Справа №22-ц-1867/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

16 червня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Сумського районного суду Сумської області від 30 квітня 2010 року

про відмову у відкритті провадження у справі

за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»,

третя особа приватне підприємство «Суми-Капітал»,

про визнання іпотечного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 26 вересня 2008 року між нею як іпотекодавцем та банком-відповідачем як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно садибу по вул. Сонячній, 6 в с. Косівщина Сумського району, а саме житловий будинок загальною площею 482 кв. м з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,2243 га, на якій він розташований. Іпотекою було забезпечено вимоги банку до ПП «Суми-Капітал» за укладеним між ними кредитним договором від 26 вересня 2008 року на відкриття невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого та внесених до нього 13 жовтня 2009 року змін боржник ПП «Суми-Капітал» зобовязаний до 25 грудня 2011 року повернути банку-кредитору 7 666 666 гр. з відповідними нарахуваннями, в тому числі процентів у розмірі 22 % річних.

Посилалась на те, що ПП «Суми-Капітал», засновником якого є її син, а керівником дружина сина, опинилося в тяжкому фінансовому стані, і вона внаслідок крайньої нужденності сімї свого сина, з метою недопущення банкротства його приватного підприємства, змушена була укласти з банком відповідачем спірний іпотечний договір. Просила визнати договір іпотеки від 26 вересня 2008 року № 10/Zкіп-08-1, укладений між нею та банком, недійсним, як вчинений під впливом вказаних тяжких для неї обставин та на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки не мала від цього правочину користі чи матеріальних благ для себе особисто.

Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 30 квітня 2010 року було відмовлено у відкритті провадження в даній справі.

В апеляційній скарзі на зазначену ухвалу позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, ч.1 ст. 114 ЦПК України, просить оскаржувану ухвалу скасувати та повернути її позовну заяву на розгляд до Сумського районного суду Сумської області. Вказує, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, а тому він має виключну підсудність - за місцем знаходження майна.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, яка підтримала скаргу з викладених в ній мотивів, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Прийшовши до висновку про непідсудність даного спору Сумському районному суду, суддя суду першої інстанції виходила з того, що у позовній заяві фактично ставиться питання не з приводу нерухомого майна, а з приводу недійсності укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є видом його забезпечення, а не правом на майно, а тому даний позов повинен бути поданий за правилами ч. 2 ст. 109 ЦПК України за місцем знаходження відповідача юридичної особи.

Цей висновок суду узгоджується з вимогами процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходженням майна або основної його частини.

Згідно розяснень, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини.

П.31 вказаної постанови містить розяснення, згідно яких у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги.

З наведеної норми закону та розяснень Верховного Суду України вбачається, що позов про визнання недійсним правочину щодо нерухомого майна без застосування наслідків його недійсності не є спором з приводу нерухомого майна.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, іпотека має похідний характер від основного зобовязання, майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника.

Отже, не зважаючи на те, що предмет іпотеки садиба знаходиться на території Сумського району, суддя з огляду на положення п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України зробила обґрунтований висновок про непідсудність даного позову на підставі ч. 1 ст. 114 ЦПК України Сумському районному суду, хоча помилково і зазначила в ухвалі про відмову у відкритті провадження у справі, а не про повернення позовної заяви позивачці.

Згідно п.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Виходячи з наведеного, оскажувану ухвалу слід залишити без зміни, а позовну заяву повернути позивачці ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Сумського районного суду Сумської області від 30 квітня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді