Путивльський районний суд Сумської області
Справа № 2-344/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року Путивльський районний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Толстого О.О.

при секретарі Фостовій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Путивль справу по позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Путивльському районі Сумської області (далі УПФУ) про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що відноситься до категорії дітей війни і згідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати Управління Пенсійного Фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснюються не у відповідності із цим Законом, просила визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй підвищення до пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком в період з 01.05.2009 р. по 31.05.2010 р. в сумі 1581 грн. 40 грн. встановити обовязок сплачувати таку доплату і в подальшому на період дії Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Справу розглянути за її відсутності.

В своїх письмових запереченнях на позов УПФУ не визнано позов, посилаючись на те, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій , передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення Про Пенсійний фонд України. Зазначало, що має місце законодавча невизначеність порядку вирахування розміру мінімальної пенсії за віком з метою реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» оскільки мінімальний розмір пенсії за віком , встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування », не підлягає застосуванню в силу ч. 3 цієї статті. Справу просило слухати за відсутності його представника.

Враховуючи що сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності , суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в УПФУ,має статус дитини війни у розумінні ст. 1 Закону України « Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 цього Закону в редакції від 18.11.2004 р. ( далі Закон № 2195-IV) , дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з довідки УПФУ ( а.с. 7), таке підвищення до пенсії протягом заявлених позовних вимог позивачка отримувала щомісячно в сумі 49 грн. 80 коп., тобто у розмірі , встановленому п. 8 постанови КМУ України № 530 від 28.05.2008 р. « Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Разом з тим, ст. 6 Закону № 2195- IV ( в редакції від 22.05.2008 р.) протягом заявлених позовних вимог змін не зазнавала, її дія не зупинялась, отже підлягала застосуванню при обчисленні пенсії позивачці.

Розмір такого підвищення , визначений п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року « Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», не міг бути застосованим як такий, що суперечив положенням Закону № 2195- IV, норми якого мають вищу юридичну силу.

Доводи відповідача про законодавчу невизначеність механізму вирахування мінімальної пенсії за віком з метою реалізації положень ст. 6 Закону № 2195- IV, є неприйнятним в силу ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якою заборонена відмова у розгляді справи з мотивів відсутності,неповноти, нечіткості,суперечливості законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 2. постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 « Про судове рішення у цивільній справі», якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини ( аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права). У разі не явності суперечності між нормами законів ( кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

Оскільки на момент виникнення спірних відносин порядок вирахування мінімальної пенсії за віком для цілей Закону № 2195-IV визначений не був, тому необхідно застосовувати загальні норми , які в даному випадку містяться тільки у Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 статті 28 цього Закону мінімальний розмір пенсії встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність , який і підлягає застосуванню як розрахункова величина.

Таким чином, беручи до уваги ч. 1 ст. 2 Закону України « Про прожитковий мінімум» , при визначенні розміру підвищення, передбаченого ст. 6 Закон № 2195-IV, слід застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На підставі постанови Путивльського районного суду Сумської області від 19 серпня 2009 року позивачці виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком по 30.04.2009 р.

Все зазначене дає підстави вважати, що з 01.05.2009 р. по 31.05.2010 р. позивачці мав бути визначений розмір підвищення до пенсії виходячи з 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а зворотне свідчить про порушення права позивачки на державну соціальну підтримку дітей війни, гарантовану ст. 6 Закон № 2195-IV.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування соціальних гарантій, передбачених цим законом безпідставні, оскільки якщо чинне правове регулювання передбачає виплату певних надбавок, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні закони є чинними, а також посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, про що зауважив Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 р. по справі « Кечко проти України».

Визнаючи спосіб захисту порушеного права, суд приймає до уваги ч. 2 ст. 1 ЦК України , якою встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом України.

Виходячи із змісту соціальних правовідносин сторін, які носять публічно правовий характер і регулюються спеціальними законодавчими актами, суд вважає необхідним відновити порушені права позивача шляхом зобовязання УПФУ провести перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком із розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058- IV за період з 01.05.2009 р. до 31.05.2010 р. , з врахуванням раніше виплачених сум, а в частині вимог щодо нарахування визначеної позивачкою конкретної грошової суми слід відмовити.

Не ґрунтуються на законі і позовні вимоги в частині встановлення обовязку УПФУ здійснювати такі виплати позивачці в подальшому на період дії Закону України « Про соціальний захист дітей війни», оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання, а тому суду не може бути відомо, чи буде порушено право позивачки на отримання підвищення до пенсії у майбутньому, з огляду на право законодавчого органу змінювати законодавство, що регулює ці суспільні відносини.

Понесені позивачкою судові витрати, з врахуванням задоволеної частини немайнових вимог і приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути на його користь з УПФУ частково в розмірі 37 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

В силу п. 34 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ від 21.01.2003 р. № 7-93 « Про державне мито» не підлягає стягненню з відповідача судовий збір, а за правилами ч. 2 ст. 88 ЦПК України такі витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного , керуючись ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» , ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ст. ст. 4,8-11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити частково.

2.Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області ( вул. Кірова , 34 м. Путивль Сумської області) здійснити ОСОБА_1( Іден. № НОМЕР_1) перерахунок пенсії з підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни із розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і провести виплату недоплачених сум пенсії за період з 01 травня 2009 р. по 31 травня 2010 року.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь ОСОБА_1 з управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області 37 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу,а 8 грн. 50 коп. судового збору компенсувати йому за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис

Копія вірна :

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_2