АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Соколан Н.О., Барильської А.П.,

при секретарі - Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі у відсутність всіх осіб, які беруть участь у справі та згідно вимог ч.2 ст. 197 без фіксації судового процесу технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним

позовом та просив стягнути з Відкритого акціонерного товариства

«Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ

«Кривбасзалізрудком») 125000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок нещасного випадку, який стався із ним під час виконання трудових обов'язків, а також 200 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на його користь 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України та залишено поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № Ірп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до осіб, які підлягають обов'язковому соціальному страхуванню, а також залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Крім того, суд не врахував що згідно акту розслідування нещасного випадку вини підприємства у нещасному випадку, який стався із позивачем, та відповідно і вини у частковій втраті професійної працездатності, не встановлено, відсутні будь-які технологічні або? організаційні причини нещасного випадку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував із відповідачем у трудових відносинах. За заявою позивача про розслідування нещасного випадку, який стався із ним 20 листопада 1996 року, 17 лютого 2006 року був; складений акт № 3 про нещасний випадок на виробництві, відповідно до обставин, за яких він стався. Відповідно до висновку комісії, призначеної наказом від 17 січня 2006 року № 22 ВАТ «Кривбасзалізрудком», нещасний випадок вважається страховим , пов'язаним із виробництвом і на нього складається акт форми Н-1.

Висновком МСЕК з 20 листопада 2007 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 5 % по трудовому каліцтву. При переогляді 03 грудня 2008 року рівень втрати професійної працездатності змінився. Дата наступного переогляду - 15 листопада 2011 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов

правильного висновку щодо обов'язку відповідачів по відшкодуванню

заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і

нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним

орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет

України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет

на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28 та ч.

3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ «Про

загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на

виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату

працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди - 20 листопада 2007 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємства, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини підприємства у нещасному випадку з позивачем, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з нещасним випадком під час виконання трудових обов'язків встановлений в судовому засіданні та підтверджується самим фактом трудового каліцтва. У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів спричинення позивачу моральної шкоди також є безпідставними.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілої, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини справи.

В іншій частині рішення суду не оскаржено. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку

з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду перше інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький : залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може; бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: