АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гальонкіна С.А.

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району м. Кременчука про визнання дій неправомірними та зобовязання перерахувати та нарахувати пенсію у належному розмірі ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2010 року позов ОСОБА_2 до Головного Управління пенсійного фонду України в Полтавській області, Управління пенсійного фонду України Автозаводського району м. Кременчука про визнання дій не правомірними та зобовязання перерахувати та нарахувати пенсію у належному розмірі - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в здійсненні перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, ОСОБА_2, з 28 травня 2001 року як інваліду третьої групи (1 категорії), з 21 травня 2004 року як інваліду другої групи (1 категорії) у розмірі, визначеному статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю ОСОБА_2 з 28 травня 2001 року як інваліду третьої групи (1 категорії), з 21 травня 2004 року як інваліду другої групи (1 категорії) у розмірі, визначеному статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплатити недоплачену частину додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю.

В частині позовних вимог до Управління пенсійного фонду України Автозаводського району м. Кременчука відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 28 травня 2001 року позивачу було призначено пенсію по інвалідності (III група внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 21 травня 2004 року отримує пенсію як інвалід II групи (безстроково).

Положеннями статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року розмір додаткової пенсії мав бути - 75 процентів мінімальної пенсії за віком (статті 50, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Підпунктами 12, 15 пункту 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» від 28.12.2007 р. N107-41. було внесено зміни до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році - по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; додаткова пенсія у розмірі не менше 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зміни, внесені підпунктом 15 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107- VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008).

Зміни, внесені підпунктом 12 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-УІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Розмір отримуваної позивачем додаткової пенсій не відповідає розміру, визначеному Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення» ( а не постановами Кабінету Міністрів України, норми яких суперечать нормам діючих Законів України, які визначають умови, норми та порядок пенсійного забезпечення).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу, як особі, що віднесена до категорії 1 та є інвалідом другої групи (раніше третьої групи), повинна виплачуватися щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року розмір додаткової пенсії має бути не менше 75 процентів мінімальної пенсії за віком (статті 50, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»)

Проте, Відповідач здійснює нарахування та виплату пенсії не відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а згідно постанов Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 р. N 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 16 липня 2008 р. N 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Таке нарахування та виплата пенсії проводиться Відповідачем з порушенням вимог законодавства України, оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,' які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Мінімальний розмір пенсії за віком залежить від розміру прожиткового мінімуму.

В період з 2007 року по 2009 рік розмір прожиткового мінімуму встановлювався на кожен рік відповідними Законами України Про затвердження державного бюджету на відповідний рік.

Саме такі розміри прожиткового мінімуму на відповідний рік мали враховуватися Відповідачем при здійсненні нарахування та виплати щомісячної додаткової пенсії.

За таких обставин суд прийшов до вірного висновку, що при визначенні розміру пенсій застосуванню підлягають стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, зокрема постанови Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 р. N530 та від 16 липня 2008 р. N 654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Така правова позиція щодо неправомірних дій Відповідача знайшла своє відображення в п. 9 оглядового листа Вищого адміністративного суду України від 14.08.2008 р. N1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)».

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин постанова суду ухвалена з додержанням вимог матеріального й процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - відхилити.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1