Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі: головуючого - судді Олійника П.В. при секретарі Панчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом, встановлення порядку користування будинковолодінням і стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення і стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про вселення в будинок по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району, усунення перешкод в користуванні житлом, встановлення порядку користування будинковолодінням і стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн.

В обґрунтування позову позивач покликається на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до позивача про виселення з будинку по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району та стягнення моральної шкоди в сумі 1600 грн.

В обґрунтування зустрічного позову покликаються на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з аналогічних підстав, зменшили свої позовні вимоги і просили залишити без розгляду позовну вимогу про виділення позивачу в користування кімнат в будинку та визначення приміщень для спільного користування в будинковолодінні по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району. Крім того, заперечили проти зустрічного позову з тих мотивів, що будинок перебуває у спільній власності колишнього подружжя і ніхто не може позбавити власника права на користування своїм майном. Просять позов задоволити, а зустрічний позов відхилити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представники позов не визнали та пояснили, що позивачу ніхто не чинив перешкод в користуванні будинком, відповідачі лише захищалися від протиправних посягань позивача. Крім того, підтримали зустрічний позов і просять виселити позивача, так як він порушує правила співжиття, вчиняє насильство в сімї, наносить тілесні ушкодження, за що притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відповідачі також збільшили свої вимоги, заявлені в зустрічному позові щодо відшкодування моральної шкоди до 50 тис. грн. і просили стягнути ці кошти з позивача, оскільки своєю тривалою протиправною поведінкою він систематично порушує правила співжиття і створює умови, за яких неможливе спільне проживання позивача та всіх інших членів сімї. Просять зустрічний позов задоволити, а позов ОСОБА_1 відхилити.

Свідок ОСОБА_4 показав, що є Деражненським сільським головою. Восени 2008 року позивач звертався в сільську раду з приводу того, що відповідачі не пускають його в хату. Разом з дільничним інспектором райвідділу внутрішніх справ проводили розмову з відповідачем ОСОБА_2 Остання говорила, що позивача в хату пускають. При зустрічі позивач говорив свідку, що переселився з с.Деражне тому, що його не пускають в хату. Будинок по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне належить позивачу та відповідачу ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_5 показав, що неодноразово чув сварки між позивачем та відповідачами, під час яких відповідачі говорили, що не пустять його в хату.

Свідок ОСОБА_6 показала, що будинок по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне був побудований позивачем та відповідачем ОСОБА_2 Зі слів позивача їй відомо, що відповідачі не пускають його в хату.

Свідок ОСОБА_7 показала, що відповідачі не перешкоджають позивачу в поселенні в будинок. Відповідачі і свідок просили позивача повернутися в будинок. Позивач останнім часом постійно перебував у нетверезому стані і влаштовував сварки.

Свідок ОСОБА_8 показала, що позивач приходив до неї додому і скаржився, що його не пускають в хату і не дають їсти. Коли позивач приходив, то не був пяний.

Свідок ОСОБА_9 показав, що був свідком як відповідач ОСОБА_3 не пускала позивача в хату.

Свідок ОСОБА_10 показала, що зі слів сестри - відповідача ОСОБА_2 - їй відомо про відносини між сторонами. Відповідачі не перешкоджають позивачу жити в будинку. Позивач веде аморальний спосіб життя, пиячить.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників і свідків, зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов необхідно відхилити.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є колишнім подружжям, а відповідач ОСОБА_3 є їхньою дочкою.

За час спільного проживання позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було побудовано будинок з господарськими будівлями по вул.Кечил Оола, 23 в с.Деражне Костопільського району.

Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні житлом. На думку суду, не заслуговують на увагу заперечення відповідачів про те, що вони не чинять позивачу перешкод у користуванні будинком. З показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 встановлено, що відповідачі не пускали позивача в будинок. Крім того, з пояснень відповідачів в судовому засіданні також встановлено, що в будинку відсутнє приміщення, в якому міг би проживати позивач.

Згідно ст.319 , ЦК України власник на власний розсуд володіє, користується і розпоряджається своїм майном. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною третьою ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання. Аналогічне передбачено і ст.150 ЖК України.

Відповідно до ст. 91 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В звязку з цим суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про вселення та зобовязання відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні будинком.

Частиною першою ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири ), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Суд не погоджується із твердженнями відповідачів про те, що, оскільки, право власності на будинок не підтверджується правовстановлюючими документами, цей будинок відноситься до власності територіальної громади с.Деражне. Як вбачається з довідки Деражненської сільської ради, згідно погосподарської книги власником будинку є позивач. Свідок ОСОБА_4, який є Деражненським сільським головою, також підтвердив, що даний будинок не є власністю територіальної громади, а належить позивачу та відповідачу ОСОБА_2

На думку суду, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.109 та 116 ЖК України, на які як на підставу виселення позивача покликаються у зустрічному позові відповідачі. Вищеназвані статті ЖК України регламентують порядок виселення з житлових приміщень з будинків державного і громадського житлового фонду ( ОСОБА_10 2 ЖК України ). Порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду та виселення з них регламентується Главою 6 ЖК України ( користування жилими приміщеннями в будинках ( квартирах ) приватного житлового фонду ). Відповідно ж до ОСОБА_10 6 ЖК України виселення власника будинку не передбачено. В звязку з цим, позовна вимога про виселення позивача не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.З ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до вимог ст.1193 ЦК України при визначенні розміру відшкодування шкоди враховується вина потерпілого. Зважаючи на це, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки порушення його прав на користування житлом є наслідком його протиправної поведінки, про що свідчать дані Костопільського РВВС про притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Не підлягають також до задоволення і зустрічні позовні вимоги відповідачів щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки, на думку суду, відповідачами не надано доказів, які б свідчили про порушення позивачем їх житлових прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 60, 207, 212 ЦПК України, спи 319,321, 358, 383, 386, 391, 1193 ЦК України, ст.60 СК України, ст.9, 109, 116, 150, 155 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом, встановлення порядку користування будинковолодінням і стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 до будинку № 23 по вул.Кечил Оола в с.Деражне Костопільського району Рівненської області.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні будинком № 23 та підсобними

приміщеннями будинку № 23 по вул.Кечил Оола в с.Деражне Костопільського району Рівненської області.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. :

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення і стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: