Справа № 2-3781/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2010 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Тімонової В.М.,

при секретарі Василенко О.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача Управління пенсійного фонду у Балаклійському районі Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконними дії управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області; зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до ст..ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року в таких розмірах: державної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду здоровю 50 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати; зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до ст..ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24 червня 2010 року в таких розмірах: державної пенсії 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду здоровю 75 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати, а також стягнути із відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року він мав ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а з 24 червня 2010 року йому встановлено ІІ групу інвалідності.

Враховуючи зазначений статус відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року в редакції Закону від 6 червня 1996 року він, як інвалід ІІІ групи, має право на отримання державної пенсії в розмірі не меншому 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50 % мінімальної пенсії за віком, та як інвалід ІІ групи - державної пенсії в розмірі не меншому 8 мінімальних пенсій за віком тадодаткової пенсії 75 % мінімальної пенсії за віком. При цьому мінімальна пенсія за віком повинна була розраховуватися, виходячи з розміру встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Незважаючи на викладені вимоги діючого законодавства відповідач здійснював виплату пенсії в меншому розмірі.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення за змістом яких позовні вимоги не визнав, просив розглянути справу без участі представника Управління Пенсійного фонду у Балаклійському районі Харківської області.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в Управлінні з 18.02.1993 року та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі при виплаті позивачу пенсії діяло згідно діючого законодавства, не порушуючи норм пенсійного права, а отже вимоги позивача є безпідставними.

Відповідач також вказую про необгрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом.

Враховуючи наявність відповідних заяв від позивача та представника відповідача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 105713 С від 06.12.2007 року та вкладкою до посвідчення № 622872 С від 06.12.2007 року, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-05 № 024514 від 25.10.2006 року. ( а.с. 5,6)

З 18.02.1993 року по 24.10.2006 року позивач отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок професійного захворювання, отриманого під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 25.10.2006 року позивач отримує пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При призначенні позивачу пенсії відповідач застосовував норми постанов Верховної ради України від 20.02.1996 року № 49/96-ВР «Про порядок введення в дію статтей 10, 33 ,34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» та Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно цих постанов мінімальний розмір пенсії по ІІІ групі інвалідності становив 16,62Х6 та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю 16,62Х50%.

З 01.08.2001 року розрахунок додаткової пенсії проводився згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2001 року № 81 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і сціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розмірі 18,10 грн.

Згідно зазначеної постанови мінімальний розмір пенсії з 01.08.2001 року по ІІІ групі інвалідності становив 18,10Х 6, а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю 18,10Х50%.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» ( п.а, б ч.1 ) встановлено, що розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться виходячи із розміру 19,91 грн.

Згідно зазначеної постанови розмір пенсії по ІІІ групі інвалідності до 01.09.2004 року становив 19,91Х6, а додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю 19,91Х50%.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996 року пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які у 1986 році безпосередньо на станції брали участь у роботах, повязаних з усуненням самої аварії, не може бути нижчою: по I групі інвалідності семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності пяти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності трьох мінімальних заробітних плат.

Закон в редакціях до 1996 року не мав імперативності і посилань на Конституцію України, його положення допускали вільне тлумачення багатьох його статей, і в звязку з законодавчо визнаним розміром мінімальної заробітної плати в 17 грн. він не надавав передбаченого Конституцією України соціального захисту інвалідам ЧАЕС.

28 червня 1996 року на пятій сесії Верховної Ради України прийнята Конституція України. В статті 3 людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнані найвищою соціальною цінністю. Встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава взяла на себе відповідальність перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини визнано головним обовязком держави.

В статті 8 Конституції України визначила принцип дії в Україні верховенства права, згідно якого діяльність державних органів, посадових осіб і громадян (в тій частині, в якій право стосується життя приватної особи) підпорядковується закону.

Стаття 19 Конституції України передбачає органам державної влади та їх посадовим особам діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України.

Крім того стаття 22 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, забороняє при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На підставі всіх цих норм прямої дії, Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 230/96-ВР від 6 червня 1996 року, який існує в тій же редакції станом і на сьогодення, був суттєво посилений соціальний захист інвалідів ЧАЄС.

В новій редакції статей 1 і 13 Закону, законодавець не тільки прийняв зобовязання відшкодувати шкоду особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а й визнав повну відповідальність держави за не створення безпечних і нешкідливих умов праці ліквідаторів, що привело до захворювань і інвалідності. Був чітко визначений на державному рівні пріоритет життя та здоровя людей, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Преамбула Закону стала містити посилання на Конституцію України, зокрема на статті 3, 46, 56: « ОСОБА_2 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя … соціального захисту потерпілого населення…».

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її».

Також було вирішено питання про надання реального соціального захисту інвалідам ЧАЕС, для чого законодавець скасував привязку пенсій інвалідам ЧАЕС до розміру мінімальної заробітної плати, замінивши її на мінімальну пенсію за віком, одночасно збільшивши її розмір.

Згідно ст. 54 Закону, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком; по ІI групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком; по IІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

15 липня 1996 року в Україні введено в дію ОСОБА_2 України №966-ХІV «Про прожитковий мінімум»

ОСОБА_2 відповідно до статті 46 Конституції України ( 254к/96-ВР ) дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правовуоснову для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років;

дітей віком від 6 до 18 років;

працездатних осіб;

осіб, які втратили працездатність. ( ч.2 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» )

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Згідно ч.4 ст. 1 вищезазначеного закону для інвалідів застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, починаючи з 06.06.1996 року пенсії інвалідів ЧАЕС не могли бути нижчими: для інвалідів ЧАЕС ІІІ групи 6,5 мінімальних пенсій за віком; для інвалідів ЧАЕС ІІ групи 8,75 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів ЧАЕС І групи 11 мінімальних пенсій за віком.

При цьому розмір мінімальної пенсії за віком до 2000 року дорівнював межі малозабезпеченості, а з 2000 року для норм Законузастосовується прожитковий мінімум.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі «Про державний бюджет України» на відповідний рік. ( ч.3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» )

Однак Законами України «Про державний бюджет України на 2001 2003 роки» не було визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначене питання було врегульоване Законом України "Про затвердження прожиткового мiнiмуму на 2001 рiк" вiд 22 березня 2001 року N 2330-III, ОСОБА_2 України "Про затвердження прожиткового мiнiмуму на 2002 рiк" вiд 15 листопада 2001 року N 2780-IIІ, ОСОБА_2 України "Про затвердження прожиткового мiнiмуму на 2003 рiк" вiд 28 листопада 2002 року N 247-IV.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач здійснюючи позивачу з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року виплату пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2001 року № 81 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», діяв неправомірно, а тому позовні вимоги щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок основної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії з 24 червня 2010 року, суд приходить до висновку, що зазначені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996 року пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку зі втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відповідно до вищенаведеної статті в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 1 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

інвалідам І групи 100 % мінімальної пенсії за віком,

інвалідам ІІ групи 75% мінімальної пенсії за віком,

інвалідам ІІІ групи 50 % мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм для обчислення основної та додаткової пенсії, особам, щодо яких встановлено звязок Чорнобильською катастрофою, визначено мінімальну пенсію за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України.

Також ст.54 вищезазначеного Закону передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (після внесення змін Законом України від 17.11.2005 № 3108-IV - відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 05.10.2006 року встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно вимог частини 3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За змістом абзацу 3 статті 1 цього Закону державні соціальні гарантії це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги.

Тобто мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок пенсій, зазначених в статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 30.04.2010 року» встановлено, що у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, позивачу розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів прожиткового мінімуму.

Як вбачається із письмових пояснень Управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу державної та додаткової пенсії керувався постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення».

Згідно з положенням ЦПК України, у разі невідповідності нормативно - правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому нормативно-правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії відповідач повинен був керуватися ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нормами відповідного Закону України про визначення мінімальної пенсії за віком на момент виплати, а не Постановою Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг прав позивача, встановлених законом.

Суд визнає безпідставним посилання відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим законом та іншими законами, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається із довідки Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі Харківської області розмір основної та додаткової пенсії, яку отримував позивач з 24 червня 2010 року, не відповідає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, для захисту прав ОСОБА_1 суд вважає за необхідне прийняти рішення про зобовязання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду ІІІ групи за період з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року, в таких розмірах: основна пенсія - 6 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного Законом України «Про прожитковий мінімум», а також зобовязати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії як інваліду ІІ групи в розмірі: основна пенсія 8 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія 75 % мінімальної пенсії за віком, з 24 червня 2010 року і до зміни порядку визначення розміру державної та додаткової пенсії особам, віднесеним до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до законодавства, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача, то суд не вбачає підстав для задоволення зазначених вимог, оскільки позивач не вказав, які саме дії відповідача він просить визнати незаконними.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не може погодитися з розрахунком, проведеним відповідачем щодо обчислення пенсії позивача та з посиланнями відповідача на ст.ст. 50, 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»згідно з якою порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, як і не може погодитися з тим, що застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 тієї ж статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання пенсії, передбаченої ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином застосуванню підлягає ОСОБА_2 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України № 654.

Керуючись ст. ст. 19, 64, 124, 152 Конституції України, ст.1, 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року, ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, Законом України «Про державний бюджет України на 2001 рік», Законом України "Про затвердження прожиткового мiнiмуму на 2001 рiк" вiд 22.03.2001 року N 2330-III, ОСОБА_2 України "Про затвердження прожиткового мiнiмуму на 2002 рiк" вiд 15.11.2001 року N 2780-IIІ, ОСОБА_2 України "Про затвердження прожиткового мiнiмуму на 2003 рiк" вiд 28.11.2002 року N 247-IV, ст. 52 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» від 30.04.2010 року, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про прожитковий мінімум», як інваліду ІІІ групи у таких розмірах: основна пенсія - 6 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсії, за шкоду заподіяну здоровю, - 50 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум за період з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як інваліду ІІ групи у таких розмірах: основна пенсія - 8 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія, за шкоду заподіяну здоровю, - 75 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум за період з 24 червня 2010 року і до зміни порядку визначення розміру державної та додаткової пенсії особам, віднесеним до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійськиий районний суд Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