АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Макарчука М.А.

Суддів: Прядкіної О.В., Дряниці Ю.В.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2010 року

по справі за позовом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином

Колегія суддів, заслухавши доповідь судці-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2010 року в задоволенні позовних вимог Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості просить рішення місцевого суду скасувати, посилаючись на його незаконність, прийняти відповідне судове рішення. При цьому зазначали, що термін позовної давності не був пропущений взагалі, оскільки вирок Апеляційного суду Полтавської області набрав законної сили 17 серпня 2006 року і саме з цієї дати потрібно відраховувати строк позовної давності.

В суді апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що зявились в судове засідання приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 61ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 134ч.1п3 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до пункту 9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.З ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачі перебували з позивачем у трудових правовідносинах, ОСОБА_2 працювала на посаді начальника відділу, а потім заступника директора центру зайнятості, ОСОБА_3 - працював державним інспектором праці центру зайнятості.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_3 засуджений за ст. 191 ч. 5 із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі без конфіскації майна, а за ст. 358 ч. 2 КК України на 1 рік позбавлення волі. За сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки; ОСОБА_2 - засуджена за ч. 4 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду заступника директора центрів зайнятості населення на 2 роки, а за ч. 2 ст. 366 КК України - на 2 роки позбавлення волі з позбавлення права займати посаду заступника директор центрів зайнятості населення строком на 1 рік. За сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посаду заступника директора центрів зайнятості населення на 2 роки.

Ухвалою Верховного Суду України від 17 серпня 2006 року вирок суду в частині призначеного покарання змінено, в іншій частині залишений без змін ( а. с. З - 11).

Відповідно до ст.233ч.3 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно ст. 401 КПК України вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З огляду на приписи ст. 401 КЦК України, перебіг строку позовної давності починається з 17 серпня 2006 року - дати набрання законної сили вироком Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2005 року, оскільки саме цим судовим рішенням визначено коло осіб, винних у вчинені злочинів, встановленні обставини їх вчинення, і розмір завданої шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із загального строків позовної давності у три роки, встановленою ст.257 ЦК України.

Зазначена норма права та встановлений нею строк позовної давності не підлягає застосуванню для вирішення цього спору, так як матеріальна шкода позивачу заподіяна відповідачем злочином при виконання ним трудових обовязків. А так як спір ґрунтується на трудових правовідносинах, то для вирішення спору мають застосовуватися правила ст. 134ч.1п3, 233ч.3 КЗпП України.

Разом з тим застосування ст. 257 ЦК України не вплинуло на правильність вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ч.2 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Г оловуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Полтавської області Ю.В.Дряниця