Справа № 2-3583/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Попівняк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОКП ЛОРБТІ та ЕО про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя ,-

встановив:

02.12.10 р. р. позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила суд постановити рішення, яким визнати спільною власністю подружжя житловий будинок № 30 по вул. Дубровицькій у м. Львові та провести поділ майна подружжя, визнавши право власності кожного з подружжя на 1/2 частину вказаного майна. Заяву мотивує тим, що з 02.06.73 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Власниками по х/г частині будинку № 30 по вул. Дубровицькій у м. Львові були її чоловік та його рідний брат на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. Проте в подальшому будинок було реально поділено між співвласниками та у 1999 році було прийнято рішення про присвоєння окремих номерів будинку № 30 та будинку № 30 „а. Перебуваючи в шлюбі, подружжя вкладало необхідні кошти в проведення капітального ремонту спірного будинку, оскільки такий був в неналежному стані. Відтак, в силу дії ст. 60 СК України вона вправі претендувати на половину майна, нажитого в шлюбі.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що право власності на спірне майно він набув в порядку спадкування. Крім того не заперечив, що будинок перебував у неналежному стані, відтак кошти сімї тривалий час вкладались у проведення капітального його ремонту.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що у вирішенні даного спору покладається на рішення суду.

Заслухавши думку учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.1973 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 29.08.94 р. ОСОБА_2 Другою Львівською держнотконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та 14.09.94 р. видано реєстраційне посвідчення ЛМБТІ та ЕО, відповідно до яких відповідає є власником 1/2 частини будинку № 30 по вул.. Дубровицькій у м Львові. На підставі висновку ЛМБТІ та ЕО від 11.10.99 р. Залізничною райадміністрацію 24.12.99 р. було прийнято розпорядження про розподіл будинковолодіння на два самостійних з присвоєнням окремих номерів.

Відтак, відповідач на даний час є власником будинку № 30 по вул. Дубровицькій у м. Львові.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 62 СК України врегульовано, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із

ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Як встановлено в процесі розгляду справи судом, що на момент прийняття спадщини будинок в цілому складався з пяти житлових кімнат, кухні , господарських будівель. Позивачка з 24.12.88 р. зареєстрована та проживає за вказаною адресою, що стверджується даними її паспорта. В судовому засіданні відповідач не заперечував ту обставину, що для проведення капітального ремонту будинку використовувались кошти та праця подружжя. Станом на 24.12.99 р., на час прийняття розпорядження Залізничною райадміністрацією , було визначено, що частина будинковолодіння, яка належить відповідачу та складається з приміщення 1-1 пл 4,2 кв.м (коридор), 1-2/3,3( кладочка) 1-3 / 5,6 ( ванна) 1-4/11,7 ( коридор) 1-5/ 11,6 ( житлова), 1-7/ 10,1 ( житлова) , 1-8/13,1 ( житлова) 1/5,6 ( сходова клітка ) , сараю та якій присвоєно № 30 по вул. Дубровицькій . Згідно даних техпаспорта за час перебування в шлюбі після проведеного капітального ремонту та проведених добудов загальна площа вказаного будинку складає 201, 5 кв.м.

Відтак суд приходить до висновку, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат будинок, що належав відповідачу значно збільшився в ціні.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3,10,11, 57,60,209 ,212, 214 ЦПК України, ст.ст. 60, 62, 71 СК України суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок за № 30 по вул.. Дубровицькій у м. Львові.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині, на житловий будинок № 30 по вул.. Дубровицькій у м. Львові, загальною площею 201,5 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з моменту.

Суддя ОСОБА_3