Справа №22-ц-1446/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Кононенко О.Ю.,

суддів: Білецького О.М., Шевченка В.А.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області

на постанову Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі про визнання бездіяльності протиправною і спонукання до перерахунку пенсії, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області здійснити перерахунок та провести відповідні виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 01 липня 2009 року з урахуванням уже сплаченої позивачу частини підвищення до пенсії.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що суд, зобовязуючи відповідача нарахувати підвищення до пенсії, застосував не ту норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Крім того, оскільки фінансування виплат відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» проводиться з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, то управління діяло в межах і способом, передбаченим законодавством.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до приписів ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни». При цьому, зазначені висновки суду ґрунтувались на рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за №6-рп/2007 року та на рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп/2008 та ст.54 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік».

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, дія цієї норми була зупинена, а тому не підлягала застосуванню.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області з 22.05.2008 року повинно було діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції від 18.11.2004р. (чинній у 2009 році), дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» дію ст.6 зазначеного закону не було зупинено і суд першої інстанції правильно дійшов висновку про право позивача на доплату до пенсії за 2009 рік.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність механізму та коштів з Державного бюджету України щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови, ухваленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною і обгрунтованою, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області відхилити.

Постанову Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 грудня 2009 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: