Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого -Сташківа Б.І.

Суддів - Демковича Ю.Й., Дикун СІ.

при секретарі - Николишин О.М.

з участю сторін -представника позивача-

ОСОБА_1; відповідачки ОСОБА_2 та

її представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зняття з реєстрації місця проживання,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зняття з реєстрації місця проживання. Позивач зазначив, що в червні 2009 року за його згодою було здійснено реєстрацію місця проживання його внучки, відповідачки по справі ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в М.Тернополі. Апелянт посилається на те, що між ним і відповідачкою в усній формі було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_2 брала на себе зобов'язання піклуватися про нього, оскільки він є інвалідом 1-групи і потребує стороннього догляду. Однак, відповідачка відмовилася від догляду за ним, перейшла проживати на інше жиле приміщення в зв'язку з чим просив суд висилети її з квартири та зняти з реєстрації місця проживання, оскільки він несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.

Рішенням Тернопільського районного суду від 24 лютого 2010 року в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи - відділу ГІРФО УМВСУ В Тернопільській області про виселення з квартири та зняття із

реєстрації місця проживання відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовільнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, те що суд , не врахував, що відповідачка у спірній квартирі не проживає, не бере участі в оплаті комунальних послуг, чим порушує його право на користування майном.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із слідуючих підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 вселилася у квартиру, власником якого є позивач, в установленому законом порядку, за згодою його власника і позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження своїх вимог про виселення відповідачів з підстав передбачених ст. 109 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ст.319,ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст.ст. 156,157 ЖК України

Відповідно до ч.І ст 156 ЖК з урахуванням положень ч.І ст.405 ЦК, ч.2 ст.9 ЖК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку(квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Право вимагати в судовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.ст. 109,1 57 ЖК України , але за наявності обставин установлених законом. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, або проживають у будинку, що загрожують обвалом., а також за наявності обставин, передбачених ч.І ст. 116 ЖК України.

Однак зазначених обставин судом не встановлено, а напроти із пояснень самого позивача та із матеріалів справи вбачається, що відповідачка вселилася у квартиру №27 житлового будинку №53 по вул.Руській М.Тернополя за згодою

власника 13 червня 2009 року, що підтверджується і довідкою СП РФО ТМВ УМВС України в Тернопільській області виданою 17 листопада 2009 року за №137(а.с.15).

Посилання апелянта на те, що відповідачка при вселенні в квартиру брала на себе зобов'язання здійснювати за ним догляд судом першої інстанції правомірно не взято до уваги, оскільки такого договору довічного утримання між ними не було укладено.

Крім цього, судом встановлено, що позивач сам чинить відповідачці перешкоди у користуванні спірною квартирою, не пускаючи її в квартиру, в зв'язку з чим вона тимчасово проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 М.Тернополя, а тому не може проводити оплату за комунальні послуги.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308,313-315,317,329 ЦПК України, колегія суддів судової палати апеляційного суду Тернопільської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_5