АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 57 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Ляховської І.Є.

при секретарі: Бадалян Н.О.

Розгляд справи здійснювався згідно вимог ч.2 ст. 197, ст. 304-1 ЦПК України без фіксації судового засідання технічним засобом і виклику осіб, які беруть участь у справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання дій протиправними та зобов,язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу (надалі УПСЗН Центрально-Міського району) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в якій просить суд визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу стосовно неповідомлення, що нарахування одноразової допомоги у 2007, 2008, 2009 роках щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги проводились з урахуванням виплат, згідно із Законом України «Про державний бюджет України за відповідний рік, а не 7 кратної мінімальної заробітної плати, стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової допомоги до Дня Перемоги за 2007 рік, 2008 рік та 2009 рік в розмірі 8793грн. та зобовязати відповідача нарахувати щорічну одноразову допомогу до Дня Перемоги відповідно до індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу стосовно відмови у перерахунку і виплати сум щорічної одноразової допомоги передбаченої п. 27 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - неправомірними; зобовязано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної одноразової допомоги до Дня Перемоги за 2008, 2009 роки, з урахуванням сум, що ним отримані, у відповідності з вимогами встановленими п.27 ст. 13 Закону України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з розрахунку семи мінімальних пенсій за віком, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» у 2008, 2009 роках.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відпвоідач просить скасувати постанову суду. Апеляційна скарга відповідача мотивована порушенням та невірним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вказує на те, що судом не враховано, що виплата щорічної допомоги до Дня Перемоги позивачу була проведена відповідно до п.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, передбаченому постановами КМУ від 12.03.2008р. №183, КМУ від 18.03.2009р. №211 і зазначений розмір допомоги для інвалідів війни 3 групи у 2008 році становив 350грн., а у 2009 році становив 380грн.

Крім того, розмір і цільове спрямування видатків за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначається виключно Держаним бюджетом України, а УПСЗН не має повноважень щодо надання центральним органам виконавчої влади пропозицій відносно розміру допомоги, оскільки уповноважений лише на повідомлення про численність та категорій ветеранів війни.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга УПСЗН в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є захист прав позивача, як інваліда війни 3-ї групи на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, визначених ст.13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус інваліда війни 3-ї групи, у зв`язку з чим перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу та користується пільгами, встановленими Законом № 3551-ХІІ.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст.22 Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також вірно врахував пріоритетність Законів над урядовими нормативними актами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача у 2008 та у 2009 році нараховувати та виплатити позивачу, а за позивачем права отримувати разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі, визначеному ст.13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі семи мінімальних пенсій за віком на час виплати.

Наведені висновки суду першої інстанції обґрунтовуються особливим статусом інвалідів війни, з метою адекватного соціального захисту яких законодавець визначив про неможливість обмеження або скасування іншими нормативно-правовими актами державних соціальних гарантій, що встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види соціального забезпечення.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 р. дійсно зупинялася дія положення ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та встановлювався інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету.

Разом з тим, Закон про Державний бюджет України на 2008 рік звужуючи обсяг права інвалідів війни та встановлюючи інший (менший) розмір виплати щорічної допомоги, водночас залишав незмінним зміст права на отримання щорічної разової грошової допомоги.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) було визнано неконституційними положення пункту 20 розділу ІІ в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни, у зв'язку з чим втратили чинність

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, у тому числі є обов'язковим до врахування усіма судами України при вирішенні спорів, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 щодо його права на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2008 р. та у 2009 р. в розмірі, визначеному ст.13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Таким чином, оскільки з прийняттям Конституційним судом України рішення від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) статті 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» стали діяти в редакції чинній до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», а тому відповідно під час вирішення спору суд першої інстанції правильно застосував положення Закону з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, тобто ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів вважає безпідставними, бо ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня виплачується інвалідам війни 3-ї групи саме у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Положення частини 3 статті «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Таким чином, вищенаведене свідчить про законність та обґрунтованість судового рішення частині визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, що є підставою для залишення його без змін. Рішення суду в вищенаведеній частині вимог ОСОБА_1 відповідає вимогам матеріального права, а тому апеляційна скарга за її безпідставністю підлягає залишенню без задоволення. Приведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні відповідачем норм матеріального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ч.2 ст. 197, ст. ст. 303, 304-1, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: