Справа №22-ц-2768/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Рибалки В.Г.,

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про розірвання договору найму жилого приміщення

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним типового договору найму жилого приміщення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1, укладений 02 листопада 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 300 грн., судовий збір в розмірі 08 грн. 50 коп. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати в повному обсязі, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що договір найму жилого приміщення укладався з фіктивних міркувань і судом безпідставно не враховано, що він також вносив свою частину коштів для придбання вказаної квартири, а також те, що новий власник житла не попередив його про наступне розірвання договору найму за три місяці і не довів того факту, що займане ним жиле приміщення необхідне для проживання наймодавцю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача за первісним позовом ОСОБА_3 про відхилення апеляційної скарги та пояснення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про задоволення його апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог позовних заяв, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 22 серпня 2002 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав 8/30, ОСОБА_5 - 8/30, ОСОБА_4 14/30 частин вказаної квартири (а.с.5).

Станом на 30 червня 2009 року у цій квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно з договором дарування частки квартири від 01 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8П,. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 8/30 часток зазначеної квартири (а.с.6).

02 листопада 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений типовий договір найму жилого приміщення, за умовами якого наймач займає приміщення, яке складається з частини кімнати жилою площею 8,0 кв.м., розташованого в квартирі АДРЕСА_3 і зобовзався щомісяця платити за користування житлом і надані послуги. Також договором передбачено, що приміщення надається в найм до отримання житла наймачем, тобто на невизначений строк (а.с.12).

Відповідно до договору дарування від 19 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_5 подарувала 16/30 часток квартири № 14 по вул. Харківській, в будинку № 20 своїй матері ОСОБА_3 (а.с. 7). Таким чином, ОСОБА_3 стала співвласницею 16/30 часток квартири АДРЕСА_2, а співвласником інших 14/30 часток квартири є її внук ОСОБА_4

Станом на липень 2009 року, на час звернення до суду з первісним позовом, заборгованість за користування наданими комунальними послугами в спірній квартирі становила 1550 грн. 33 коп., як зазначеної у відповідній довідці (а.с.13-15).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про розірвання договору найму жилого приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що новий власник житла має намір вселитися в нього з членами своєї сімї.

Однак, з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна, так як він не узгоджується з вимогам ст.ст. 168, 170 ЖК України, ст. 825 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ч.3 ст. 825 ЦК України вбачається самостійна підстава для розірвання договору найму кімнати у квартирі, а саме: виникнення необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

За вказаною нормою цивільного закону наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Про аналогічне йдеться і в ч.2 ст.170 та ч.3 ст.168 ЖК України, хоча строк попередження про наступне розірвання договору найму там дещо більший три місяці.

Отже, підставами задоволення позову ОСОБА_3 є виникнення для неї необхідності використання житла у спірній квартирі та попередження наймача про наступне розірвання договору найму, який був укладений з попередній співвласником цього нерухомого майна на невизначений строк.

Свій намір проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 М.І. в суді апеляційної інстанції пояснила тим, що інше своє жиле приміщення, де фактично мешкає, вона бажає залишити іншій дочці.

Що стосується попередження наймача ОСОБА_2 про розірвання з ним договору найму жилого приміщення, то в матеріалах справи відсутні докази про це, і як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, вона письмово попередила наймача про свої наміри в той період, коли її позов уже перебував у провадженні суду першої інстанції, однак відповідач ОСОБА_2 заперечував про такі дії з боку позивачки.

Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини, тим самим порушив норми матеріального права та передчасно ухвалив рішення про задоволення первісного позову, у звязку з чим необхідно скасувати рішення в цій частині і ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним типового договору найму житлового приміщення, суд першої інстанції вірно вважав недоведеними ті обставини, які б свідчили про фіктивність того договору, тому рішення місцевого суду в цій частині є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду в цій частині.

Оскільки рішення на користь ОСОБА_3 не ухвалено, тому відсутні підстави присуджувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Отже, рішення суду про розподіл на її користь судових витрат також необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3,4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму жилого приміщення скасувати, а також скасувати рішення в частині розподілу судових витрат.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_2 про розірвання договору найму жилого приміщення.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м.Суми від 31 травня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді -