Справа №22-ц-3583/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Жмаки В.Г.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2010 року

у справі за позовом управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 7172,07 грн.,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2010 року позов управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради (далі управління праці) залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі управління праці, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Управління праці у лютому 2010 року звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 7 серпня 1997 року ОСОБА_1 звернулась до управління праці з заявою про призначення допомоги на сина ОСОБА_2 як одинокій матері, і така допомога їй була призначена 8 серпня 1997 року. 10 січня 2003 році ОСОБА_1 знову звернулась до управління праці за такою допомогою і така допомога їй була призначена з 1 січня 2003 року. 05 січня 2009 року до управління праці надійшло повідомлення сестри ОСОБА_1 ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 незаконно отримує допомогу як одинока мати. Державні соціальні інспектори управління праці встановили факт проживання ОСОБА_1Є з ОСОБА_4, з яким вона не перебуває в шлюбі, та їх спільним сином ОСОБА_2 Вдруге ОСОБА_3 звернулась з аналогічною заявою до управління праці 20 січня 2010 року.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 7 172,07 грн. безпідставно виплаченої їй допомоги.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не було встановлено походження дитини ОСОБА_1 від ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно довідки про народження дитини, відомості про батька записані зі слів матері згідно ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України.

10 січня 2003 році ОСОБА_1 звернулась до управління праці з заявою про призначення допомоги на дитину як одинокій матері, і така допомога їй була призначена.

05 січня 2009 року до управління праці надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 незаконно отримує кошти на дитину як одинока мати.

Державні соціальні інспектори управління праці 6 січня 2009 року та12 січня 2009 року склали акти обстеження матеріально-побутових умов сімї відповідача, в яких відмітили, що відповідач має сімю сина та чоловіка ОСОБА_4

Ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» передбачає, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не пербувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька або запис про батька проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18-2 цього Закону, допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності відповідної довідки органу реєстрації актів цивільного стану про підстави внесення до книги реєстрації народжень відомостей про батька дитини.

Згідно ч. 4 ст. 18-1 Закону України «Про соціальну допомогу сімям з дітьми», жінка, яка має дітей від особи, з якою не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має.

Відповідно до п.33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року, жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має.

Ст. 55 КпШС України передбачала, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матірю дитини в державні органи реєстрації актів цивільного стану. В разі народження житини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного із батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

З огляду на зазначені норми закону, є обгрунтованим висновок суду про те, що походження дитини від ОСОБА_4 не встановлено у порядку, визначеному законом.

Вказані положення закону про те, в якому випадку жінка не має права на отримання спірної допомоги, передбачають, що для цього слід встановити, що жінка має дитину від особи, з якою веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей. За доведеності останніх трьох обставин, слід довести, що дитина походить від такої особи, а це можливо лише у встановленому законом порядку.

Тому є безпідставними посилання позивача на акт, складений державними соціальними інспекторами, в якому відображено, що відповідач проживає з чоловіком ОСОБА_4, за відсутності належних доказів про те, що дитина походить саме від нього.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав безпідставними посилання позивача на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та аналогічні положення п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, згідно яких суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у разі подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сімї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, стягуються згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку.

Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді