АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26(3) інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,

суддів - БАРИЛЬСЬКОЇ А.П, ОСОБА_2,

при секретарі - Бадалян Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст.Л97 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду), відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ВАТ «Суха Балка») та просив стягнути з відповідачів по 63000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням та по 400 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині вимог до ВАТ «Суха Балка» залишені без розгляду та підприємство залучене до участі у справі в якості третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, на його користь стягнуто з Відділення Фонду 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 800 грн. витрат на правову допомогу, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд необгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про направлення позивача на МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди, не врахував, що на 2006-2007 роки зупинено відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку. Також судом залишено поза увагою, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру, оскільки довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, судом не застосовано тримісячний термін позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України, та в порушення ст. 88 ЦПК України стягнуто витрати на правову допомогу в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 тривалий час працював у шкідливих умовах праці та несприятливого мікроклімату, внаслідок чого отримав професійне захворювання - радикулопатія попереково-крижова зі стійким больовим синдромом, помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і нейродистрофією у вигляді тазостегнового і колінного пері артрозу зліва ПФС першого ступеня, у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 12-13).

Висновком МСЕК від 09 серпня 2005 року ОСОБА_3 первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом третьої групи.

При наступних переоглядах, висновками МСЕК від 29 серпня 2006 року та 28 серпня 2008 року позивачеві підтверджено 35 % втрати професійної працездатності та наявність третьої групи інвалідності та встановлено безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», яка передбачає відшкодування Відділенням Фонду моральної шкоди за наявності факту його спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004р. відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Тому доводи апеляційної скарги стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності моральної шкоди є безпідставними.

Доводи відповідача про те, що судом не враховані положення ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», згідно якого з 01.01.2006 року призупинена дія абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди) підпункту «е» пункту 2 частини 1 ст. 21, частини 3 ст. 28, частини 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності», є безпідставними, оскільки позивачу втрата професійної працездатності вперше встановлена висновком МСЕК у 2005 році, тобто правовідносини сторін виникли за чинності зазначених норм цього Закону.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з такими вимогами, не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманої позивачем травми, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність інвалідності, яка не позбавляє позивача можливості працевлаштування, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також наслідків, що наступили, колегія суддів, вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 15000грн.

Крім того, стягуючи на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 800грн., суд першої не взяв до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позивач просив стягнути на його користь 63000грн., а його вимоги задоволені судом в сумі 15000грн., що складає приблизно 24%, його витрати на правову допомогу підлягають задоволенню пропорційно в сумі 192грн. (800грн. х 24%= 192грн.).

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. З ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди та понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.З ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 з 30000 грн. до 15000 грн., а також розмір витрат на правову допомогу - з 800грн. до 192грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_2