Справа №22-ц-3749/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.,

суддів - Хвостика С.Г., Попруги С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 03 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» про стягнення грошових виплат, працевлаштування та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 03 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 1000 грн. 33 коп. вихідної допомоги при звільненні, 338 грн.14 коп. компенсації за невикористану відпустку.

Стягнуто з ВАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь держави 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. 00 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповноту зясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду від 03 серпня 2010 року в частині відмови у визнанні дій відповідача неправомірними та поновлення її на роботі, відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову не оскаржується.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та пояснення представника відповідача за довіреністю ОСОБА_3 про залишення рішення без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених і уточнених в суді першої інстанції, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що відповідач звільнив позивачку згідно з вимогами спеціального закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», попередньо завчасно попередивши її про це, та вжив заходів щодо подальшого працевлаштування звільнених працівників, в тому числі і позивачки, шляхом повідомлення відповідного центру зайнятості, та недоведеності факту спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди за відсутності протиправних дій з боку відповідача.

Також, відмовляючи у задоволенні вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, місцевий суд виходив з відсутності підстав для такої виплати.

Однак, з такими висновками місцевого суду в повній мірі колегія суддів погодитись не може, виходячи з нижченаведеного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 25 липня 1996 року перебувала у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Сумський хлібокомбінат», працюючи на посаді приймальника-здавальника харчової продукції 4 розряду.

З 31 березня 2008 року по 24 січня 2011 року позивачка перебуває у соціальній частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

21 травня 2009 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області було порушене провадження у справі № Б29/161-09 про банкрутство ВАТ «Сумський хлібокомбінат».

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області у цій справі від 07 грудня 2009 року ВАТ «Сумський хлібокомбінат» визнано банкрутом і відкрито його ліквідаційну процедуру строком на один рік, тобто до 07 грудня 2010 року та призначено арбітражного керуючого ліквідатором банкрута (а.с.38).

У грудні 2009 року позивачка отримала письмове попередження від ВАТ «Сумський хлібокомбінат» про наступне вивільнення з 26 лютого 2010 року у зв'язку з ліквідацією даного підприємства на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Також ВАТ «Сумський хлібокомбінат» письмово повідомив Сумський міський центр державної служби зайнятості про вивільнення працівників, які підлягають звільненню у зв'язку з ліквідацією даної юридичної особи, у тому числі і про вивільнення позивачки, що підтверджується звітом про заплановане вивільнення працівників ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 14 грудня 2009 року та звітом про фактичне вивільнення працівників ВАТ «Сумський хлібокомбінат» від 26 лютого 2010 року (а.с.44-49).

Наказом № 5-к від 26 лютого 2010 позивачка була звільнена з роботи в зв'язку з ліквідацією ВАТ «Сумський хлібокомбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, тобто у звязку з ліквідацією підприємства.

Відповідності до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно з ч.5 ст.111 ЦК України, ч.7 ст.59 ГК України, ст.22 Закону України «Про господарські товариства» юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Такий запис вноситься після затвердження ліквідаційного балансу.

Як вбачається з матеріалів справи, процес ліквідації відповідача не закінчився та ліквідаційна процедура буде тривати до грудня 2010 року.

Разом з тим, відповідач не надав суду доказів вжиття заходів щодо обовязкового працевлаштування позивачки, а саме не довів той факт, що позивачці була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обовязок повідомляти центр зайнятості про наступне вивільнення працівників на підприємстві, передбачений ч.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення», повязаний із плануванням державою політики у сфері зайнятості, та не може свідчити про вжиття відповідачем усіх заходів по працевлаштуванню позивачки.

Отже, з урахуванням невиконання відповідачем вищевказаних вимог законодавства, на думку колегії суддів, дії останнього щодо звільнення позивачки з ВАТ «Сумський хлібокомбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України слід визнати такими, що суперечать вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України, тому ОСОБА_2 необхідно поновити на раніше займаній посаді приймальника-здавальника харчової продукції 4 розряду, прийнявши до уваги ті обставини, що юридична особа-відповідач не ліквідована.

Оскільки з боку відповідача встановлені факти порушення трудових прав позивачки стосовно

незаконності її звільнення, тобто прослідковується протипраний характер дій відповідача, що призвело до моральних страждань позивачки, так як вона втратила нормальні життєві зв'язки та це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку додаткових джерел доходів у період догляду за малолітньою дитиною.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує глибину, характер та обсяг страждань, які зазнала позивачка, тривалий час перебування позивачки непрацевлаштованою, тобто тривалість порушень її трудових прав, характер негативних наслідків для позивачки від дій відповідача, а також вимоги розумності і справедливості.

З огляду на це, на підставі ст.2371 КЗпП України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав.

Що стосується вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то висновок місцевого суду про відмову в задоволенні цієї вимоги є вірним, оскільки дія ст.ст.116,117 КЗпП України не поширюється на трудові спори, предметом яких є визнання незаконним звільнення працівника.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у визнанні таким, що суперечить вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України її звільнення, поновлення її на раніше займаній посаді та відшкодування моральної шкоди, з підстав неповноти зясування фактичних обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення і неправильного застосування норм матеріального права, постановивши нове рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1,3,4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 03 серпня 2010 року в даній справі задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 03 серпня 2010 року в частині відмови ОСОБА_2 у визнанні її звільнення таким, що суперечить вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України, поновлення її на раніше займаній посаді та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав.

Визнати звільнення ОСОБА_2 з Відкритого акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» таким, що суперечить вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на раніше займаній посаді приймальника-здавальника харчової продукції 4 розряду Відкритого акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат».

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй порушенням трудових прав.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м.Суми від 03 серпня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: