Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Фединяка В.Д., Ясеновенко Л.В.

секретаря Балагури М.О.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення грошової винагороди при звільнення у звязку з виходом на пенсію, з апеляційною скаргою начальника виробничої філії Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль» на рішення Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідач в порушення вимог колективного договору, при звільненні у звязку з її виходом на пенсію не виплатив як грошову винагороду в розмірі 10 тарифних ставок за безперервний стаж роботи понад 38 років, тому просила стягнути з ДПЗД «Укрінтеренерго» в її користь 75 710 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2010 року позов задоволено. На дане рішення начальник виробничої філії ДПЗД «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її вимог у повному обсязі.

Апелянт в скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, судом не враховано факту виплати допомоги позивачці в сумі 15 142 грн. Вважає, що рішення суду ухвалено без здійснення комплексного аналізу нормативних актів. Крім того, апелянт зазначає, що звільнивши позивача з виплатою матеріальної допомоги в розмірі двох посадових окладів ДПЗД «Укрінтеренерго» реалізувало соціальні гарантії звільненого працівника в значно більших розмірах, ніж заплановано кошторисом витрат на оплату праці, тобто в межах наявних фінансових можливостей враховуючи розмір наявних збитків та простій теплоелектроцентралі.

_______________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-5932/2010 р. Головуюча у 1 інстанції Федик Л.І.

Категорія 51 Суддя-доповідач ОСОБА_3

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивачку, яка вимоги апеляційної скарги не визнала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги колективного договору при звільненні позивачки у звязку з виходом на пенсію, виплативши їй тільки компенсацію за невикористану відпустку та грошову винагороду при виповненні 55 років в залежності від стажу роботи в розмірі двох посадових окладів, хоча був зобовязаний виплатити крім цього ще 10 тарифних ставок винагороди за безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі.

Відповідно до ст. 91 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, соціально-побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст. ст. 13, 18 КЗпП України).

Згідно зі ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Пунктом 11.2 колективного договору передбачено, що працівники пенсійного віку, які вперше звільняються при наявності права на отримання пенсії і за наявності безперервного стажу роботи більше 25 років, передбачається надання винагороди в розмірі 10 тарифних ставок для жінок віком 55 років і більше та чоловіків віком 60 років і більше (а.с. 50 ).

Відповідач не заперечував факту роботи позивачки в електроенергетичній галузі більше 25 років.

З копії наказу № 94-к від 23 лютого 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію і вона отримала тільки одноразову матеріальну допомогу в розмірі двох посадових окладів, як передбачено п. 11.1. колективного договору. (а.с. 14).

Доводи апелянта про відсутність коштів для виплати соціальних виплат не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не дотримався вимог колективного договору, чим порушив права позивачки щодо соціальних гарантій при звільненні у звязку з виходом на пенсію, передбачених колективним договором, які є зобовязанням для адміністрації.

Суд не може взяти до уваги доводи апелянта про відсутність коштів для виплати соціальних гарантій на 2010 рік, передбачених колективним договором, оскільки на а.с. 53 відповідачем подано не кошторис підприємства, а тільки прогноз витрат на оплату праці. Представник апелянта підтвердив доводи позивачки, що протягом 2009 року соціальні виплати згідно колективного договору працівникам проводились, хоча підприємство ще з 2006 року звітувалося про свою збиткову діяльність.

Колегія суддів вважає, що доводи представника апелянта про відсутність коштів на виплату соціальних гарантій є надуманими з метою ухилитись від виконання зобовязання по колективному договору. Відповідач посилаючись на відсутність коштів одночасно виплачує позивачці два посадових оклади як грошової винагороди також передбаченої п. 11.1 колективного договору. Посилання представника, що ці виплати підлягають зарахуванню у виплати згідно п. 11.2 колективного договору не заслуговують на увагу, оскільки нормами колективного договору два посадові оклади виплачуються як грошова винагорода при виповненні 55 років, тобто у звязку з виходом ОСОБА_2 на пенсію за віком, а виплата 10 тарифних ставок передбачена іншим пунктом договору за безперевний стаж в електроенергетичній галузі.

Таким чином, ураховуючи, що при ухваленні рішення про стягнення одноразової допомоги судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись, 218, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника виробничої філії Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» «Калуська теплоелектроцентраль» відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Р.Й. Матківський

Судді В.Д. Фединяк

ОСОБА_4