Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2-62/10
РІШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Камхі А.Д.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради, третя особа: КП КОР «Кагарлицьке БТІ», Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області, Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и в:

позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд визнати недійсними та скасувати Державні акти на право приватної власності на землю серії ІУ - КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 в 2006 року видані відповідачем - ОСОБА_7 сільською радою, на земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства і для будівництва та обслуговування житлового будинку на ім'я ОСОБА_11, визнати недійсним та скасувати : рішення ОСОБА_7 сільської ради № 12 від 22 грудня 2005 року про визнання права власності на житловий будинок; свідоцтво про право власності на житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району, видане КП КОР « Кагарлицьке БТІ » на ім'я ОСОБА_11, посилаючись на те, що 04 червня 1991 року помер їхній батько ОСОБА_12, який до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 - територія ОСОБА_7 сільської ради.

Після смерті батька відкрилася спадщина на належний батькові на праві власності житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району Київської області

Згідно заповіту батька від 13 квітня 1991 року спадкоємцями його майна в рівних частках визначені його діти - дочка ОСОБА_13, він ОСОБА_5, інші сини - відповідачі по даній справі ОСОБА_11 та ОСОБА_14, який на даний час померлий.

Спадщина ними прийнята шляхом звернення з заявами про її прийняття до Кагарлицької державної нотаріальної контори.

14 березня 1992 року Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-380, згідно якого спадкоємцями житлового будинку, належного батькові, визначені всі четверо осіб, зазначені в заповіті в рівних частках по 1/4 його частині.

На час видачі, свідоцтво підлягало реєстрації у виконкомі ОСОБА_7 сільської ради.

14 вересня 2009 року, після його звернення до Кагарлицького БТІ з метою реєстрації належної їй частки 1/4 - та отримання правовстановлюючих документів, йому було відмовлено у видачі реєстраційних документів, так як цілий житловий будинок зареєстровано за іншою особою.

В цей же день йому стало відомо, що право власності на цілий житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка , згідно рішення ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району № 12 від 22 грудня 2005 року, прийнятого на підставі заяви одного із спадкоємців, реєстровано за ОСОБА_11 - відповідачем по даній справі.

За таких обставин, коли в результаті неправомірних дій відповідачів, шляхом видання неправомірного акта, порушуються його права власника, визначені в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому та зареєстрованому в реєстрі Кагарлицької районної державної нотаріальної контори 14 березня 1992 року за № 1-380.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 393 ЦК України , правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, у відповідності до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За таких обставин свідоцтво про право власності на житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району видане на ім'я ОСОБА_11, виданого на підставі неправомірного рішення органу місцевого самоврядування, не може вважатися чинним та підлягає скасуванню.

В період пред'явлення даного позову стало відомо про інші порушення його прав відповідачами , що стосуються права на земельну ділянку та безпідставного його позбавлення його, як одного із спадкоємців.

Станом на 04 червня 1991 року, день смерті батька, та виникнення права на спадщину, діяла норма Земельного кодексу від 18 грудня 1990 року N 561-XII і згідно частини 1 статті 30 якого визначалося, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право класності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та «споруди, а відповідно до частини 2 вказаної статті, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відтак, враховуючи що земельна ділянка площею 0,60 га, яка була у користуванні у батька та на якій знаходяться будівлі та споруди, які перейшли у їхню спільну часткову власність, повинна була перейти у їхнє спільне користування та вони, кожен із спадкоємців мав право на землекористування площею 0,15 га.

На даний час йому стало відомо про те, що відповідачем ОСОБА_11 згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ІУ -КВ № 034461від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року виданих відповідачем ОСОБА_7 сільською радою, приватизовані земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства та 0,2491 га - для обслуговування житлового будинку.

Загальна площа отриманих у власність земель становить - 0,5486 га, і земельна ділянка, яка значилася за домоволодінням.

В процесі зясування обставин, які передували приватизації земель відповідачем ОСОБА_11, було встановлено, що рішення ОСОБА_7 сільської ради № 11 від 27 квітня 2001 року , яке вказане в державному акті серії ІУ -КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року як підстава для його видачі не існує, що підтверджується архівною випискою, яка додається.

Крім цього, згідно повідомлення відповідача ОСОБА_7 сільської ради рішення про виділення та передачу у власність відповідача земельної ділянки площею 0,2491 га для будівництва та обслуговування житлового будинку сесією сільської ради не приймалося, а рішенням, яке вказане в державному акті серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року, як підстава його видачі, є затвердження матеріалів технічної документації.

За таких обставин Державні акти на право приватної власності на землю серії ІУ -КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року видані відповідачем - ОСОБА_7 сільською радою, на земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства та 0,2491 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку не можуть вважатися чинними та підлягають скасуванню, так як в результаті неправомірних дій відповідачів, без прийняття правомірних актів правомірним органом, відповідачу ОСОБА_11 безпідставно були передані земельна ділянка, на якій розташована 1/4 частина належного йому на праві власності житлового будинку, порушуються його права землекористувача, який відповідно до вимог, закону має право безоплатно отримати у власність земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_6 та його представники уточнені позовні вимоги позивача не визнали та заперечували проти їх задоволення з наступних підстав. Після смерті ОСОБА_12 кожному з 4-х дітей було видане свідоцтво про право на спадщину на 1/4 будинку, за адресою: с. Воронівка, вул. Леглич, 11. За період початку хвороби ОСОБА_12, його смерті та по сьогоднішній день, а це 20 років, відповідач самостійно та за власний рахунок утримує будинок, регулярно проводить необхідні поточні ремонтні роботи, сплачує податок на землю, страховий платіж, платежі за електроенергію та проводить роботи по обслуговуванню вказаної присадибної ділянки; ОСОБА_5 та інші спадкоємці жодних дій по виконанню зобов'язань по утриманню своєї частки майна на даний час, а це 18 років, не здійснили. Спадкоємці (в т. ч. позивач) знали про те, що відповідач добросовісно користується будинком, прагне його приватизувати, та не заперечували проти цього. У своїй позовній заяві позивач просить задовольнити його вимоги на основі того, що нібито було порушено його право власності, посилаючись на ч. 1 ст. 393, ст. 391 ЦК України, але позивач не є власником спірного майна, ніяких документів, які б це засвідчували, він не надав. Тому не може йти мови про порушення права власності позивача, при відсутності у останнього такого права. Іншими спадкоємцями також не було оформлене право власності. Заяви позивача про «неправомірність дій відповідачів, шляхом видання неправомірного акта» доказами ніяк не підтверджені. Зазначений будинок був наданий відповідачеві у власність відповідно до закону. Доказів, які б довели протилежне, позивач не надав. На земельну ділянку площею 0, 2491 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідачем (ОСОБА_15 І.) було окремо оформлено право власності у відповідності до ст. 121 ЗК України, - шляхом визнання ОСОБА_7 сільською радою права власності на будинок на підставі заяви та наданих доказів постійного утримання даного майна. Неправомірною та безпідставною є вимога позивача про визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KB N 034461 від 16 серпня 2001 року, виданого відповідачем - ОСОБА_7 сільською радою, на земельну ділянку площею 0, 295 га для ведення особистого селянського господарства на ім'я ОСОБА_15, оскільки: згідно заяви ОСОБА_15 ОСОБА_7 сільська рада рішенням від 20. 10. 94 року № 2 вирішила надати йому у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0, 295 га. Відповідач (ОСОБА_15 І.) добросовісно та законно користувався нею та у 2001 році приватизував - Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-KB № 034461 від 16 серпня 2001 року. Позивач не користувався та ніяким чином не причетний до вказаної земельної ділянки площею 0,295 га, Будь-яке право на земельну ділянку ОСОБА_16 не підтверджено жодним документом. Відповідно до ст. 100 ЦК 1963 р., що діяв на момент смерті ОСОБА_16, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Право особистої власності на земельні ділянки на той період ще не існувало. Крім того, земельна ділянка офіційно не належала померлому навіть на праві користування. А господарська книжка сільської ради не є правовстановлюючим документом, - тобто претендування позивача на дану земельну ділянку є необгрунтованим. Вимога позивача є також недоречною, оскільки йому рішенням ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20. 10. 1994 р. № 2, надано у володіння та користування земельну ділянку площею - 0,19 га у тому ж населеному пункті, на тій же вулиці, поруч із земельною ділянкою 0,295 га ОСОБА_17. До цього часу позивачем не вчинено жодних дій щодо державної реєстрації права власності на зазначену ділянку. До цього часу він дану ділянку не приватизував, окрім того належним чином за нею він не доглядає, її територія поросла чагарником та бур'янами. За даних обставин, він посягає на право власності відповідача, тобто на вже доглянуту земельну ділянку. Заява позивача про відсутність землі також безпідставна, оскільки фактично земельна ділянка (запущена) в наявності є, відомостей про передачу іншим особам у власність даної ділянки ні позивач, ні ОСОБА_7 сільська рада не надали. Посилання позивача на відсутність інформації щодо відомостей про передачу в приватну власність ОСОБА_6 земельних ділянок в Архівній довідці також є безпідставним, оскільки довідка видана за 2001 рік, а рішення про передачу у приватну власність були прийняті в 1994 та в 2005 роках. Крім того, зазначена довідка не має реєстраційного номеру та дати видачі. Задоволення вимог позивача призведе до порушення права власності відповідача (ОСОБА_6 І.). Крім того, бездіяльність позивача, а саме не проведення державної реєстрації належного за заповітом йому майна протягом 18 років приводить до недоотримання бюджетом належних платежів у вигляді податків та зборів, а органи місцевого самоврядування, що відповідають за надходження до бюджету місцевих податків та зборів, відстоюють позицію позивача, тим самим завдаючи збитки державі. Відповідно до ст. 211 ЗК України, передбачена відповідальність громадян за порушення земельного законодавства, а саме за ухилення від державної реєстрації земельних ділянок та невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Позовні вимоги мають бути коректними та направлені на визнання за позивачем права на частину будинку, а не відміняти державні акти права власності та свідоцтво на право власності, без надання жодних доказів їх незаконності.

Представник ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району Київської області уточнені позовні вимоги позивача визнала та просила суд їх задовольнити і вважає, що при прийнятті рішень ОСОБА_7 сільською радою було не враховано той факт, що дане майно відноситься до спадкової маси. Окрім того, відповідачем було приховано факт того, що є заповіт і згідно нього було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району, оскільки при прийнятті рішень сільською радою було порушено права спадкоємців щодо майна , а тому необхідно уточнені позовні вимоги позивача задовольнити, щоб відновити порушені права позивача та третіх осіб.

Треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уточнені позовні вимоги позивача визнали повністю та просили суд їх задовольнити, оскільки вони порушили права спадкоємців. Намір отримати спадщину у них є, проте подавати позов у даній цивільній справі вони не будуть, але звертатися вони будуть окремо від даного позову. При житті їх мами вони нічого не знали про дану спадщину та про її подальшу долю, однак вони не відмовляються від прийняття даної спадщини.

Третя особа ОСОБА_10 в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи.

Представник третьої особи в особі КП КОР «Кагарлицьке БТІ» в судове засідання не зявилася і подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність.

Представники третіх осіб Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області, Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в судові засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи була повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток та повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників третіх осіб.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне уточнені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04 червня 1991 року помер батько позивача та відповідача - ОСОБА_12, який до дня смерті проживав в селі Воронівка, територія ОСОБА_7 сільської ради, Кагарлицького району Київської області.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_12 відкрилася спадщина на належний йому на праві власності житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району Київської області.

За життя ОСОБА_12 склав заповіт, який був 13.04.1991 року посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Згідно вищевказаного заповіту заповідач ОСОБА_12 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, все, що належатиме йому на день смерті і на що він матиме право за Законом заповів він ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_14.

Отже, право на спадкування згідно ст.. 548 ЦК 1963 року мають особи, які визначені в заповіті.

Згідно заповіту спадкодавця від 13 квітня 1991 року спадкоємцями його майна в рівних частках визначені його діти - ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_14.

Спадщина ними прийнята шляхом звернення із заявами про її прийняття до Кагарлицької державної нотаріальної контори.

14 березня 1992 року Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-380, згідно якого спадкоємцями житлового будинку належного батькові визначені всі четверо осіб, зазначені в заповіті в рівних частках по 1/4 його частині.

Спадщина (спадкове майно) це майнові і окремі майнові права та обовязки спадкодавця, які після його смерті переходять до спадкоємців. Основу спадкового майна складають майнові права та обовязки спадкодавця. В порядку спадкування можуть переходити також окремі немайнові права, які необхідні для реалізації повязаних з ними майнових прав.

Свідоцтво про право на спадщину є документом, що підтверджує перехід права власності на майно від спадкодавця до спадкоємців. Видається свідоцтво про право на спадщину на підставі заяви спадкоємця за місцем відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину необхідно, якщо обєктом спадкування є право власності на майно або майнові права, які потребують документального підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 560 ЦК 1963р спадкоємці, закликані до спадкування, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 561 ЦК 1963 р. свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на час відкриття спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Твердження представників позивача стосовно застосування строків давності прийняття спадщини, судом не може бути прийнята до уваги, оскільки відповідно до ст.. 548 ЦК (1963 року) прийнята спадщина визначається належною спадкоємцю з моменту її відкриття і що у спадкоємця, який прийняв спадщину, право власності на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з одержання свідоцтва про право на неї.

