Справа №22-ц-1181/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської

області у складі:

головуючого - Сибільової Л.О.,

суддів - Лузан Л.В., Маслова В.О.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 12 січня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області про зобов'язання вчинити дії,

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області, посилаючись на те, що їй як дитині війни повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте у 2009 році допомога їй виплачувалась у меншому розмірі, чим передбачено законом. Просила зобов'язати відповідача нарахувати їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2009 рік в сумі 1088 грн.

Постановою Путивльського районного суду від 12 січня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі в частині не проведення нарахування і виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 у України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2009 року.

Зобов'язано вказане управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 01 січня 2009 року по 12 січня 2010 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 грн. 70 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову Путивльського районного суду від 12 січня 2010 року та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та перевіривши судове рішення у справі в межах заявленого позову і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус дитини війни.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності позивачки права на отримання, а у відповідача - обов'язку щодо здійснення доплати до її пенсії відповідно до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 01 січня 2009 року по 12 січня 2010 року.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18 листопада 2004 року дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 70 Закону України « Про Державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів України надано право, відповідно, у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами.

Названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році і станом на 12 січня 2010 року дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закот України "Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену СТ. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в 2009 році та по 12 січня 2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки в цей період законом не було встановлено обмежень щодо застосування ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача щомісячно підвищувати пенсію за вказаний період є обґрунтованими.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким ЧИНОМ, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачці, передбаченої ст. 6 вказаного Закону, покладено на відповідача - територіальне управління за місцем її проживання, і є вірним висновок суду про те, що бездіяльність відповідача щодо нездійснення підвищення пенсії позивачці за вказані періоди є протиправною. Є необгрунтованими доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідач є технічним органом і не має права втручатися в програмне забезпечення нарахування та здійснення виплат.

Судом першої інстанції правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни є мінімальна пенсія за віком. На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших нормативних правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір немає, а вказівка у ст. 28 вказаного Закону про застосування мінімального розміру пенсії за ВІКОМ Встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком.

Посилання відповідача на те, що суд не мав права застосувати до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на відсутність механізму, умов призначення та порядку фінансування спірної соціальної допомоги є необгрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, встановлених ст. 46 Конституції України та законами України.

Відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів не базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи скарги про те, що розмір державної соціальної допомоги, що виплачується дітям війни регульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, колегія суддів також не може взяти до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст.307, ст. ст. 308. 313-315 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року, колегія суддів

ухвали л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області відхилити, а постанову Путивльського районного суду Сумської області від 12 січня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді