Справа №22-ц-4580/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Попруги С.В.

суддів - Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Сумської міської ради, треті особи: Третя Сумська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив «Сахарник», про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 09 січня 1981 року ОСОБА_3 склала на його імя заповіт, яким заповіла йому належний їй грошовий пай у житловому кооперативі «Сахарник». Після смерті ОСОБА_4 06 червня 2008 року відкрилася спадщина, в тому числі і на належну їй квартиру №82 у буд.14 по вуд.Римського-Корсакова в м.Сумах, за яку вона за життя повністю сплатила пайовий внесок у ЖБК «Сахарник».

У звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на це жиле приміщення нотаріус відмовив йому видати свідоцтво про право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

За наявності таких обставин позивач звернувся в суд і просив визнати за ним право приватної власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 10 вересня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Зазначене рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В обгрунтування апеляційної скарги він посилається на неповноту зясування істотних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про задоволення його позову.

Зокрема, зазначає, що судом не враховано, що ніякого пайового внеску па даний час не існує і оскільки спадкодавепь повністю внесла пайовий внесок, то до складу спадщини входить, відповідно, викуплена квартира. Також він послався на те, що ЖБК не заперечує проти передачі йому спірної квартири як спадкоємцю за заповітом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 і його представника адвоката ОСОБА_5, які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, місцевий суд керувався ст.1236 ЦК України та виходив з того, що померла ОСОБА_6 за життя набула права приватної власності на спірну квартиру, повністю сплативши пайовий внесок, проте, жодних розпоряджень щодо цієї квартири вона не зробила.

Зважаючи на те, що спадкодавець заповіла позивачу тільки пайовий внесок у ЖБК «Сахарник», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення його вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити спадкоємства одного або всіх спадкоємців за законом.

Згідно зіст.1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 09 січня 1981 року склала заповіт на імя ОСОБА_2, за яким заповіла останньому належний їй грошовий пай у житловому кооперативі «Сахарник» (а.с.5).

Згідно з довідкою голови ЖБК «Сахарник», станом на серпень 2008 року ОСОБА_6 була членом житлового кооперативу і у 1986 році повністю сплатила вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка їй належить (а.с.8).

06 червня 2008 року ОСОБА_6 померла (а.с.6).

У відповідності з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, що підлягають поверненню, а не квартира. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається квартира.

На момент відкриття спадщини спадкодавець фактично набула право власності на квартиру, що випливає з вимог ст.15 Закону УРСР «Про власність», який діяв після викупу померлою квартири, та ч.3 ст.384 ЦК України проте у встановленому законом порядку своє право не оформила. Жодних інших розпоряджень, крім заповіту на імя позивача, ні щодо грошових внесків, ні в подальшому щодо кооперативної квартири ОСОБА_6 не вчинила, тому немає підстав вважати, що воля останньої не була спрямована на перехід права власності на належну їй квартиру до позивача.

ОСОБА_2 вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.20).

У звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10 вересня 2010 року в

даній справі.

Задовольнити позов ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 06 червня 2008 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді