Валківський районний суд Харківської області
Справа №2-92/10 РІШЕННЯ
13 грудня 2010 року м.Валки
Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого, судді Токмакової А.П.
при секретарі Ільченко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Старомерчицька сільська рада Банківського району Харківської області, Банківська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання свідоцтва про право власності на спадщину недійсним, про визнання права власності в порядку прийняття спадщини по закону,
11 січня 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що його батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві загальної сумісної власності належало домоволодіння № 11 по вул. Петровського с. Мічуринске Валківського району Харківської області. Батько ОСОБА_3 помер 18 лютого 1994 року. За життя батько залишив заповіт на ім'я позивача і його брата ОСОБА_5. Не дивлячись на існування заповіту, мати ОСОБА_4 мала право на обов'язкову частину спадщини, так як досягла пенсійного віку на момент смерті батька і її спадкова доля складала 2/18 частин. Спадкова доля позивача та його брата склала по 2/9 частин. В Державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини в 6-ти місячний термін ніхто із спадкоємців не звернувся, так як мати і брат були зареєстровані за однією адресою з померлим, а позивач забрав належні батькові особисті речі, приймав участь в затратах на утримання будинку, займався веденням присадибного господарства. Тому вважали, що фактично всі прийняли спадщину. Ніякого спору про право власності на домоволодіння № 11 не виникало. Вважали, що цей будинок належить сім'ї, і тому необхідності в оформленні документів на домоволодіння не має.
В 2004 році помер брат позивача - ОСОБА_5 Спадкоємцями по закону після його сме- рті являлися його син - ОСОБА_2 і мати - ОСОБА_4 Чи звертався хтось з них з заявою про прийняття спадщини в державну нотаріальну контору позивачу не відомо. Після смерті брата позивач переїхав на постійне місце проживання в домоволодіння № 11 по вул. Петровського в с. Мічуринське - до матері, стан здоров'я якої погіршився і вона потребувала стороннього догляду.
12 квітня 2009 року померла мати ОСОБА_4 Коли 04.11.2009 року позивач в 6-ти місячний строк звернувся до Банківської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батьків як спадкоємець першої черги, дізнався, що 10.07.2006 року мати отримала Свідоцтво про право на спадщину після смерті батька позивача. Вважає, що самостійно оформити цей документ вона не мала фізичної можливості і необхідності, а оформленням документів займався відповідач у справі, на ім'я якого мати 07.07.2006 року оформила заповіт, а вже 18.07.2006 ро- ку ОСОБА_2 відвіз матір в будинок престарілих смт.Старий Мерчик. Враховуючи діагноз захворювання матері станом на червень-липень 2006 року і стан її здоров'я після виписки із лікарні, вважає, що одержуючи свідоцтво про право на спадщину і оформлюючи заповіт, вона не розуміла значення своїх дій, її волевиявлення не було вільним, вона не могла самостійно поставити свій підпис в документах. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом порушених прав, просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батька, визнати за ним право власності на 2/9 частини домоволодіння № 11 по вул.Петровського в с.Мічуринське, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по закону на ім'я ОСОБА_4 та заповіт від її імені, визнати за ним право власності на 5/18 частин зазначеного домоволодіння в порядку спадщини по закону після смерті матері.
26 лютого 2010 року позивач уточнив позовні вимоги в зв'язку з допущеною арифметичною помилкою та вказав, що після смерті батька спадкова доля позивача та його брата складала 7/36 частин, тому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батька, визнати за ним право власності на 7/36 частин домоволодіння № 11 по вул. Петровського в с. Мічуринське, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по закону на ім'я ОСОБА_4 та заповіт від її імені, визнати за ним право власності на 11/36 частин зазначеного домоволодіння в порядку спадщини по закону після смерті матері.
18 травня 2010 року позивач уточнив позовні вимоги в зв'язку з отриманням додаткових доказів і доповнив, що свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4 являється незаконним, оскільки мати знала про існування заповіту, що склав батько на ім'я позивача і його брата, а також знала про те, що позивач і його рідний брат фактично прийняли спадщину.
Крім того, на даний час позивач являється інвалідом 3-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК, згідно якої вперше медичні документи надійшли і були зареєстровані у МСЄК 24.03. 2009 року, а 22.04.2009 року позивач був вперше оглянутий та визнаний інвалідом 3-ї групи. Таким чином на момент смерті матері ОСОБА_4 він являвся непрацездатним і має право на обов'язкову долю в спадщині після смерті матері.
Тому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батька, визнати за ним право власності на 7/36 частин домоволодіння № 11 по вул.Петровського в с.Мічуринське в по- рядку спадщини після смерті батька, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по закону на ім'я ОСОБА_4, визнати за ним право власності на 11/72 частин зазначеного домоволодіння в порядку спадщини по закону після смерті матері.
В судовому засіданні позивач і його представники позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач і його представники в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивач мав право на протязі 16 років прийняти спадщину за законом після смерті свого бать- ка, однак цього всупереч нормам чинного законодавства не зробив. За заповітом, яким ОСОБА_3 заповідав все своє майно, яке б йому належало на момент смерті своїм дітям: ОСОБА_6 і ОСОБА_5, належним чином спадщину не прийняли, оскільки не звернулися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тим самим не використавши право на спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку він не заявив про відмову від неї. Свідченням фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здачу в ломбард речі, технічного паспорту на автотранспортний засіб, державного акту на право приватної власності на землю. Ці документи приймаються нотаріусом до уваги з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до чого після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4, мешкаючи в спірному домоволодінні, фактично прийняла спадщину, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності, посвідчені державним нотаріусом. Оскільки заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті, право на який має фізична особа з повною цивільною дієздатністю особисто, його вчинення через представника не допускається, ОСОБА_4 при житті, використовуючи це право заповіла майно відповідачу, про що свідчить заповіт, посвідчений секретарем Старомерчицької сільської ради Валківського району Харківської області. Тому просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Старомерчицька сільська рада Валківського району Харківської області надіслала клопотання про розгляду справи за відсутності її представника, зазначивши, що заперечень щодо рішення суду мати не буде.
Валківська державна нотаріальна контора Харківської області повідомила, що після померлого ОСОБА_3 10.07.2006 року за реєстровими № 2016, № 2018 і № 2020 були видані свідоцтва про право власності на ? частину будинку, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину цього ж будинку та свідоцтво на спадщину за законом на грошовий вклад на ім'я дружини спадкодавця громадянки ОСОБА_4. Як представник від її
імені діяв громадянин ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 06.07.2006 року виконкомом Старомерчицької селищної ради за № 116. У поданій нотаріальній конторі заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину вказано про наявність заповіту спадкодавця, посвідченого виконавчим комітетом Старомерчицької селищної ради 13.03.1989 року за реєстровим № 31, однак заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори від спадкоємців за заповітом у встановлений строк не надходило. Будь-яких сумнівів щодо належного оформлення та особистого підписання довірителем подана довіреність не викликає. Довіреність складено у 2-х примірниках, один з яких знаходиться на зберіганні у справах виконкому селищної ради, там же знаходиться і реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2006 рік, де мають бути особисті підписи гр. ОСОБА_4 про посвідчені довіреність та заповіт.
На підставі ст.22 КУпШС дружина померлого ОСОБА_4 мала право на ? частину будинку у с.Мічуринське, вул.Петровського, 11, так як цей будинок був придбаний подружжям на загальні кошти в період зареєстрованого шлюбу. Друга половина цього ж будинку та грошовий вклад складали спадкове майно, спадкоємицею на яке на підставі ст.529 ЦК УРСР 1963 року була дружина померлого, яка спадщину прийняла. Будь-яких інших заяв щодо вказаної спадщини ОСОБА_3 в період з лютого 1994 року до липня 2006 року до нотаріальної контори не надходило. Зважаючи на подані представником по довіреності документи, спадкоємцю за законом Колєснік В.А. 10.07.2006 року були оформлені її спадкові права на майно чоловіка (житловий будинок з будівлями).
У разі розподілу спадкового майна (1/2 будинку та грошовий вклад) за заповітом спадкодавця ОСОБА_3, обов'язкова частка непрацездатної дружини ОСОБА_4 склала б 2/18 частки спадкового майна: 'Л ч. будинку: 3 спадкоємця за законом = 1/6 ч. х 2 = 2/18 ч. будинку та 2/3 ч. грошового вкладу. Разом у власність дружини перейшло б 11/18 частин будинку і 2/3 частини вкладу, а за заповітом перейшли б 7/18 ч. будинку та 1/3 ч. грошового вкладу в рівних частках на двох спадкоємців, а саме - 7/36 ч. будинку і 1/6 ч. вкладу кожному - синам ОСОБА_5 і позивачу ОСОБА_6
Спадкодавець ОСОБА_4 на все належне їй майно склала заповіт, посвідчений 07.07. 2006 року за реєспровим № 119, один примірник якого знаходиться на зберіганні у справах виконкому Старомерчицької селищної ради, а другий - у спадкоємця за заповітом ОСОБА_2, що 09.10.2009 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Син спадкодавці ОСОБА_6 також подав заяву про прийняття спадщини 10.06.2009 року, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 184/2009 рік. Однак права на обов'язкову частку він не має, бо 3-я група інвалідності йому встановлена з 22.04.2009 року і на час відкриття спадщини він був працездатним за віком та станом здоров'я.
Нотаріальна контора не вбачає ніяких підстав визнавати недійсним свідоцтво про право на спадщину за р.№ 2018, що видане 10.07.2006 року на ім'я ОСОБА_4, оскільки строк з 1994 року по 2006 рік є більш ніж достатнім для звернення спадкоємців до відповідних органів для оформлення прав на спадкове майно. Тому заперечує проти задоволення позовних вимог в цій частині та просить розгляд справи проводити за відсутності представника в зв'язку з виробничою необхідністю.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, що є у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є рідним сином ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії 1-ЯР № 708381, видане 19.07.1957 року Старомерчицькою селищною радою Банківського району Харківської області, актовий запис № 36).
ОСОБА_3 помер 18 лютого 1994 року (свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 252566, видане 19.02.1994 року Старомерчицькою селищною радою Банківського району Харківської області, актовий запис № 6). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул.Петровського, 11 в с.Мічуринське Валківського району Харківської області (свідоцтво про право власності на житловий будинок від 26.04. 1988 року, видане виконкомом Старомерчицької селищної ради Банківського району Харківської області за реєстровим № 6 на підставі рішення Банківської районної ради Харківської області № 149 від 19.04.1988 року).
Відповідно до заповіту від 13.03.1989 року, засвідченого секретарем виконкому Старомерчицької селищної ради Банківського району Харківської області та зареєстрованого за № 31, Колєснік П.А. заповідав все своє майно, яке буде йому належати на день смерті і на яке за законом
буде мати право, де б воно не було і з чого б не складалося, ОСОБА_1 та ОСОБА_5
ОСОБА_5 помер 03.05.2005 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 018912, видане 04.05.2005 року Старомерчицькою селищною радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 37.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач являється його вітчимом, з яким вони проживають з 1991 року. З цього ж часу він всі вихідні та канікули проводив у бабусі і дідуся - батьків позивача. Дідусь помер в 1994 році на його руках. Після смерті дідуся його батьки і сам свідок стали проживати у бабусі, оскільки вона боялася сама знаходитись дома. Свідок проживав постійно, а батьки приїздили на вихідні в зв'язку з занятістю на роботі. Вели разом домашнє господарство: держали курей, кролів, доглядали за грядкою. ОСОБА_5 також проживав у бабусі, але працював в іншому населеному пункті, тому інколи змушений був ночувати в іншому місці. Знав, що дідусь написав заповіт на обох синів, але йому не відомо, чи прийняв хто спадщину після смерті дідуся та чи оформлялися документи належним чином. Отчим почав постійно проживати з бабусею приблизно за два роки до її смерті.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що після смерті ОСОБА_3 з його дружиною проживала сім'я позивача. Вони дуже допомагали матері, обробляли огород, робили ремонт в будинку, доглядали домашнє господарство. Брат позивача розірвав шлюб зі своєю дружиною, яка з сином - відповідачем по справі, виїхала до іншого села, тому також залишався жити з матір'ю. Після смерті ОСОБА_3 позивач покинув роботу та став постійно проживати з матір'ю, так як погіршилося її здоров'я, та жив з нею до її смерті. Без нього вона не могла жити, потребувала стороннього догляду. ОСОБА_4 весь час хотіла, щоб будинок, який вони разом будували, достався обом синам. Дуже переживала смерть сина ОСОБА_9. Тому вирішила залишити будинок синові та внукові та була впевнена, що оформляє заповіт на них обох. Коли дізналася, що заповіт, який склала на прохання відповідача і за його вказівками, складений на нього одного, дуже переживала, плакала, що позивач залишився без житла, навіть хотіла позбавити себе життя, але не хотіла ганьбити відповідача. На час оформлення заповіту вона була не в розумі, після лікарні дуже хвора. Вважає, що позивач має право на батьківщину і ніхто не має права його цього позбавляти.
Аналогічні пояснення в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_10
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач після смерті батька фактично прийняв спадщину: доглядає за будинком, користується присадибною ділянкою, веде домашнє господарство. Ці дії є свідченням прийняття спадщини як це встановлено ст.ст.548, 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день відкриття спадщини, тому суд встановлює факт прийняття спадщини позивачем після смерті батька та визнає за ним право власності на 7/36 частини житлового будинку в порядку спадкування після смерті його батька, в зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину по закону від 10.07.2006 року, видане на ім'я ОСОБА_4, в цій частині суд визнає не дійсним на підставі ст.1301 ЦК України.
ОСОБА_4 померла 12 квітня 2009 року (свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 240007, видане 18.11.2009 року Старомерчицькою селищною радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 16). Позивач подав заяву про прийняття спадщини 10.06.2009 року, на підставі якої в нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 184/2009 рік.
Із довідки Міжрайонної офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії від 27.04. 2010 року за № 37 слідує, що перші медичні документи ОСОБА_6 надійшли до МСЕК та зареєстровані 24.03.2009 року. 22.04.2009 року ОСОБА_6 був вперше оглянутий та визнаний інвалідом третьої групи по категорії загальне захворювання до 01.05.2010 року. Повторно медичні документи на переогляд надійшли до установи 23.03.2010 року. 19.04.2010 року ОСОБА_6 був переоглянутий, підтверджена третя група інвалідності строком на 1 рік.
Відповідно до ст.30 Положення «Про медико-соціальну експертизу» датою встановлення інвалідності вважається день надходження на медико-соціальну експертизу документів, необхідних для огляду хворого.
Таким чином, на момент смерті ОСОБА_4 позивач являвся непрацездатним та згідно вимог ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку в спадщині після її смерті, тому суд визнає за ним право власності на 11/72 частин житлового будинку в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. 1301,
1241 ЦК України, ст. ст. 10, 11,60,212-215,218,234,256,259 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3, який помер 18 лютого 1994 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/36 частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, село Мічурінське, вулиця Петровського, 11, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3.
Визнати свідоцтво про право власності по закону за реєстровим № 2018 від 10 липня 2006 року, видане державним нотаріусом Банківської державної нотаріальної контори Харківської області на ім'я ОСОБА_4 - недійсним в частині 7/36 частин житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, село Мічурінське, вулиця Петровського, 11.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/72 частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, село Мічурінське, вулиця Петровського, 11, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П.Токмакова