Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

справа № 2-794/10

м. Балаклія 20.07.2010 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: Стригуненко В.М., за участю:

секретаря: Паточка А.М.,

позивача: ОСОБА_1, представника - адвоката Веселянської О.Л.,

відповідача: ОСОБА_3, представника - адвоката Татьянко А.М.,

третьої особи: Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області - надано

заяву про розгляд справи за відсутності представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Балаклійська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

29.03.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, з підстав, передбачених ст.ст. 1258, 1261, 1266, 1272 ЦК України. Вказував, що в м. Балаклія дідусь і бабуся мали квартиру. Після смерті бабусі у 2002 році, його мати (дочка покійної), прийняти спадщину не змогла внаслідок хвороби. Дідусь одружився на відповідачеві. В 2004 і 2006 роках відповідно померли мати та батько позивача. В 2008 році помер дідусь позивача, про що він не був своєчасно обізнаний і не зміг прийняти спадщину після його смерті. Вважав, що має право на спадщину у вигляді частини спірної квартири.

В суді ОСОБА_1 позов підтримала. Пояснив, що в період 2000-2006 років дідуся та бабусю навідував рідко внаслідок тяжкої хвороби матері, а після смерті батьків тяжко хворіла дитина. На похоронах бабусі не був, т.я. перебував на заробітках в РФ (підтвердження не надав). Після одруження діда з відповідачем перестав з ним спілкуватися. У дідуся був телефон, назвав його номер, однак йому не телефонував. Чим хворів дідусь не знає. Зазначав, що 2007 року приїздив до дідуся, однак двері йому не відчинили, чи був хто вдома не знає. Далі не було можливості приїздити, т.я. хворіла дитина, не було фінансових можливостей на проїзд. При цьому пояснив, що станом на 21.05.2010 року білет на електричку в одну сторону коштує 5.50 гривень, а сам з 2002 року постійно працює. В Балаклії не був з 2004 року, окрім похорон батька і невдалого навідування діда у 2007 році. Вказував, що після смерті бабусі право на спадщину мали дід та його мати. Дід проживав разом з покійною, тому фактичним шляхом прийняв спадщину. Його мати проживала в м. Харкові, спадщину не прийняла, із заявою до нотаріальної контори не зверталася, т.я. тяжко хворіла. Померли його мати та батько, з ними був зареєстрований, прийняв спадщину фактично. На похоронах матері не був, т.я. про смерть матері дізнався від сусідів через 1-1.5 тижні (хоча був батько і родичі), в цей час хворіла дитина. У батьків був стаціонарний телефон. Після смерті діда спадкоємцями повинні бути відповідач і він, як онук. Про смерть діда дізнався лише зимою 2010 року, причини його смерті не знає. Після цього і станом на 21.05.2010 року із заявою про прийняття спадщини до нотконтори не звертався.

Відповідач позов не визнала. Вказувала, що з 12.2002 року познайомилася з дідом позивача, ОСОБА_5 Він хворів на гипертонію, турбували серце, рана ноги. Почала доглядати за ним, готувала, прала і т.д. З 2003 року проживали в його квартирі у цівільному шлюбі, ОСОБА_5 зареєєстрував її у квартирі, а згодом зареєстрували шлюб. ОСОБА_5 розповідав, що вони розсварилися з дочкою, яка зловживала алкоголем, і його покійна дружина відмовилась від дочки. ОСОБА_5 телефонував онуку - позивачу, т.я. його двоюрідна сестра повідомила, що позивач кривдить матір. Позивач його вилаяв, сказавши, що він для нього ніхто. Дочка, зять, онук - позивач до них жодного разу не приїздили, жодного разу не телефонували, не поздоровляли зі святами, в т.ч. діда-верерана з Днем Перемоги. ОСОБА_5 вважав, що вони від нього відкреклися. Після смерті чоловіка повідомила родичам - ОСОБА_6 (сестрі батька позивача), двоюрідній сестрі чоловіка ОСОБА_7. Вони приїздили на похорон, позивача не було. Вона разом з родичами поховала чоловіка. Позивача вперше побачила зимою 2010 року, той цікавився чи не залишив дід на нього заповіт. На проводи 2010 року позивач на кладовище до діда та батьків не приїздив (позивач підтвердив цей факт, пояснив, що працював і в цей час проходив шлюборозлучний процес). Вона прийняла та оформила спадщину.

Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача судом було залучено Балаклійську державну нотаріальну контору Харківської області, якою були видані спірні свідоцтва про право на спадщину а.с. 35. Надано клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника а.с. 40.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_7 в суді пояснила, що вона з ОСОБА_5 разом працювала, дружила з його сім'єю, бувала в гостях. Батьки позивача розсорилися зі своїми батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в 1999-2000 роках. Вони не спілкувалися, не цікавилися долею один одного, не навіщали. Це стосується і позивача. На похоронах ОСОБА_8 її дочки, зятя і позивача не було. Похованням займався її чоловік. З відповідачкою ОСОБА_5 до реєстрації, жив у цивільному шлюбі. Матір позивача поховали чоловік, ОСОБА_5, його сестра. Позивача при цьому не було. ОСОБА_5 ховали відповідачка та її син. Позивача при цьому також не було.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_9 в суді пояснила, що вона товаришувала з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 За 2 роки до смерті ОСОБА_8 (приблизно 2000 рік) з дочкою у них зіпсувалися і припинилися відносини. Вони не спілкувалися, не навіщали один одного. Не розповідали щоб спілкування відбувалося навіть у телефонному режимі. На похоронах ОСОБА_8 її дочки та онука не було. Приблизно через півроку після смерті дружини ОСОБА_5 зійшовся з відповідачкою, а потім одружилися. Вона доглядала за чоловіком, вела домашнє господарство. Матір позивача ховали батько та дід позивача. Самого позивача не було. Була присутня як відповідачка про смерть чоловіка телефоном повідомляла його родичів. На похоронах була тітка позивача. Позивача не було.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_11 в суді пояснила, що вони з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були сусідами по під'їзду, товаришували, бувала в гостях. За 2-3 роки до смерті ОСОБА_8 з дочкою у них припинилися відносини. Вони не спілкувалися, не навіщали один одного. Не розповідали щоб спілкування відбувалося навіть у телефонному режимі. Що сталося їй не відомо. На похоронах ОСОБА_8 її дочки та онука не було, була тітка позивача. Приблизно через півроку після смерті дружини ОСОБА_5 зійшовся з відповідачкою, а потім одружилися. Дочка і позивач їх не провідували. Не відомо про будь-які форми спілкування між ними. Похованням чоловіка займалася відповідача, позивача не було. В жовтні-листопаді 2009 року позивач прийшов до неї додому і цікавився чи не залишив покійний дідусь заповіт.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_12 в суді пояснив, що є сином відповідачки, а позивача побачив вперше і познайомився в жовтні-листопаді 2009 року, коли той зателефонував йому і запропонував зустрітися з метою вирішення спадкового питання. При зустрічі на ж/д вокзалі м. Балаклія позивач запропонував розділити спірну квартиру навпіл. Не погоджувався. За ініціативи позивача через 2-3 тижні знову зустрічалися з того ж приводу. Компенсацію не пропонував. Відомо, що позивач не спілкувався з покійними дідусем та бабусею, не цікавився їхнею долею, не навідував їх, на похоронах не був. В лютому 2010 року позивач разом з адвокатом приїздили до відповідачки з метою отримання частини майна або грошової компенсації.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_13 в суді пояснила, що з сім'єю ОСОБА_5 знайома з 1960-х років, разом з ними працювала, товаришували, проживали у сусідніх будинках. Матір позивача, ОСОБА_14, яка була (рос. удочерена), і самого позивача знає з дитинства. ОСОБА_5 поки мали можливість всіляко матеріально допомагали ОСОБА_14, а коли вийшли на пенсію, почали хворіти, то припинили допомогу. Однак та вимагала від них матеріальної допомоги, «викручувала їм руки», була дуже егоїстичною. На час смерті у 2002 році ОСОБА_8, ОСОБА_14 зі своїм чоловіком та позивачем з ОСОБА_5 не спілкувалися, їхньою долею не цікавилися. ОСОБА_8 поховала вона разом з ОСОБА_5, дочки, зятя та позивача не було. Похованням матері позивача займався ОСОБА_5 разом з нею, чоловіка покійної та сина-позивача не було. Коли ховали батька позивача, цим займався ОСОБА_5 разом з родичами, позивач тільки «заглядав». Похованням самого ОСОБА_5 займалася відповідач з родичами, позивача не було. Від покійного ОСОБА_5 відомо, що позивач-онук ним не цікавився, не провідував, навіть телефоном не спілкувався. Відомо, що відповідач доглядала за ним, вони були у шлюбі, і ОСОБА_5 цим шлюбом був задоволений.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_6, рідна тітка позивача, сестра його батька, в суді пояснила, що покійні ОСОБА_5 і ОСОБА_8 дуже любили свого онука-позивача. Однак, приблизно 20 років тому відносини між ОСОБА_5 та сім'єю дочки ОСОБА_15 розладилися на ґрунті постійного, непосильного «вимагання» у стареньких грошей. Вони цікавили дочку тільки в цьому плані. Позивач дрався зі своїми батьками, бив матір, вона скаржилась. Відносини у позивача з батьками погані з кінця 1990-х років. З ОСОБА_5, як із батьками позивач відносин не підтримував. А батьки позивача у свою чергу не підтримували відносин із ОСОБА_5. Іноді матір позивача телефонувала ОСОБА_5 та їй, лише лаялася у слухавку і клала її. У стареньких запитувала чи ті ще не померли. Таку її поведінку пояснити не може. При житті ОСОБА_8 не бажала, щоб позивач та його батьки були у неї на похороні. Коли та померла, їх не було. Матір позивача ховала вона з дочкою та ОСОБА_5, позивача не було. Після смерті матері позивач вигнав свого батька з квартири та заселився до неї, вважають що він міг бути причетним до смерті батька. ОСОБА_5 був дуже хворим. Відповідач жила з ним, доглядала. Родичі були за нього спокійні. Відповідач навіть доглядала за могилами батьків ОСОБА_5 в м. Харкові і зараз цим переймається. Натомість позивач на цвинтарі м. Балаклія на могилах батьків та діда з бабусею на «проводи», незважаючу на шановану в м. Балаклія традицію, не буває. На похоронах діда також не був. За характером позивач брехливий, корисливий, аферист. Обманює на кожному кроці, займає у всіх гроші і не віддає.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_14, двоюрідна сестра позивача, в суді пояснила, що відносини у позивача з батьками, ОСОБА_5, рівно як і у зазначених між собою. Позивач знає тільки слово «дай», є егоїстичним. Дід з бабусею у дитинстві його «боготворили». На похоронах бабусі, матері, діда позивач не був. На час смерті у 2002 році ОСОБА_8 позивач та його батьки відносин з ОСОБА_5 не підтримували, не спілкувалися. ОСОБА_8 не бажала щоб на її похоронах була присутньої дочка. Родичі були на похоронах батьків позивача та ОСОБА_8. Відповідач доглядала за ОСОБА_5, вона з матір'ю їх провідувала. ОСОБА_5 був доглянутий, був задоволений. На «проводи» на кладовище до родичів позивач ніколи не приїздить, за могилами доглядає відповідач.

Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, допитавши усіх заявлених свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Перебуваючи у шлюбі з 1954 року а.с. 67 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.12.1998 року Фондом комунального майна Балаклійської РДА а.с. 72. Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяв на час, набуття права власності, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 28 КпШС України частки подружжя у спільній сумісній власності визнаються рівними. Таким чином, дана квартира належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях по ? частині кожному.

Мали дочку ОСОБА_16 а.с. 12 (однак свідоцтва про шлюб із зміною прізвища суду не надано) і онука ОСОБА_1 - позивача по справі (однак свідоцтва про народження позивача суду не надано). Приблизно з 2000 року і однозначно до смерті ОСОБА_8, будь-які відносини та спілкування між ОСОБА_5, ОСОБА_8 з одного боку та дочкою ОСОБА_16, онуком ОСОБА_1 були припинені.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, спадковим майном залишилася ? частина спірної квартири. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та переходних положень ЦК України (2003р.), якщо людина померла до 01.01.2004 року і хоча б один зі спадкоємців прийняв спадщину, спадкування здійснюється за правилами ЦК УРСР (1963р.) Заповіт відсутній. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР чоловік покійної - ОСОБА_5 і дочка - ОСОБА_16 були спадкоємцями першої черги за законом.

Зареєстрованим у квартирі був і постійно проживав на час її смерті лише чоловік ОСОБА_5, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину а.с. 66, однак не оформив своїх спадкових прав. Заяви про відмову від її прийняття не подавав. Пояснення свідків і самого позивача, інші матеріали справи не спростовують факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті дружини ОСОБА_8 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Дочка померлої, ОСОБА_16, мешкала окремо в м. Харкові, спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР не прийняла і спадщини не придбала. Даних про звернення до суду і продовження строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 549 ЦК УРСР, не убачається і суду не надано. Цей факт підтверждується наданими матеріалами спадкової справи. Доводи про неможливість ОСОБА_16 своєчасно прийняти спадщину внаслідок хвороби, в обґрунтування чого позивачем надано довідку МСЕ а.с. 15, судом не приймаються, т.я. дана довідка видана 14.05.2003 року і чинна из вказаного часу, а спадкодавець ОСОБА_8 померла ще за рік до того. Більш того наявність II групи інвалідності по загальному захворюванню, яка є робочою, сама по собі не виключає можливості для подачі заяви до нотконтори про прийняття спадщини або звернення вподальшому до суду за продовженням строку для прийняття спадщини. При цьому особиста присутність в нотконторі не є обов'язковою, заяву про прийняття спадщини можливо було прислати поштою, тощо. Медичних даних про неможливість самостійного пересування суду не надано. ОСОБА_16 не виявляла зацікавленості до долі спадкодавиці ОСОБА_8 та спірого спадкового майна, не була на похороні матері. Неприйняття спадщини є її правом.

З кінця 2002-початку 2003 років відповідачка постійно проживала разом з ОСОБА_5 в спірній квартирі як чоловік та дружина, з 30.03.2005 року зареєстрована в ній а.с.27, а з 14.04.2006 року зареєстрували шлюб а.с. 28. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Про смерть були повідомлені його родичі. Похованням займалися відповідачка і її син. Позивач участі не приймав, був відсутній.

Спадковим майном залишилася ? частина спірної квартири, яку він прийняв фактичним шляхом після смерті ОСОБА_8, однак не оформив, і ? частина спірної квартири, що належала йому особисто. Заповіт відсутній. Зареєстрованою у квартирі була і постійно проживала на час його смерті лише дружина ОСОБА_5 - відповідачка по справі а.с. 66. Пояснення свідків і самого позивача, інші матеріали справи не спростовують факту прийняття відповідачкою спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1261 ЦК України (2004 року) лише дружина покійного - ОСОБА_5 була спадкоємицею першої черги за законом. Незважаючи на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідачка до того ж у визначений ст. 1271 цього кодексу 6-ти місячний срок з часу відкриття спадщини подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини а.с. 45, 64, подала документи і отримала свідоцтва про право на спадщину а.с. 57, 58, 59, 74. Спірними є свідоцтва, видані на спадкове майно у вигляді квартири а.с. 57, 74. Підстав, передбачених ст. 1301 ЦК України, для визнання даних свідоцтв недійсними, не убачається.

Як убачається з встановлених обставин, позивач не спілкувався зі своїми батьками, дідусем та бабусею, а ті між собою. Позивач навіть не був на похованні своїх найближчих людей: матері, дідуся та бубусі, висуваючи при цьому надумані і нелогічні доводи про поважність причин, не надавши належних доказів цього. Суд приходить до висновку, що дії позивача вмотивовані виключно його корисним інтересом, метою отримання материального зиску за рахунок спірного майна, а доля його померлих родичів його не цікавила зовсім.

Даний позов подав лише 29.03.2010 року, при тому, що про смерть бабусі був обізнаний з 2002 року, а про смерть діда як мінімум з жовтня-листопада 2009 року.

При цьому в суді встановлено і не заперечувалося самим позивачем, що з 2004 року він проживав окремо від своїх батьків, однак залишався зареєстрованим разом з ними. Доказів прийняття спадщини після смерті батьків ним суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України на засадах змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами.

Всупереч свого процесуального обов'язку позивач не довів юридично значимі для вирішення справи обставини.

Позивач не надав до суду беззаперечних доказів стосовно того, яким чином його матір ОСОБА_16 прийняла спадщину у вигляді частини спірної квартири після померлої матері ОСОБА_8, дід ОСОБА_5 прийняв спадщину після померлої дочки ОСОБА_16, батько ОСОБА_18 прийняв спадщину після померлої дружини ОСОБА_16, він прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_18 і має право на спадкування після смерті діда ОСОБА_5 за правом представлення.

Перед закінченням з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, на запитання головуючого чи всі докази подані в обґрунтування своїх вимог або заперечень та чи всі необхідні свідки допитані, сторони надали схвальну відповідь. Позивач повинен надати всі наявні у нього докази при розгляді справи по суті суду 1 інстанції.

Внаслідок відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. При оплаті 51 грівні судового збору, позивач претендує на 5/6 частини спірної квартири, останньою вартістю 9383 гривень, що відповідає 7819,17 гривням. 1% ціни позову дорівнює 78,19 гривням. Розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи даної категорії становить 120 гривень, при оплачених 37 гривнях. Тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача необхідно достягнути на користь держави суму недоплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 60, 88, 208-223 ЦПК України, ст.ст. 524-527, 529, 548-550 ЦК Української РСР (ред. 1963р.), ст.ст. 15, 16, 1216-1217, 1220-1224, 1258, 1261, 1266, 1268-1270, 1272, 1296, 1301 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

1.В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Балаклійська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності, визнання права власності в порядку спадкування відмовити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави не доплачених при поданні позовної заяви 27 гривень 19 копійок судового збору і 83 гривні витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Головуючий В.М. Стригуненко