АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Петренко І.О.,

при секретарі: Бецман І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа: Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2008 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська невиправдано тривалий час розглядав цивільну справу за його позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, чим спричинив його здоровю моральну та фізичну шкоду, тому просив суд стягнути на його користь з Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області 88000 грн. за компенсацію зазначеної шкоди на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР та ст.1176 ЦК України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом, в ході розслідування та розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України з 19.09.1996 р. постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2003 р. ОСОБА_3 був звільнений від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, і таким чином була встановлена його вина в дорожньо-транспортній пригоді, при якій 10.07.1996 р. позивачеві була спричинена шкода.

З 11.12.2001 року в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, в ході підготовки до розгляду якої суд запитував органи досудового розслідування про те, чи перебуває стан здоровя позивача у причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригодою, у звязку з чим судовий розгляд 05.02.2002 року відкладався та по справі був предявлений зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, а 05.04.2002 року провадження у цивільній справі зупинено до вирішення кримінальної справи, після закриття якої 16.02.2004 року було відновлено провадження у цивільній справі.

За клопотаннями ОСОБА_3 щодо забезпечення йому права на правову допомогу і через його неявку та його представника судовий розгляд відкладався чотири рази до 13.10.2004 року, після чого позивач доповнював свої позовні вимоги і на судовому слідстві розпочалося дослідження доказів з допиту свідка. Після перерви судовий розгляд не був продовжений 16.11.2004 року внаслідок задоволення клопотання ОСОБА_3, а 22.12.2004 року за клопотанням самого позивача. Також у судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_3 оголошувалися перерви для виклику на допит свідка на підтвердження його заперечень протягом лютого-березня 2005 року. Продовжено судове слідство було 18.04.2005 року, а після перерви у травні та в червні 2005 року судові слухання не відбулися через неявку представника позивача, після чого позивач змінив представника.

За наслідками розгляду цієї цивільної справи Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 31 січня 2006 року було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а в зустрічному позові ОСОБА_3 до відмовлено.

Отже строк, який має оцінюватися на предмет розумності розгляду зазначеної цивільної справи, слід визначати з 11.12.2001 року по 03.08.2006 року, тобто без врахування тривалого досудового розслідування вищеназваної кримінальної справи, обставини розслідування якої вказують лише на складність спору, переданого на розгляд суду, що виник внаслідок вчинення протиправних дій осіб в умовах неочевидності, що вимагало проведення неодноразової ретельної перевірки експертним шляхом вірогідності свідчень допитуваних для зясування питання про особу, яка мала перевагу в русі через регульоване світлофором перехрестя. Зясування фактів ускладнювалося зміною свідками своїх показань. З огляду на це фактична складність спору полягала у встановленні згідно з істиною причинно-наслідкового звязку, його розвитку і перебігу.

Також належить звернути увагу на наслідки ушкодження здоровя позивача, які проявилися лише з часом, через що судом зупинялося провадження у справі, з чим погодився позивач, не оскаржуючи відповідну ухвалу. На це вказує й те, що лише більше ніж через один місяць після зупинення провадження у цивільній справі наслідки ушкодження здоровя позивача були перекваліфіковані з легких на середньої тяжкості за ознаками, що проявилися під час лікування позивача. Цим також визначалася складність встановлення повно і всебічно фактично вчиненого протиправного діяння відповідача проти позивача.

З правової сторони спору суду належало зясувати ті позадоговірні зобовязання, що виникли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що не складає труднощів у питанні субєктів спірних правовідносин та підстав їх виникнення, але ускладнено зясуванням змісту цих відносин взаємних прав і обовязків один до одного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, включаючи необхідний час для розвязання питання про зустрічний позов.

Відповідно, слід визнавати вирішувану цивільну справу складною з огляду на те, що на підставі зібраних доказів після усунення розбіжностей і протиріч між ними щодо всіх обставин, визначених ст. 179 ЦПК України, можливо дійти переконання з усіх питань, на які в рішенні суду мала б бути надана відповідь для правильного вирішення спору згідно зі ст. 214 ЦПК України, що вимагає тривалого часу.

При цьому з урахуванням рівня завантаженості суддів цього суду, показник якої вище середнього в цілому по Україні, суд призначав справу до розгляду в судовому засіданні 15 разів, з яких відбулося лише три слухання справи, а в інших випадках її судовий розгляд переносився через неявку учасників процесу з причин, які судом визнані поважними з мотивів забезпечення кожній стороні належне здійснення свого захисту і права на правову допомогу, з яких у пяти випадках відповідальний за перенесення судових слухань був сам позивач, а після відновлення провадження у справі суд призначав її розгляд в судовому засіданні з перервою у межах одного місяця, що в умовах добросовісності сторін з огляду на складність справи забезпечило б швидке та ефективне вирішення справи.

Таким чином, через поведінку сторін, суд не може відповідати за затримку в розгляді справи з 16.02.2004 року по 03.08.2006 року, а так само з огляду на принцип диспозитивності та складності справи за час відкладення і зупинення провадження з 05.02.2002 року до 09.01.2004 року.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог ОСОБА_2 щодо невиправданого затягування розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська вказаної справи за його позовом суд обґрунтовано відмовив в їх задоволенні на підставі ст.ст.11,60 ЦПК України та ст.ст.1174,1176 ЦК України.

Доводи ОСОБА_2 в скарзі про залишення судом без уваги всіх обставин тривалого розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська зазначеної цивільної справи фактично зводяться до одностороннього тлумачення лише на свою користь процесуального законодавства, регулюючого порядок розгляду судами цивільних справ, та до переоцінки тих обставин справи і доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, і не спростовують правильність вищезазначених висновків суду.

А щодо посилання скаржника на Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР, то цей Закон регулює не спірні правовідносини, а порядок відшкодуванню шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи змін колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: