Миронівський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року Миронівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді Пархоменко В.М.

при секретарі- Овчаренко В.С

за участю представника позивача- Шкребтія В.В

представника відповідача-Назарчука Р.В

розглянувши у відкритому судовому заіданні в м.Миронівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про розірвання договору дарування

встановив:

У жовтні 2010 року позивач звернувся до суду із позовом про розірвання договору дарування житлового будинку. Свої вимоги обгрунтував тим, що 15.10.2009року він подарував ОСОБА_2В житловий будинок по вул.Дачній 3а в с.Ходорів, Миронівського раойну, Київської області. На момент укладення договору між ними були дружні стосунки, відповідачка з 1994 року проживала у них, оскільки залишилась без батьківської опіки, він з дружиною опікувались нею, надавали їй матеральну допомогу, допомогли отримати освіту, вона їм була за доньку. Знаючи про її намір купити житловий будинок у сільській місцевості, він запропонував подарувати їй спірний житловий будинок, де б вони могли всі разом відпочивати. Вони домовлялись, що будинок формально буде належати відповідачці, а він та члени його родини і надалі зможуть користуватись ним. При цьому відповідачка запевняла його, що вона нікому не буде створювати перешкод у користуванні родинною садибою, розуміє немайнову цінність для нього цього будинку і ніколи не продасть його стороннім людям.

На даний час він має намір розірвати укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки будинок розташований на території його родинної садиби, там жили його дід, прадід, батько, а тому він має для нього особливу немайнову цінність. Останнім часом відповідачка не дбає про будинок, віднедавна він дізнався, що вона має намір продати цей житловий будинок стороннім людям. Він просив її не продавати будинок, але вона на його доводи не реагує, посилаючись на те, що їй необхідні гроші, будинок розташований далеко від м. Києва і їй не потрібен. Просить позов задовольнити.

Крім того, просить поновити пропущений з поважних причин строк позовної давності, оскільки він своєчасно звернувся із вказаним позовом до Голосїївського райсуду м.Києва, але виявилось, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходження цього майна та врахувати при цьому, що він є інвалідом 2 групи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка та її представник позов не визнали, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, а саме, що позивач має хибну думку з приводу її наміру продати будинок. Дійсно цей будинок має для позивача родинну цінність, але вона ним також користується, доглядає за будинком, влітку її сімя у ньому відпочиває, продавати будинок вона не хоче.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а. с.27), у заяві зазначила, що при посвідченні договору дарування між сторонами не було порушено жодної норми діючого законодавства, сторони цілком розуміли, що підписують, були дієздатними та діяли без будь-якого примусу. Згідна з будь-яким рішенням суду.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_1М (дарувальник) та відповідачкою ОСОБА_2В (обдаровувана) було укладено договір дарування, за яким дарувальник передав у власність обдаровуваній безоплатно житловий будинок №3а по вул Дачній в с.Ходорів, Миронівського району, Київської області, договір 15.10.2009 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3Д та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1605.

Позивач, звертаючись до суду із вимогами до відповідачки, ставить питання про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку з підстав, встановлених ч.2. ст. 727 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Суд вважає доводи позивача обгрунтованими, оскільки з пояснень позивача та свідків вбачається, що подарований житловий будинок розташований на батьківській садибі позивача, на одній земельній ділянці, входить у єдиний майновий комплекс будівель, огорожений одною спільною огорожею.

Намір продати житловий будинок, який становить велику немайнову цінність для позивача підтвердила свідок ОСОБА_4І, яка не є родичкою сторонам та зацікавленою особою. Вона пояснила, що її друзі просили, якщо буде вивішено оголошення про продаж будь-якого будинку у селі Ходорів, щоб вона зірвала це оголошення і по їх приїзду вони обговорять купівлю цього будинку. Якось її чоловік в кінці вересня-на початку жовтня 2009року їхав до магазину і побачив оголошення про продаж житлового будинку, він зірвав це оголошення і зберігав дома до приїзду їхніх друзів. Коли дружина позивача побачила це оголошення,то дізналась, що це продається їхній будинок. Вважає, що цей будинок має велике значення для родини ОСОБА_1, оскільки у цьому помісті жили прадід, дід та батько позивача, вони зберігали це помістя для своєї родини. Сама вона також чула сварку між сторонами про те, що ОСОБА_2 В мала намір продати подарований їй будинок.

Свідок ОСОБА_5В -син позивача, підтвердив, що у них на цій земельній ділянці розташовані кілька будиночків, вони всі разом жили там до 2005року. У 2009року батьки вирішили подарувати його прийомній дочці ОСОБА_2В, але при укладенні договору домовлялись про те, що будинок не буде продаватись, перебуватиме у спільному їх користуванні. Після укладення договору дарування батьки стали скаржитись, що спілкування з боку відповідачки з ними припинилось, вона перестала приділяти їм увагу, доглядати за ними, не надає їм посильної допомоги. У кінці жовтня 2009року відповідачка зателефонувала до них і запропонувала йому купити у неї цей будинок, він був здивований, оскільки сам уклав великі власні кошти у будівництво, і вони домовлятись про те, що будинок відповідачка продавати не буде.

Аналогічні пояснення дала свідок ОСОБА_6 В, яка підтвердила про те, що відповідачка телефонувала та пропонувала їм купити їхній же будинок. Пояснила також, що донедавна у них з відповідачкою були нормальні стосунки, вони спілкувались, телефонували одна до одної. На прохання суду свідок віднайшла у своєму мобільному телефоні номер мобільного телефона відповідачки, за яким вони спілкувались. Свідок назвала той номер телефону, який зазначений на оголошенні про продаж будинку.

Свідок ОСОБА_7Г також підтвердила, що влітку чула сварку позивача та відповідачки, остання кричала, що продасть цей будинок, оскільки у неї немає грошей їздити до нього.

Заперечуючи намір продати спірний житловий будинок відповідачка не надала суду переконливих доказів цьому.

Відповідно до ст.10 ЦГІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час попереднього судового засідання суд розяснив представникові відповідачки про необхідність подання заперечень проти позову та подання доказів відповідно до ст.131 ЦПК України. Проте, ні представник відповідачки, ні сама відповідачка ні до, ні під час попереднього судового засідання, ні у судовому засіданні ні заперечень проти позову, ні доказів не подали, клопотань про допит свідків з їх боку не заявляли, а тому суд вирішив спір на підставі наявних у справі доказів.

Таким чином, посилання відповідачки про те, що вона не мала і не має наміру продати житловий будинок,який має велику немайнову цінність для позивача, суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються поясненнями допитаних свідків. Крім того, сама відповідачка не заперечує тієї обставини, що спірний житловий будинок входить у єдиний цілісний житловий комплекс, обгорожений однією огорожею, розташований на одній земельній ділянці, який знаходився у спільному користуванні родини позивача.

Згідно ст.258 ЦК ч.2 п.5,728 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності,порушене право підлягає захисту.

Суд вважає за необхідне поновити позивачеві пропущений з поважних причин строк позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з даним позовом в установлений законом річний строк позивач звернувся до Голосїївського райсуду м.Києва, що підтверджується ухвалою Голосіївського райсуду м. Києва від 18.10.2010року, в якій рекомендаовано позивачеві звернутись за місцем знаходження нерухомого майна, після чого позивач звернувся з позовом до Миронівського райсуду, сам є інвалідом 2 групи.

Аналізуючи наявні у справі докази,суд вважає, що доводи позивача грунтуються на вимогах ч.2 ст. 727 ЦК України,а тому підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.717,ч.2 ст.727 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,60,209,212-215,218 ,ч.5 ст. 267 ЦП К України, суд

Вирішив:

позов задовольнити. Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк позовної давності.

Розірвати договір дарування житлового будинку №3а по вул.Дачній в с.Ходорів, Миронівського району, Київської області, укладений 15.10.2009року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу ОСОБА_3Д

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко