Справа №22-ц-4045/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Сибільової Л.О.

суддів Дубровної В.В., Жмаки В.Г.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Роменського міськрайонногосуду Сумської області від 11 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації Сумської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2009 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що вона має статус особи, застрахованої у системі загальнообовязкового державного соціального страхування, 13 липня 2006 року народила сина, з 06 грудня 2006 року пішла у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У квітні 2007 року звернулась до управління соціального захисту за призначенням та виплатою страхових сум, в звязку з чим їй було виплачено 8500 гр. допомоги при народженні дитини та виплачувалась щомісячно допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, але в розмірах менших, чим було передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Просила визнати протиправною відмову відповідача в проведенні перерахунку призначеної їй допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязати відповідача донарахувати та виплатити їй різницю в розмірі 766 гр. між розміром допомоги при народженні дитини, встановленим положеннями вказаного Закону, та сплаченими їй сумами цього забезпечення, донарахувати та виплатити їй різницю в розмірі 14789,67 гр. між сумами допомоги по догляду за дитиною, встановленими положеннями вказаного Закону, та сплаченими їй за період з 1 січня 2007 року по 13 липня 2009 року сумами цього забезпечення.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Зазначає, зокрема, що суд не врахував відповідних положень спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та рішень Конституційного Суду України №6-рп/07 від 09 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивачка має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з наказом за місцем роботи Роменського коледжу Київського національного економічного університету - з 6 грудня 2007 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і отримувала у 2007 - 2009 роках допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вона відноситься до осіб, застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

У квітні-липні, вересні 2007 року позивачці була нарахована та виплачена відповідачем допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку щомісяця 129,03 гр., у серпні 2007 року 132,64 гр., у жовтні 2007 року червні 2009 року 130,64 гр. щомісяця, у липні 2009 року 54,78 гр.

Крім того, позивачці виплачено допомогу при народженні дитини у розмірі 8500 грн.

Вказані факти не оспорюються сторонами.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність проведення відповідачем нарахувань і виплат позивачці у звязку з народженням сина та доглядом за ним до досягнення трирічного віку.

Так, ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було установлено, що у 2007 році допомога, зокрема, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

На виконання вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову №32 від 16 січня 2007 року «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», згідно з якою допомога, про яку йде мова, призначається органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованих осіб.

У той же час почав діяти Порядок призначення і виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам, застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року № 13, але який втратив чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року №57 «Питання призначення і виплати допомоги сімям з дітьми».

Названий Порядок також покладав обовязок по призначенню і виплаті допомоги при народженні та по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку особам, застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, на органи праці та соціального захисту населення.

У 2008 році щомісячні виплати здійснювалися в межах, визначених як ч.1 ст.15 та п.3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в редакції підпункту 7 пункту 23 розділу II Закону «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28 грудня 2007 року, так і пунктом 22 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року №57.

Доводи позивачки відносно того, що дана допомога повинна виплачуватися їй у розмірі, визначеному ст.43 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» суд обґрунтовано відхилив, оскільки субєктами загальнообовязкового державного соціального страхування за зазначеним Законом є застрахована особа, страхувальник та страховик (Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності).

Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, визначеному відповідно до ст.ст. 43, 50 даного Закону, який встановлюється лише правлінням Фонду.

Управління праці та соціального захисту населення до кола перелічених субєктів не входить, а тому не вправі був керуватись у своїй діяльності вищеназваним Законом.

Незважаючи на наявність рішення Конституційного Суду України №6-рп/07 від 09 липня 2007 року, яким визнано неконституційними вищезгадані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», у відповідача також не було законних підстав і для застосування при нарахуванні виплат положення ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», оскільки цей закон передбачав право на допомогу у визначеному розмірі лише особам, які не застраховані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, до яких позивач не відноситься.

Крім того, Законом №107-VI від 28 грудня 2007 року законодавець вніс зміни, зокрема, до ст.ст.13, 14 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», надавши право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку саме за цим Законом поряд з незастрахованими особами в системі загальнообовязкового державного соціального страхування також застрахованим особам, якою є і позивачка.

Тому в 2008 році відповідач правильно виплачував їй допомогу відповідно вже до цього Закону та Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (з наступними змінами), а не згідно із Законом «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який на спірні правовідносини в силу наведених вище мотивів не розповсюджується.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

На цей час був чинним Порядок призначення та виплати державної допомоги сімям з дітьми, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

Відповідно до пункту 22 зазначеного Порядку відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Положення статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" є чинними, не були визнані неконституційними, у звязку з чим колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача щодо виплати допомоги позивачці у вказаному нею розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304-1, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді