АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючої судді Акопян В.І.

суддів Лобова О.А., Петренка В.М.

при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 липня 2010 року, ухвали того ж суду від 29 червня 2010 року, 07 липня 2010 року, 20 липня 2010 року і додаткове рішення від 20 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, просили ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 33 141 грн. матеріальної шкоди, 40 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати, на користь ОСОБА_4 - 84 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди. ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 - 329 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 22 березня 2002 року на 21-ому кілометрі авто дороги Полтава-Красноград з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачам автомобіль, позивачі отримали тілесні ушкодження.

Ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 29 червня 2010 року і 07 липня 2010 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_2 про відвід головуючому у справі.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08 липня 2010 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19 220 грн. 40 коп. вартості пошкодженого автомобіля, 1186 грн. 93 коп. витрат на придбання ліків, 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_4 - 84 грн. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 - 329 грн. 97 коп. матеріальної шкоди, 7 000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2010 року виправлена арифметична помилка у рішенні суду: зазначено, що на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню з відповідача 19 220 грн. 40 коп. вартості пошкодженого автомобіля, 1 186 грн. 93 коп. витрат на придбання ліків та рентген плівки, 103 грн. 57 коп. коштів, сплачених за проведення медичних досліджень, 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 000 грн. витрат на правову допомогу, 216 грн. 71 коп. витрат зі сплати державного мита і витрат на ІТЗ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд за наявності обставин, передбачених п.2,4 ч.І ст.20 ЦПК України, безпідставно відмовив у задоволенні заяв про відвід головуючому.

Висновок суду про винність відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, а також розрахунки суду щодо розміру сум завданої матеріальної шкоди позивачам не підтверджені належними і допустимими доказами.

Визначені судом суми відшкодування моральної шкоди суперечать засадам розумності і справедливості.

Додатковим рішенням суд безпідставно визнав збитками витрати позивача ОСОБА_3 на правову допомогу у кримінальній справі.

Ухвалою від 20 липня 2010 року суд не виправив арифметичну помилку, а фактично ухвалив додаткове рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.2,3 ч.І ст.307, п.2 ч.І ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення або скасувати рішення і ухвалити нове по суті позовних вимог в разі недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими або в разі неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2002 року на 21-ому кілометрі автодороги Полтава-Красноград з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_3 і ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_4 - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Мітсубісі - Лансер», державний номер 47635СК, власником якого є ОСОБА_3, завдані технічні ушкодження.

Згідно висновку експерта збиток, завданий власнику автомобіля «Мітсубісі - Лансер», державний номер 47635СК, становить 19 220 грн. 40 коп.

У звязку з отриманими травмами ОСОБА_3 витратив на лікування 1 194 грн. 84 коп. власних коштів.

Постановою Чутівського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачам завдана моральна шкода.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з доведеності вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно ст.440 ЦК України в редакції 1963 року шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, якщо той, хто її заподіяв не доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Винність ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та причинно- наслідковий зв'язок між його неправомірними діями і негативними наслідками, що настали для позивачів, підтверджується належними і допустимими доказами, зібраними у кримінальній справі №02150050 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України.

Зокрема, таким доказом є висновок авто-технічної експертизи (т.1 а.с.106-111 к/с), згідно якого у діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 ПДД України, яка з технічної точки зору знаходилася у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Висновок експерта узгоджується з поясненнями позивачів, а також з іншими доказами, що зібрані у кримінальній справі, у їх сукупності.

Відповідач ОСОБА_2 окрім усних тверджень не надав суду жодного доказу своєї невинуватості у дорожньо-транспортній пригоді.

Колегія судців вважає необгрунтованими твердження апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями інших осіб.

У самому тексті цієї норми закону, інших статтях ЦК України в редакції 1963 року, а також у Законі №3188 від 06 травня 1993 року, на який посилається відповідач, відсутня указівка про застосування цієї норми виключно до правовідносин, що витікають із захисту честі, гідності та ділової репутації громадян.

Таким чином, суд першої застосував саме ту норму закону, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розміри відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів, суд першої інстанції урахував суть позовних вимог, характер та ступінь вини ОСОБА_2, дав правильну оцінку наслідкам, що настали для кожного з позивачів внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також у відповідності до ст.212 ЦГЖ України дав правильну оцінку доказам на підтвердження глибини та характеру душевних страждань позивачів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у частині визнання ОСОБА_2 винним у дорожньо- транспортній пригоді і часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відносно визначених судом сум відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Визначена судом сума матеріальних збитків, завданих ушкодженням автомобіля - 19 220 грн. 40 коп. відповідачем не заперечується.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у виді понесених цитрат на лікування, позивачі посилалися на докази, які маються у матеріалах кримінальної справи№02150050, інших належних доказів суду першої інстанції не надано.

У матеріалах кримінальної справи№02150050 (т.2 а.с.2-11) наявні чеки та квитанції, якими підтверджуються витрати на лікування у сумі 1 194 грн. 84 коп.

Згідно позовних вимог ОСОБА_3 ним витрачено на лікування: 1 102 грн. 53 коп. (придбання ліків), 84 грн. 40 коп. (придбання рентгенівської плівки), 103 грн. 57 коп. (оплата досліджень медичних спеціалістів), усього на суму 1 290 грн. 50 коп.

У матеріалах як кримінальної, так і цивільної справи відсутні належні докази (квитанції) на підтвердження оплати ОСОБА_3 досліджень медичних спеціалістів на суму 103 грн. 57 коп.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст.11 ЦПК України, на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню тільки підтверджена належними доказами вартість витрат на лікування у сумі: 1 102 грн. 53 коп. (придбання ліків) + 84 грн. 40 коп. (придбання рентгенівської плівки) = 1 186 грн.93 коп.

У зв'язку з наведеним з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід виключити указівку про стягнення на користь позивача ОСОБА_3 103 грн. 57 коп. сплачених ним за проведення медичних досліджень.

Оскільки ухвалою суду від 20 липня 2010 року про виправлення арифметичної помилки фактично резолютивна частина рішення суду доповнена указівкою про стягнення з ОСОБА_2 на корйсть ОСОБА_3 103 грн. 57 коп. коштів сплачених за проведення медичних досліджень, то зважаючи на встановлене ця ухвала підлягає скасуванню.

Вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про відшкодування витрат на лікування у сумі 84 грн. і 329 грн. 97 коп. відповідно не підтверджені належними доказами.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1,4 ч.І ст.220 ЦПК України суд вправі за своєю ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, а також у разі, якщо судом не вирішене питання про судові витрати.

Як убачається зі змісту основного рішення, судом не вирішене питання про судові витрати.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.79, ст.88 ЦПК України правильно вирішив питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 витрат зі сплати ІТЗ та на користь Держави - судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, розмір судового збору по задоволеним вимогам майнового характеру, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Держави, відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає зменшенню з 208 грн. 21 коп. до 204 грн.07 коп., оскільки колегією суддів визнана такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_3, матеріальна шкода у сумі 20 407 грн. 33 коп.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 1 000 грн. витрат на допомогу адвоката у кримінальній справі №02150050 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України, суд першої інстанції виходив з того,

що зазначені кошти є збитками, які поніс ОСОБА_3 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2

З таким висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки за змістом ст.22 ЦК України для застосування цивільно-правової відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою особи та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

- З матеріалів справи вбачається, що як на підставу заявленої вимоги про відшкодування збитків ОСОБА_3 посилався на те, що він як потерпілий у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України, витратив на юридичну допомогу 1 000 грн.(т.2 а.с.2,3 к/с).

За змістом ст.49, ст.91, ст.92 КГЖ України потерпілий у кримінальній справі має право діяти самостійно або через свого представника, його витрати на оплату послуг представника не є судовими витратами, їх відшкодування у порядку кримінального судочинства не передбачено.

Таким чином, оплата послуг представника потерпілого є

добровільними факультативними витратами особи (потерпілого) у кримінальному процесі, безпосередньо не пов'язаними з винними діями обвинуваченого або підсудного.

За таких обставин у зв'язку з відсутністю причинного зв'язку між винними діями ОСОБА_2 і витратами ОСОБА_3 на послуги представника потерпілого у кримінальній справі, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 000 грн. за правову допомогу задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене додаткове рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 1 000 грн. матеріальних збитків підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Стосовно законності і обґрунтованості ухвал суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяв про відвід головуючому у справі колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.І ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як слідує з матеріалів справи, 29 червня 2010 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про відвід головуючому по справі (а.с.89), мотивуючи її тим, що суддя після скасування заочного рішення у справі не здатен змінити своєї думки по суті спору, а тому відповідач не впевнений у об'єктивності головуючого.

У другій заяві про відвід (а.с.106) відповідач окрім вже висловлених припущень щодо можливої необ'єктивності судді посилався на неможливість повторного розгляду суддею справи після скасування попереднього рішення у цій справі, а також на те, що у кримінальній справі про обвинувачення відповідача на стороні потерпілого брав участь адвокат, який є чоловіком головуючого у справі.

За змістом ст.23 ЦПК України заява про відвід судді має бути обґрунтованою, тобто особа має надати докази наявності обставин, передбачених ст.20 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_2 про необ'єктивність судді при розгляді справи є припущенням, яке не ґрунтується на реальних обставинах.

Розгляд тим же суддею цивільної справи після скасування раніше ухваленого заочного рішення прямо передбачений ст.231, ст.232 ЦПК України.

Адвокат ОСОБА_8 брав участь у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2 як представник ОСОБА_3 лише один раз 31 липня 2002 року під час допиту ОСОБА_3 як потерпілого (т.1 а.с.44 к/с).

Ця обставина не може розцінюватися як така, що свідчить про упередженість головуючого у справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяв про відвід головуючому є законними і обґрунтованими.

Керуючись ст.ЗОЗ, п.2,3 ч.І ст.307, п.2 ч.І ст.309, п.1 ч.І ст.312, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 липня 2010 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 84 грн. матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 - 329 грн. 97 коп. матеріальної шкоди скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, відмовити у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди за недоведеністю.

З мотивувальної частини рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 липня 2010 року виключити указівку про стягнення на користь позивача ОСОБА_3 103 грн. 57 коп., сплачених ним за проведення медичних досліджень.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2010 року про виправлення арифметичної описки скасувати.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2010 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 000 грн. в рахунок відшкодування збитків скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 1 000 грн., сплачених за правову допомогу під час розгляду кримінальної справи.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2010 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Держави судових витрат по задоволеним вимогам майнового характеру змінити, а саме зменшити суму судового збору з 208 грн. 21 коп. до 204 грн. 07 коп.

В іншій частині додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 29 червня 2010 року і 07 липня 2010 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бут оскаржене протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.І. Акопян

Судді: О.А. Лобов

ОСОБА_9