Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі: головуючого-судді Олійника П.В. при секретарі Панчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача в її користь щомісячно по 3505 грн. утраченого заробітку, починаючи з 23 листопада 2009 року по 14 квітня 2011 року та витрати на правову допомогу в сумі 1600 грн.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 3 серпня 2006 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 22 травня 2007 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно висновку судмедекспертизи позивачу встановлено 60 відсотків втрати загальної працездатності та 100 відсотків втрати професійної працездатності. Згідно рішення суду з відповідача з 1 липня 2009 року стягується втрачений заробіток в розмірі 3150 грн. В звязку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати просить винести рішення про збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку.

В судове засідання позивач подала заяву про збільшення позовних вимог і просила в зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати стягнути з відповідача одноразове збільшення відшкодування втраченого заробітку за період з 23 листопада 2009 року ( день подачі заяви до суду ) по 31 грудня 2009 року в сумі 4560 грн., надалі стягувати з відповідача щомісячно по 4345 грн. втраченого заробітку починаючи з 1 січня 2010 року по 14 квітня 2011 року та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю і по аналогічних мотивах. Просить позов задоволити.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що згідно ст.1203 ЦК України позивач, як потерпіла в результаті ДТП, мала б право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якби її працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у неї на момент вирішення питання про відшкодування шкоди. Оскільки, зниження ступеня працездатності позивача не відбулося, то просить в задоволення позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 3 серпня 2006 року відповідач під час керування автомобілем заподіяв позивачці тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до втрати нею 100 відсотків професійної працездатності та втрати заробітної плати. Вина відповідача підтверджується вироком Костопільського районного суду від 22 травня 2007 року і у відповідності до ст.61 ЦПК України не потребує доказування.

Відповідно до ч.І ст. 1195 ЦК України позивач має право на відшкодування заробітку, втраченого нею внаслідок втрати професійної працездатності. Згідно

висновку судово-медичної експертизи №80 від 24 червня 2009 року позивачці встановлена 100-відсоткова втрата професійної працездатності, повторне переосвідчення 14 квітня 2011 року.

Рішеннями Костопільського районного суду Рівненської області від 11 березня 2009 року та 28 жовтня 2009 року, які набрали законної сили, встановлено і у відповідності до ст.61 ЦПК України не потребує доказування, що середньомісячний заробіток позивачки за три останні календарні місяці, що передували каліцтву, становить 655 грн. 86 коп.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України, якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку обчислюється, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік", яким внесено зміни у частину першу статті 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік", встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 листопада 2009 року - 744 гривні.

20 жовтня 2009 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати", яким встановлено наступний розмір мінімальної заробітної плати: з 1 листопада 2009 року - 744 гривні, з 1 січня 2010 року - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні.

Відповідно до 4.4 ст.46 Бюджетного кодексу України до прийняття закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період податки, збори ( обов'язкові платежі ) та інші надходження справляються відповідно до закону про Державний бюджет України на попередній бюджетний період та інших нормативно- правових актів.

Крім цього, згідно зі статтею 10 Закону України "Про оплату праці" зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Враховуючи зазначене вище, суд відповідно до ч.4 ст.46 Бюджетного кодексу України при розгляді даного позову виходить із того, що до прийняття закону про Державний бюджет України на 2010 рік розмір мінімальної заробітної плати становить 744 гривні.

В звязку з тим, що середньомісячний заробіток позивачки є меншим за п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, то вона має право на стягнення втраченого заробітку саме у такому ( п'ятикратному ) розмірі. Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Покликання представника відповідача на ст.1203 ЦК України, на думку суду, не заслуговує на увагу, оскільки даною нормою закону регулюються інші правовідносини.

Позовна заява надійшла до суду 30 листопада 2009 року, а тому на підставі наведеного суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача втрачений заробіток щомісячно в сумі 3720 грн. ( 744 грн. х 5 ), починаючи з 1 грудня 2009 року по 14 квітня 2011 року.

Позов в частині стягнення витрат на правову допомогу з урахуванням затрат, понесених адвокатом на підготовку та подання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, підлягає до задоволення в сумі 2000 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати по справі.

На підставі наведеного та керуючись cm. 10,11, 61, 84, 88, 209, 212, 214-2. 5.2 ЦП К України, ст.1195, 1197 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку задовольнити частково.

Стягувати щомісячно, починаючи з 1 грудня 2009 року до 14 квітня 2011 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток в сумі 3720 ( три тисячі сімсот двадцять ) грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача 2000 ( дві тисячі ) грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави 57 грн. 20 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: