АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чічіля В.А.,

суддів: Пікуля В.П., Мартєва С.Ю.,

при секретарі: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 червня 2010 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи: ВАТ «Полтаваобленерго», Головне управління державного казначейства України в Полтавській області

про стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесених незаконними діями,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2009 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ, посилаючись на те, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі стягнув з ВАТ «Полтаваобленерго» грошові кошти визначені рішенням Новосанжарського районного суду. Вважає, що завданими діями йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Просив стягнути 1000 грн. моральної та 635 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 червня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в розмірі 51 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, в яких посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить додаткове рішення скасувати, а рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 23 вересня 2005 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 9 грудня 2004 року про стягнення матеріальної шкоди з ВАТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_3 в сумі 7947 грн. 50 коп.

2 березня 2006 року Ленінським ВДВС на підставі ухвали Новосанжарського суду Полтавської області у звязку зі смертю ОСОБА_3 замінено сторону стягувача на ОСОБА_2 у вказаному виконавчому провадженні.

2 березня 2006 року виконавче провадження заступником начальника ДВС у Ленінському районі м. Полтави зупинено, до закінчення терміну дії погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2006 року постанова від 02 березня 2006 року про зупинення виконавчого провадження скасована.

Згідно довідки наданої ВАТ «Державний ощадний банк України» від 22 грудня 2006 року на особистий рахунок ОСОБА_2 зараховані кошти в сумі 6845 грн. 18 коп. 9 вересня 2006 року та 1022 грн. 85 коп. 3 жовтня 2006 року, які перераховані ВАТ «Полтаваобленерго».

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано та не надано переконливих доказів щодо заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди при виконанні рішення суду.

Саме по собі скасування судом постанови про зупинення виконавчого провадження, на що посилається позивач, як на незаконність дій відповідача, не може бути підставою для відшкодування шкоди, при відсутності доказів заподіяння цією постановою матеріальної та моральної шкоди, причинного звязку між винесеною постановою та заподіяною шкодою.

За вказаних обставин, підстави для скасування чи зміни рішення суду у цій частині відсутні.

Що стосується додаткового рішення, колегія суддів приходить до висновку що воно підлягає скасуванню із ухваленням нового з наступних підстав.

Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з заявлених позивачем вимог, позивач просив стягнути на свою користь майнову та моральну шкоду, а тому при подачі позову мав сплатити судовий збір: 51 грн. в частині майнових вимог і 8 грн. 50 коп. в частині відшкодування моральної шкоди, а всього судового збору 59 грн. 50 коп., та 30 грн. витрат з ІТЗ розгляду справи, відповідно до розміру ставки, яка була встановлена Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженої постановою КМУ № 1258 від 21 грудня 2005 року.

При подачі позовної заяви ОСОБА_2 сплатив 30 грн. за ІТЗ розгляду справи та 51 грн. судового збору, що підтверджується листом філії Октябрського відділення № 43 ВАТ «Державний ощадний банк».

Отже, позивачем не доплачено при подачі позовної заяви 8 грн. 50 коп. судового збору, які слід із нього стягнути на користь держави.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь держави державного мита в розмірі 51 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ, ухвалено без повного зясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового.

При розподілі судових витрат, повязаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь держави не сплачені при подачі апеляційної скарги на рішення суду: витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та судовий збір 29 грн. 75 коп. (25,50 в частині вимог майнового характеру та 4, 25 в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Оскільки оскарження додаткового рішення винесеного щодо розподілу судових витрат не повязано з розглядом справи по суті, то при подачі апеляційної скарги на додаткове рішення позивач не повинен був сплачувати судовий збір та витрати на ІТЗ, а тому підстави стягнення із сторін витрат в частині оскарження додаткового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 червня 2010 року відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 червня 2010 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати не сплачені при подачі апеляційної скарги: на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та судовий збір 29 грн. 75 коп.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2010 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2010 року скасувати, та ухвалити в частині розподілу судових витрат нове, яким стягнути із ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. судового збору не сплаченого при подачі позовної заяви.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді: