№ 2-3914/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

при секретарі - Рабович М.В.

за участю відповідача за основним позовом та позивача з самостійними вимогами по обєднаної справі - ОСОБА_1 його представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за основним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «РДС» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором позики,стягнення трьох відсотків річних та суми інфляції, стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та державного мита

позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «РДС» про визнання договору позики недійсним, стягнення судових витрат, суд -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2008р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом , який було уточнено, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 49 000гривень , з урахуванням суми трьох відсотків річних 1 989гривень 87 копійок та суми інфляції 14 353 гривні 85 копійок,а всього 65 343гривні 72 копійки. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь суми витрат на сплату державного мита та витрат на ІТЗ судового процесу.

У вересні 2010року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з самостійними вимогами , в якому просив визнати договір позики від 10 грудня 2006року на суму 49 000гривень недійсним. Просив стягнути на його користь з ТОВ «ТД «РДС» суму судових витрат по сплаті ІТЗ судового процесу та державного мита.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 01 листопада 2010року позови : ТОВ «Торгівельного будинку «РДС» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором позики, стягнення трьох відсотків річних та суми інфляції, стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та державного мита та ОСОБА_1 до ТОВ «Торгівельний будинок «РДС» про визнання договору позики недійсним, стягнення судових витрат були обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача за основним позовом , яка діє на підставі довіреності, свої позовні вимоги підтримала позов ОСОБА_1 до ТБ «РДС» не визнала, в обґрунтування своїх вимог та заперечень суду пояснила наступне. Відповідач ОСОБА_1 працював на підприємстві ТОВ «ТБ «РДС» з 05.09.2006року водієм. 10 грудня 2006року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики б/н на суму 49 000гривень, строком на два місяці ,про що відповідачем було надано розписку про отримання вказаної суми. Розписка є невідємною частиною договору. 01 листопада 2007р. позивач з відповідачем

укладає ще один договір позики №65.07 від 01.11.2007р. на суму 3 482гривні, про що відповідачем також було надано розписку про отримання грошей на вказану суму. Ця розписка також є невідємною частиною договору. Загальна сума позики відповідача складала 52 482гривні. У встановлені договорами строки відповідач суму боргу повернув не в повному обсязі, зобовязання виконав частково. Періодичними платежами 20.12.2007р., 23.05.2008р., 26.06.2008р.,08.07.2008р. відповідач вніс до каси підприємства 3 482гривні. Таким чином , сума основного боргу складає 49 000гривень. У звязку з тим, що відповідач 03 грудня 2007року звільнився з підприємства , не виконав свого зобовязання передбаченого договорами позики , позивач просить стягнути з відповідача суми трьох відсотків річних та інфляції, які передбачені ст..625 ЦК України, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на ІТЗ судового процесу та судового збору. Представник позивача пояснила,що договори ОСОБА_1 підписував без натиску, гроші потрібні йому були на власні потреби. Просила основний позов задовольнити у повному обсязі. Вважає ,що позов ОСОБА_1 доТОВ « ТБ «РДС» є необґрунтованим, позовні вимоги базуються на припущеннях, є надуманими, а тому просила відмовити в задоволені позову ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 основний позов не визнали. Вимоги свого позову підтримали. ОСОБА_1 підтвердив, що він дійсно працював на підприємстві позивача з 05 вересня 2006року по 03 грудня 2007року та підписував вказані у позові договори та розписки, але фактично на підприємстві отримував лише суму за договором позики від 01.11.2007р. №65.07 у сумі 3 482 гривні. Суму у розмірі 49 000 гривень він не отримав, ці гроші оформила як позику, в звязку з тим ,що він скоїв ДТП на транспортному засобі підприємства і повинен був повернути гроші підприємству у розмірі 49 000гривень. Коли підписував договір позики на 49 000гривень та розписку до нього, він цілком усвідомлював,що робить. Але вважає, що керівництво підприємства скористувалось його положенням як підсудного по кримінальній справі, та під натиском примусили укласти цей договір. Він не міг укласти такий договір, так як заробітна платня у нього була мала і він не зміг би виплатити суму позики за той термін,що вказаний в договорі 2 місяці. Суму за другим договором позики він виплатив. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволені основного позову та задовольнити їх позов.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила,що вона працювала бухгалтером в філії ТОВ «ТБ «РДС» в м. Маріуполі з 15.08.2005 року по 15.06.2007р. Філія ніколи не оформлювала зі своїми робітниками договори позики. Як бухгалтера повинна була знати про даний договір, але документа цього вона ніколи не бачила. Гроші видавались лише за приходно- касовими ордерами.

Суд заслухавши пояснення сторони, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов ТОВ «ТБ «РДС» підлягає задоволенню у повному обсязі , у задоволені позову ОСОБА_1 треба відмовити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення своїх обовязків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, позивач за обєднаною справою ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, щодо доведення підстави свого позову, не довели обставин свого позову, що керівництво ТОВ «ТБ «РДС» не видавало гроші ОСОБА_5, а договір було укладено під натиском.

Судом встановлено, що 10 грудня 2006року між ТОВ «ТД «РДС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики без номера на суму 49 000гривень строком на два місяці. (а.с.5) Договір було укладено на підставі власної зави ОСОБА_1 про надання йому позики у розмірі 49 000гривень (а.с.7) До договору надається розписка ОСОБА_1, в якій відповідач стверджує ,що він отримав позику у розмірі 49 000гривень, та згоден з графіком виплати платежів, які вказані в розписці це грудень 2006р., січень 2007року, лютий 2007р., березень 2007р., квітень 2007р., травень 2007р.(а.с.6)

01 листопада 2007року на підставі заяви відповідача (а.с.10), між позивачем та ОСОБА_1 було укладено,ще один договір позики №65.07 на суму 3 482гривні, з строком погашення до 15 березня 2008року, з оплатою щомісячно до каси підприємства по 870гривень

50 копійок (а.с.8). До договору надано розписку від 30 листопада 2007р. ОСОБА_1 про отримання вказаної суми позики, та згодо з графіком погашення заборгованості з 15 грудня 2007року по 15 лютого 2008року по 870гривень 50копійок щомісячно. (а.с.9)

Ст..1046 ЦК України передбачено,що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку ,що встановлені договором( ст.. 1049 ЦК України).

Ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Ст.. 525 ЦК України передбачено,що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст..1050 ЦК України передбачено,що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті,до дня їх фактичного повернення позикодавцеві,незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України.

Ст..1051 передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі,що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того,що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості,ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства,зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

П.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою,шостою ст.. 203 ЦК України.

Ст. 203 ЦК України п.п.1-3, 5,6 передбачено,що:

-зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (п.1);

-особа , яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (п.2);

-волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (п.3);

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним (п.5)

Суд вважає, що не один з пунктів даної статті не було порушено при укладені договору позики від 10 грудня 2006року на суму 49 000 гривень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 58 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України)

Договір був підписаний сторонами, також ОСОБА_1було власноручно написано заяву про надання йому позики та розписка.

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_3 так, як вони не підтверджені письмовими доказами.

До того ж позивач ОСОБА_1 не довів суду обставин обману, натиску, насильства, тяжкої обставини, а тому його позов не підлягає задволеню.

Таким, чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ « ТБ «РДС» та перевіривши виконаний позивачем розрахунок, стягує з відповідача на користь позивача грошову суму за договором позики від 10 грудня 2006року 49 000гривень , суми трьох відсотків річних 1 989гривень 87 копійок, та суми інфляції 14 353гривні 85копійок, а всього 65 343 гривні 72 копійки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст..88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам понесені ним судові витрати сплачений судовий збір в сумі 653 гривень.43 копійок та збір за ІТЗ в сумі 30 гривень, які підтверджені відповідними платіжними дорученнями.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст..10, 212-215, 224-225, 57-58 ЦПК України, ст.203,215, 526-527, 610-612,651,1049,1051, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «РДС» - ЗАДОВОЛЬНИТИ.

У задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок РДС» про визнання недійсним договору займу, стягнення судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок РДС» суму заборгованості за договором позики у розмірі 49 000 гривень (сорок девять тисяч гривень), три відсотка річних 1989 гривень 87 копійок (одна тисяча девятсот вісімдесят девять гривень 87 копійок), суму інфляції 14 353 гривні 85 копійок ( чотирнадцять тисяч триста пятдесят три гривні 85 копійок), а всього 65 343 гривні 72 копійки.

Стягнуту з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок РДС» суму судових витрат по сплаті судового збору 653 гривні 43 копійки та ІТЗ судового процесу 30 гривень

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Федотова В.М.