Справа № 2-6714 / 2010 р.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2010 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
в складі головуючого судді Панкеєва О.В.,
при секретарі Веретельник К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 8 000 грн., 3% річних в розмірі 696,33 грн., витрат по оплвті держмита в розмірі 86,96 грн., та інформаційно-технічного забезпечення розгялду справи в розмірі 120,00 грн., посилаючись на те, що 20.04.2005 р. позичив відповідачу 8000 гривень до 01.12.2007 року, та у встановлений строк сума боргу не були погашена.
Сторони в судове засідання не зявилися, про день розгляду справи повідомлені своєчасно, представник позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, відповідач заперечень не надав, тому суд за згодою представника позивача ухвалив виносити заочне рішення на підставі матеріалів справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 20.04.2005 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 позику в розмірі 8000 гривень, згідно розписки від 20.04.2005 р. (а.с.5). Відповідно до умов договору позики та розписки ОСОБА_2 зобовязався повернути зазначені грошові кошти ОСОБА_1 в термін до 01.12.2007 року. В порушення умов договору та розписки грошові кошти позивачу не повернуто.
За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань та передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог та доказів наданих сторонами.
Таким чином суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги у частині стягнення суму боргу в розмірі 8000 грн., та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми, що складає 696,33 грн., за період з 01.12.2007 року по 25.11.200 року (8000 грн. /сума основного боргу/ х 3% річних: 365дн. х 1059 дн. прострочення = 696,33 грн.)
Крім того відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати: держмито в розмірі 86,96 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.
Щодо вимог про стягнення затрат на правову допомогу у сумі 300 гривень, то суд вважає що вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних виплат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Оскільки позивачем та адвокатом не надано розрахунку затрат у відповідності до зазначених вимог закону про граничний розмір оплати, то виходячи з вимог ст. 10,60 ЦПК України витрати на правову допомогу у сумі 300 гривень не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 10,11, 60, 209, 212-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1050 суд -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 8 000 грн., 3% річних в розмірі 696,33 грн., сплачених судових витрат держмита в розмірі 86,96 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. а всього в розмірі 8 903 (вісім тисячі девятьсот три) гривні 29 копійок.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня оголошення рішення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя, а відповідач на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення може подати заяву про перегляд заочного рішення.

Суддя: