Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2010р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів: Бойчука І.В., Соколовського В.М.

секретаря Кіндрата В.П.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника

Остап»юк Н.О., позивачки ОСОБА_2

та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2010 року.

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом обґрунтувавши його тим, що відповідно до письмової розписки 14 лютого позичила ОСОБА_1 1200 доларів США із сплатою 5 відсотків щомісячно які вона зобов'язувалась повернути до 14 липня 2006 року.

У зв'язку з неповерненням коштів в добровільному порядку просила стягнути 9612 гривень позики в перерахунку на національну валюту та 24510,60 гривень 5 відсотків щомісячних від суми позики , 7451 гривень індексу інфляції. 1046,80 гривень 3 відсотків річних за просрочення грошового зобов'язання, 1000 гривень спричиненої моральної шкоди, 200 гривень витрат на правову допомогу та понесені судові витрати.

_______________________________________________________________________________Справа № 22-ц- 6214/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Томин О.О.

Категорія 19 Доповідач Матківський Р.Й.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 збільшила заявлені вимоги і просила стягнути також інфляційні збитки, 3 проценти річних за затримку грошового зобов'язання та 1000 гривень моральної шкоди.

ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 14. 02. 2006 року обґрунтувала тим, що позичені кошти у ОСОБА_2 в 2003 році повертала частинами, а остаточну суму боргу та відсотки повернула їй вранці 14. 02. 2006 року в присутності свідка. Про позику 14.02. 2006 року 1200 доларів США розписку написала під тиском ОСОБА_2, і тільки вдома зрозуміла , що текст розписки написала неправильно, фактично грошей не позичала, тому просила визнати недійсним договір позики за його безгрошовістю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_1 34.122,60 гривень боргу та нарахованих відсотків, 200 гривень за надання правової допомоги та понесені судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить його скасувати, та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволити її зустрічний позов.

Апелянт в скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив та застосував законодавство що регулює спірні відносини, його висновки не відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Суд не врахував, її пояснення , що суму позики разом із відсотками повернула ОСОБА_2 14. 02. 2006 року і до 2010 року вона до неї вимог про повернення боргу не ставила.

Суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка, яка була очевидцем повернення, а не отримання позики. Позивачка як фізична особа не вправі була надавати кошти під проценти, тому їх стягнення також є неправомірним.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, позивачку та її представника, які вимоги скарги не визнали, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Судом встановлено, що позивачка надала суду розписку від 14.02.2006 року з якої випливає, що ОСОБА_1 взяла у борг у ОСОБА_2 1200 доларів США на п'ять місяців із зобов'язанням вчасно повернути вказану суму із сплатою 5 відсотків щомісячно.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідачка видала позивачці розписку про позичені гроші, яка ОСОБА_1 до часу звернення в суд ОСОБА_2 не оспорювалася. Така форма надана договору за бажанням сторін.

Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір процентів встановлено сторонами, тому суд правильно стягнув їх розмір за період користування предметом позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції стягуючи суму позики правильно не взяв до уваги доводи відповідачки, що гроші за договором позики від 14 лютого 2006 року повернуті та він повинен бути визнаний безгрошовим.

Суму боргу відповідачка одержала згідно письмової розписки, тому суд першої інстанції правильно не взяв до уваги пояснення свідків, а інших доказів про безгрошовість позики суду не надано.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4