Право власності на цілий житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району Київської області визнано за ОСОБА_6, згідно рішення ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району № 12 від 22 грудня 2005 року, прийнятого на підставі заяви ОСОБА_6 та реєстровано за ним в КП КОР «Кагарлицьке БТІ».

Власник майна, у відповідності до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1 статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За таких обставин свідоцтво про право власності на житловий будинок № 11 по вул.. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району Київської області видане на ім'я ОСОБА_6, виданого на підставі неправомірного рішення органу місцевого самоврядування, не може вважатися чинним, а тому суд задовольняє вимоги позивача в цій частині та вважає за необхідне визнати недійсним та скасовує рішення ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району Київської області № 12 від 22 грудня 2005 року про визнання права власності на житловий будинок та свідоцтво про право власності на житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району Київської області, видане КП КОР « Кагарлицьке БТІ » на ОСОБА_6.

Станом на 04 червня 1991 року, день смерті спадкодавця ОСОБА_12, та виникнення права на спадщину, діяла норма Земельного кодексу від 18 грудня 1990 року N 561-XII і згідно частини 1 статті 30 якого визначалося, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право класності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди, а відповідно до частини 2 вказаної статті, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відтак, враховуючи, що земельна ділянка площею 0,60 га, яка була у користуванні у спадкодавця та на якій знаходяться будівлі та споруди, які перейшли у спільну часткову власність позивача, відповідача та третіх осіб, повинна була перейти у їхнє спільне користування та вони, кожен із спадкоємців, мав право на частину землекористування відповідно до частин у будинковолодінні.

Під час судового розгляду стало відомо про те, що відповідачем ОСОБА_6, згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ІУ -КВ № 034461від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року, виданих відповідачем ОСОБА_7 сільською радою, приватизовані земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства та 0,2491 га - для обслуговування житлового будинку.

Загальна площа отриманих у власність земель становить - 0,5486 га, і земельна ділянка, яка значилася за домоволодінням.

В процесі вияснення обставин, які передували приватизації земель відповідачем ОСОБА_6, було встановлено, що рішення ОСОБА_7 сільської ради № 11 від 27 квітня 2001 року , яке вказане в державному акті серії ІУ -КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року як підстава для його видачі, не існує, що підтверджується архівною випискою.

Крім цього, згідно повідомлення відповідача ОСОБА_7 сільської ради рішення про виділення та передачу у власність відповідача земельної ділянки площею 0,2491 га для будівництва та обслуговування житлового будинку сесією сільської ради не приймалося, а рішенням, яке вказане в державному акті серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року, як підстава його видачі, є затвердження матеріалів технічної документації.

За таких обставин Державні акти на право приватної власності на землю серії ІУ -КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року видані відповідачем - ОСОБА_7 сільською радою, на земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства та 0,2491 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку не можуть вважатися чинними та підлягають скасуванню та як в результаті неправомірних дій відповідачів, без прийняття правомірних актів правомірним органом, відповідачу ОСОБА_6 безпідставно були передані земельна ділянка, на якій розташована 1/4 частина належного йому на праві власності житлового будинку, порушуються його права землекористувача, який відповідно до вимог закону має право безоплатно отримати у власність земельну ділянку, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині та визнає недійсними та скасовує Державні акти на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року видані ОСОБА_7 сільською радою Кагарлицького району Київської області, на земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства і 0,2491га для будівництва та обслуговування житлового будинку на ОСОБА_6 Івановича.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 548, 560, 561 ЦК 1963 року, ст. ст. 391, 393 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.. 30, 67 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року, ст.. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд ,-

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради, третя особа: КП КОР «Кагарлицьке БТІ», Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області, Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва про право власності - задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_7 сільської ради Кагарлицького району Київської області № 12 від 22 грудня 2005 року про визнання права власності на житловий будинок та свідоцтво про право власності на житловий будинок № 11 по вул. Леглич в с. Воронівка Кагарлицького району Київської області, видане КП КОР « Кагарлицьке БТІ » на ОСОБА_6.

Визнати недійсними та скасувати Державні акти на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 034461 від 16 серпня 2001 року та серії ЯГ № 399755 від 13 жовтня 2006 року видані ОСОБА_7 сільською радою Кагарлицького району Київської області, на земельні ділянки площею відповідно 0,295 га для ведення особистого селянського господарства і 0,2491га для будівництва та обслуговування житлового будинку на ОСОБА_6.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя І.І. Шевченко