Справа № 2-2319/10/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Муратової С.О.,

при секретарі Гресс Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Велта» про стягнення заборгованості по виплаті страхового відшкодування, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по страховій виплаті 4760гр., пеню в розмірі 349гр., моральну шкоду в розмірі 5000гр., витрати на юридичні послуги в розмірі 5000гр., судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 1-4, 26, 33-36).

На обґрунтування позовних вимог вказує, що 11.09.2009 на 55 км автодороги Суми-Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому на праві особистої власності автомобілю «Тойота», державний номер НОМЕР_1, та автомобілю «Мазда», номерний знак Х054КО199, за кермом якого знаходилась ОСОБА_2, яка визнана винною у вказаній дорожній пригоді та надала договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, укладений зі страховою компанією «Велта», поліс №ВС 8647300 від 10.09.2009.

11.09.2009 він звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату компенсації за вказаним страховим полісом, 22.09.2009 надав до страхової компанії перелік всіх необхідних документів для виплати компенсації. Вказує, що відповідно до звіту від 23.09.2009 ТБ «Радар», складеного за заявою страхової компанії, матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобілю при ДТП, становить 114691,40гр.

14.10.2009 за даним страховим випадком страховою компанією йому виплачена сума 20740гр. Відповідно до вказаного вище полісу, сума, яка підлягає виплаті, становить 25500гр., така ж сума передбачена як обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих на одного потерпілого в ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З посиланням на ст. 37.2 вказаного Закону, зазначає розрахунок пені станом на 01.02.2010: 4760гр. (сума заборгованості) х (10,25% х 2) х 131 день = 349гр.

Позивач зазначає, що у звязку із незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки такі дії страхової компанії суперечать чинному законодавству та привели до тривалого зволікання з вирішенням питання про виплату страхового відшкодування та до вимушених змін у звязку з оскарженням дій та бездіяльності страховика, та є підставою для стягнення моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у звязку із втратою зароблених коштів, які призначалися на ремонт житла (будинку), у створеній стресовій ситуації у його сімї, яка і надалі спостерігається, та відсутності можливості розпоряджатися законно заробленими коштами; переписка з відповідачем, витребування документів, оскарження дій відповідача суттєво вплинули на його моральний стан.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 09.08.2010, посвідченої в нотаріальному порядку, виданої позивачем строком на 3 роки (а.с. 59), підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх повністю.

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Велта» ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 25.10.2010 (а.с. 81), заперечував проти позову, підтримав подані письмові заперечення (а.с. 66-68), пояснив, що висновками Державної податкової адміністрації України від 21.08.2009, Інституту держави і права ім. Корецького НАН України від 12.08.2005 підтверджено, що обовязок по сплаті ПДВ у страховика може виникнути лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення ремонту транспортного засобу за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Оскільки страхове відшкодування виплачено безпосередньо на рахунок позивача, а не на рахунок ремонтного підприємства платника ПДВ, то сума страхового відшкодування зменшена на розмір податку на додану вартість і склала 21250гр., виходячи з розрахунку 25500гр. 4250гр. = 21250гр., та зменшена на розмір франшизи 510 гр., і дорівнює 20740 гр. ОСОБА_5 також проти стягнення пені, витрат на юридичну допомогу та моральної шкоди, вказуючи, що розрахунок і виплата ОСОБА_1 страхового відшкодування здійснені у повній відповідності до вимог чинного законодавства, в передбачені строки.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом достовірно встановлено та підтверджено учасниками процесу, що 10.09.2009 між відповідачем, на той час - Акціонерним товариством Закритого типу Страховою компанією «Велта» (далі АТЗТ СК «Велта») та ОСОБА_6 укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №ВС/8647300), в якому встановлено ліміт відповідальності 25500гр., франшиза 510гр., забезпечений транспортний засіб марки та моделі «Мазда 3», 2008 року випуску, номерний знак Х054КО199 (а.с. 49).

Відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гр. на одного потерпілого. Статтею 12 вказаного Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV передбачено встановлення франшизи, на суму якої зменшується страхове відшкодування.

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником вказаного транспортного засобу марки «Тойота», модель «Авенсіс», державний номер НОМЕР_2, 2003 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 27.05.2004 (а.с. 50).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КпАП України та встановлено, що 11.09.2009 близько 6-30год. ОСОБА_2 на 55 км автодороги Полтава-Суми Н-12 керувала автомобілем «Мазда», номерний знак Х054КО199 та виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення із зустрічним автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 (а.с. 13).

З пояснень сторін встановлено, що 11.09.2009 ОСОБА_1 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, що стався 11.09.2009 за участю «Тойота», державний номер НОМЕР_1, та автомобілю «Мазда», державний знак Х054КО199, телефонограмою від 11.09.2009 за вх. № 1190.

В листі-повідомленні за вих. № 2062 від 11.09.2009 відповідачем повідомлено позивача про необхідність надання до страхової компанії вказаного переліку документів, необхідних для прийняття рішення про визнання заявленої події страховим випадком (а.с. 14).

22.09.2009 ОСОБА_8 звернувся до АТЗТ СК «Велта» із заявою про страхове відшкодування, надавши необхідні документи, зазначивши в заяві також номер рахунку та необхідні реквізити в Банку для перерахування йому грошових коштів (а.с. 15, 11, 12, 22).

Відповідно до Звіту №249/2009 від 23.09.2010 дослідження спеціаліста-автотоварознавця, виконаного оцінювачами Товарної біржі «Радар» на замовлення СК «Велта», матеріальний збиток, завданий власникові «Тойота Авенсіс», державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП на момент огляду складає 114691,40гр. (а.с. 37-42).

Відповідачем надано до суду Розрахунку суми страхового відшкодування потерпілій особі в результаті нанесеної шкоди володільцем полісу ГПО № ВС/8647300 від 10.09.2009, затвердженого 01.10.2009 президентом АТЗТ СК «Велта», відповідно до якого, сума майнової шкоди потерпілому згідно Звіту спеціаліста-автотоварознавця №249/2009 від 23.09.2010 складає 114691,40гр., ліміт відповідальності Страховика по полісу 25500,00гр., сума майнової шкоди завдана потерпілому без врахування ПДВ з урахуванням ліміту відповідальності 21250,00гр., франшиза за договором страхування 510,00гр., сума страхового відшкодування до виплати 20740,00гр. (а.с. 69).

В Страховому акті № 60/1 ГПО по полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/8647300, затвердженому 02.10.2009 президентом АТЗТ СК «Велта», вказану вище дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком, з виплатою ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 20740,00гр. (а.с. 70).

В листі від 17.11.2009 вих. № 2342/1 (а.с. 72) та в судовому засіданні відповідач в особі представника посилався в обґрунтування своєї позиції щодо утримання ПДВ в сумі 4250гр. на розяснення Державної податкової адміністрації України в листі від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516, вказуючи, що АТЗТ СК «Велта» здійснить доплату ПДВ за умови надання ОСОБА_1 документів, які свідчать про проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу платником ПДВ або придбання комплектуючих, що підлягають заміні, у платника ПДВ на суму 25500гр.

Проте, вказану позицію відповідача суд вважає помилковою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі вказаному Листу ДПА України від 21.08.2009, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 3.2.3. пункту 3.2. ст. 3 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", не є об'єктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

В Листі ДПА України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 "Щодо порядку врахування страховою компанією сум податку на додану вартість при проведенні розрахунку розміру страхового відшкодування", з посиланням на наведені вище норми чинного законодавства, міститься висновок про те, що, таким чином, страхова компанія (страховик), надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку виплачує страхову виплату, розмір якої визначається на підставі розміру матеріального збитку, розрахованого шляхом проведення відповідної експертизи. Враховуючи те, що відповідно до пп. 3.2.3 п. 3.2 ст. 3 зазначеного Закону надання послуг із страхування не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, то при виплаті страхових платежів безпосередньо потерпілим податок на додану вартість не нараховується і окремим рядком не виділяється.

В цьому ж Листі ДПА України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 зазначено, що податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з поставки товарів чи послуг (товарно-матеріальних цінностей і послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта), оскільки такі операції є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Враховуючи зазначене, у разі якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюються з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

У разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюються без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Судом достовірно встановлено, що 14.10.2009 на рахунок ОСОБА_1, вказаний в його заяві за вх. № 1212 від 22.09.2009 про страхове відшкодування (а.с. 15), перераховано вказане страхове відшкодування у розмірі 20740гр. (а.с. 71), тобто, страхове відшкодування виплачено безпосередньо потерпілому ОСОБА_1, шляхом перерахування суми на відповідний рахунок через установу банку.

Відповідно до пункту 22.1. ст. 22 Закону України Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з огляду на викладене, в даному випадку розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 має складати 25500гр. 510гр. (франшиза) = 24990гр. Як встановлено вище, ОСОБА_1 отримав 20740гр. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по страховій виплаті в сумі 4250 гр. (24990гр. 20740гр. = 4250гр.). В іншій частині вказана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки на суму встановленої франшизи в розмірі 510гр. страхове відшкодування зменшується.

Згідно з вимогами пунктів 37.1., 37.2. ст. 37 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду; за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Судом встановлено та не заперечується учасниками процесу, що необхідні документи для виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 надав до страхової компанії 22.09.2009. Отже, один місць, протягом якого має бути виплачене страхове відшкодування, закінчився 22.10.2009. До вказаної дати страховою компанією не була виплачена вказана вище сума у розмірі 4250 гр. Позивач заявив вимоги про стягнення пені за 131 день, з 22.09.2009 (день подачі документів до страхової компанії) по 01.02.2010 (день підписання позовної заяви) (а.с. 45). Суд на підставі вказаної норми ст. 37 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позовної вимоги про стягнення пені, виходячи з наступного розрахунку. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено прострочення виплати страхового відшкодування с 22.10.2009 по 01.02.2009, що становить 103 дня.

Розмір облікової ставки Національного банку України з 12.08.2009 по 08.06.2010 Постановою НБУ від 10.08.2009 № 468 встановлено 10.2500% річних. Отже, пеня за вказаний період прострочення складає 245 гр. 85 коп. ( 4250гр. х (10,25%х2) х 103 дня) : 100% : 365 днів (2009р. та 2010р. не високосні роки) = 245 гр. 85 коп.), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З вказаних підстав в іншій частині дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, яку позивач просить стягнути в розмірі 5000гр., посилаючись на ст. 23 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з наступного.

Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 № 3161-IV, в ст. 22 передбачає та гарантує здійснення судом захисту прав споживачів, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», викладеній в редакції цього Закону від 01.12.2005 № 3161-IV, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

ОСОБА_9 не надано доказів завдання позивачу ОСОБА_1 діями страхової компанії «Велта» моральної шкоди; підстави до задоволення цієї вимоги, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 № 3161-IV, ст. 23 ЦК України, відсутні.

Більш того, судом достовірно встановлено, що між сторонами по даній цивільній справі договірних стосунків з приводу страхування в межах заявлених позовних вимог не існує, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до страхової компанії «Велта» у зв'язку з наявністю таких договірних стосунків між страховою компанією «Велта» та ОСОБА_6 на підставі укладеного між вказаними особами 10.09.2009 Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з вимогами щодо отриманням страхового відшкодування як третя особа по дорожньо-транспортній пригоді, визнаній страховим випадком. Умовами вказаного договору від 10.09.2009 не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Так само суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної вимоги про стягнення витрат на юридичні послуги в розмірі 5000гр., виходячи з наступного.

ОСОБА_9 надано договір від 20.01.2010 про надання юридичних послуг між ОСОБА_1 - Замовником та ОСОБА_9 Виконавцем, укладений в простій письмовій формі, за яким виконавець зобовязується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, в загальних та господарських судах України з питання стягнення заборгованості по виплаті страхового відшкодування АТЗТ СК «Велта». Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, послуги надаються замовнику шляхом усного та письмового консультування з юридичних питань, складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо, надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів замовника в органах судової влади. Згідно з умовами п. 2.2. договору, початок виконання робіт визначається з моменту набрання цим договором чинності, закінчення робіт з консультування визначається моментом підписання акта прийому-передачі виконаних робіт, з питання представництва в загальних та господарських судах моментом набрання чинності рішенням відповідного органу судової влади або самостійним задоволенням відповідачем (субєктом оскарження) вимог замовника. Ціною договору в п. 4.1. визначено сплата замовником виконавцю винагороди в розмірі 5000гр. (а.с. 46-47).

Також суду надано оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 25.01.010 про прийняття від ОСОБА_1 оплати по договору від 20.01.2010 за надання юридичних послуг 5000гр. (а.с. 82).

До складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу, визначення, хто є фахівцем в галузі права, законодавцем ще не встановлено, спеціальний закон ще не прийнято.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що ОСОБА_9 є адвокатом, чи фахівцем в галузі права, і за законом має право на надання правової допомоги.

Більш того, з наведень вище положень договору від 20.01.2010 про надання юридичних послуг вбачається, що сторони договору домовилися про надання замовнику консультаційних та юридичних послуг щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, в загальних та господарських судах України з питання стягнення заборгованості по виплаті страхового відшкодування АТЗТ СК «Велта», та оцінили надання вказаних послуг в 5000гр. ОСОБА_9 не надано доказів, про те, які саме послуги надав ОСОБА_9 ОСОБА_1 та які вчинив конкретні дії у звязку з підготовкою та розглядом даної цивільної справи, так само не надано акт виконаних робіт та розрахунок вартості таких послуг.

З огляду на викладене, з наявності підстав до часткового задоволення позову, суд, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача

судовий збір в сумі 51 гр. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30гр. пропорційно до відповідно задоволеної та відхиленої частини позовних вимог. В іншій частині понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 31, 32) суд залишає за позивачем.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 16, 23, 979, 989, 990 ЦК України, ст. 3 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість", Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Велта» на користь ОСОБА_1 заборгованість по страховій виплаті в сумі 4250гр., пеню в розмірі 245 гр. 85 коп., судовий збір в розмірі 51гр., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30гр., а всього стягнути 4576гр. 85 коп. (чотири тисячі пятсот сімдесят шість гривень 85 копійок).

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Суддя