповіла все майно позивачу по справі ОСОБА_11 та сину останнього, - ОСОБА_5 в рівних частинах кожному.

Даний факт підтверджується заповітом, який було укладено 17.12.2005 року, в с. Стайки Кагарлицького району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 184., та копія якого була досліджена в судовому засіданні та знаходиться в матеріалах справи.

На думку суду, відповідач ОСОБА_3 правомірно звернувся до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки він є непрацездатною особою та відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного Кодексу України має право на обов'язкову частку в спадщині як непрацездатний син померлої ОСОБА_4, так як згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова ( вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом. Відповідно, відповідач ОСОБА_3 є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, - померлої ОСОБА_4.

Крім того, слід зазначити, що згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про спадкування" якщо той із спадкоємців, хто має право на обов»язкову частку та не проживав із спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, відповідно, суд вважає відповідача ОСОБА_3 як таким, хто прийняв обов»язкову частку в спадщині, яка відкрилася після смерті його матері, - ОСОБА_4.

Факт того, що відповідач ОСОБА_3 є непрацездатним, підтверджується пенсійним посвідченням серії АГ № 980281, з якого видно, що ОСОБА_3 пішов на пенсію по інвалідності та є інвалідом 2 гої групи, а також випискою з медичної картки хворого, - відповідача ОСОБА_3, з якої видно, що він є інвалідом 2 гої групи та знаходиться під наглядом. Стоїть на «Д» обліку з приводу виразки 12 П кишки, анемічна хвороба з гіпертонією.

Що ж стосується позовних вимог позивача щодо зменшення розміру обов»язкової частки у спадщині, то дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України та п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про спадкування", суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Крім того, в даному випадку суд застосовує положення ст. 202 СК України, де, зокрема, зазначено, що повнолітні дочка, син зобов»язувати утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дійсно, покійна ОСОБА_4 була непрацездатною, про те, чи вона потребувала матеріальної допомоги, в судовому засіданні не встановлено, так як відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Що ж стосується твердження позивача ОСОБА_1, що він надавав матеріальну допомогу покійній шляхом проведення газопостачання та телефонного зв»язку до будинку покійної, то до такого твердження суд відноситься критично, так як згідно договорів на виконання вищевказаних робіт в графі «замовник» зазначено покійну ОСОБА_4, крім того, квитанції на оплату вищевказаних послуг були оплачені покійною.

Критичне ставлення суду до вищевказаних обставин позивача зумовлене, окрім ч.1 ст. 60 СК України, ще й ч. 2 ст. 59 ЦПК України, де зазначено, що обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тобто, суд вважає, що позивачу необхідно було подати до суду документи і вигляді тих же самих договорів на виконання робіт та квитанцій на їх оплату, які б прямо доводили той факт, що саме позивачем було укладено договори та саме ним сплачено кошти за виконані роботи по газифікації та проведення телефонного зв»язку в будинок покійної матері позивача.

Що ж стосується факту відносин між покійною ОСОБА_4 та відповідачем по справі, - ОСОБА_1, то в судовому засіданні встановлено, що відповідач надавав посильну матеріальну допомогу матері.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, розмір пенсії позивача за 2009 рік становив близько 1700 грн., розмір пенсії відповідача становив за 2009 рік близько 700 грн., розмір пенсії покійної матері позивача та відповідача по справі становив близько 600 грн.

Що ж стосується письмових пояснень свідків, які надав позивач до матеріалів справи, то до таких показів суд також відноситься критично, так як на думку суду такі пояснення мали б доказову силу лише в тому випадку, коли свідків було б попереджено при кримінальну відповідальність та приведено їх до присяги, а саме лише засвідчення секретарем сільської ради підписів свідків не надає даним свідченням доказової сили.

Аналізуючи вищевикладені факти, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_12 не міг надавати матері допомогу більшу, ніж він надавав, так як він сам є непрацездатний, фактично його пенсія має однаковий розмір з розміром пенсії покійної, за дану пенсію йому необхідно сплачувати комінальні послуги, харчуватися, купувати ліки, а тому суд вважає що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов»язкової частки у спадщині слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 202 СК України, ст. 1241 ЦК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов»язкової частки у спадщині, - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до Кагарлицького районного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Закаблук