Крюківський районний суд м.Кременчука
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області, в складі:

головуючого судді - Демиденка І.О.,

при секретарі - Коптяєвій Т.М.,

за участю представника відповідача позивача ОСОБА_1,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради,Крюківської районної ради м. Кременчука, Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за участю третіх осіб Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації про виключення особи з договору на право будівництва житлового будинку, яка не приймала участі в будівництві, визнання забудовником особи, яка включена в договорі і яка будувала будинок та визнання права власності на ѕ частини будинковолодіння в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом, в якому просить виключити ОСОБА_4 як забудовника із договору на забудову № 87 від 27.05.1964 року, визнати, що забудовниками будинку № 13 по провулку Алєксєєва в м. Кременчуці є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на ѕ частини вищезазначеного домоволодіння.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що 27.05.1964 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було оформлено договір на право будівництва індивідуального житлового будинку, відповідно до якого забудовники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали земельну ділянку по вул. Ново Партизанській,13 в м. Кременчуці та зобовязувались збудувати на ній житловий будинок з господарськими будівлями, визначеними договором.

Однак, фактично будівництво будинку здійснювали ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_6, та чоловік позивачки ОСОБА_7. Що стосується ОСОБА_4 він відмовився від участі у забудові будинку і весь час проживав окремо.

Згідно даних воєнного білету, ОСОБА_4 25.08.1959 року був призваний на військову службу та звільнений 11.12.1962 року. Після звільнення з армії він розлучився, створив нову сім»ю та став проживати окремо. А тому будинок, який будувався у 1964 1966 роках, фактично будувався без його участі. Будівництво здійснював батько, який за фахом був плотником столяром та його син ОСОБА_8, чоловік позивачки. Першочергово планувалося, що в одній частині будинку будуть проживати батьки, а у другій ОСОБА_4 з сім»єю. Однак, він відмовився проживати разом з батьками, а тому його частина будинку не підготовлена для проживання, що підтверджується висновком спеціаліста, відповідно до якого частина будинку позначеного як квартира № 2 значиться без жилих приміщень. До будівництва будинку, батьки і ОСОБА_4 проживали ІНФОРМАЦІЯ_1, де був зареєстрований і ОСОБА_4, однак після знесення будинку, він був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, яка свого часу була перейменована на провулок Алєксєєва,13.

Батько ОСОБА_5 28.03.1983 року помер, однак ОСОБА_4 не став проживати в будинку і не претендував на спадщину, а тому після смерті батька спадщину прийняла дружина ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7. Для прийняття спадщини, з допомогою спеціаліста МБТІ, був складений кошторис про вартість будинку і ця вартість була визначена в сумі 182,141 тис. карбованців, пізніше вартість була визначена в сумі 44,387 грн., а згідно технічного паспорта від 30.09.2008 року - 40,016 грн., готовність будинку визначена в розмір 90%. Після смерті матері ОСОБА_6 спадщину прийняв чоловік позивачки ОСОБА_7,що підтверджується архівною довідкою від 24.07.2008 року за № 2476 і заявою ОСОБА_7 в другу нотаріальну контору від 03.11.1992 року. Оскільки ОСОБА_4 після оформлення договору на забудову не приймав участі в будівництві будинку( як коштами, так і особистою працею) не користувався земельною ділянкою призначеною для обслуговування будинку, не приймав спадщини після смерті батьків, весь час проживав окремо і мав не одну сім»ю та останні декілька років проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, де капітально відремонтував домоволодіння, є підстави вважати, що він не приймав участі в будівництві будинковолодіння № 13 по провулку Алєксєєва в м. Кременчуці, а тому його слід виключити як забудовника із договору № 87 від 27.05.1964 року, і визнати, що забудовником цього житлового будинку, а отже і власниками були ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6. Батьки не встигли виключити сина ОСОБА_4 з договору на забудову оскільки довгий час хворіли, а згодом померли. Після смерті батька спадщина прийнята його дружиною ОСОБА_6 і сином ОСОБА_7. А після смерті матері спадщина була прийнята сином ОСОБА_7, а після його смерті згідно чинного законодавства позивачкою в розмірі ѕ будинку.

Виходячи з викладеного, просить виключити ОСОБА_4 як забудовника із договору на забудову № 87 від 27.05.1964 року, визнати, що забудовниками будинку № 13 по провулку Алєксєєва в м. Кременчуці є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ѕ частини будинку № 13 по провулку Алєксєєва в м. Кременчуці.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. В матеріалах справи міститься заперечення відповідача, в якому вона позов не визнала та пояснила, що перебування її чоловіка ОСОБА_4 в армії не є доказом того, що він не брав участі в будівництві будинку, оскільки його було демобілізовано у 1962 році, тоді як будівництво здійснювалося у 1964 році та було завершено у 1967 році. Перебування його в шлюбі та проживання з власною сім»єю не є перешкодою для здійснення будівництва будинку. Крім того, твердження позивачки про те, що її чоловік ОСОБА_7 брав участь у будівництві не можуть бути обєктивними, оскільки на момент будівництва йому виповнилося лише 15 років, і внести будь який посильний вклад у вказане будівництво він потенційно не міг. Крім того, будівництво будинку проводилося у 1964 1967 роках, тоді як позивачка одружилася з ОСОБА_7 лише у 1981 році, а тому вона ніяк не могла бути свідком зазначеного будівництва. Що стосується твердження позивачки про те, що після смерті батька спадщину прийняла дружина та його син ОСОБА_7, тобто її чоловік, це твердження є необґрунтованим, оскільки відповідно до наданих документів, єдиною спадкоємицею після померлого ОСОБА_7 була його дружина ОСОБА_6, син взагалі не приймав спадщину після батька. Також, слід зазначити , що договір на будівництво, відповідно до діючого на той час законодавства був правовстановлюючим документом, а тому на його підставі за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на новостворене нерухоме майно. А тому фактичне виключення його з договору на будівництво є позбавленням його права власності на майно, що суперечить вимогам законодавства. Виходячи з викладеного, позов ОСОБА_2 вважає безпідставним, та просить відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судове засідання не зявився, направив на адресу суду клопотання , в якому просив справу розглянути без його участі.

Представники відповідачів Крюківської районної ради м. Кременчука,Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Представники третіх осіб КП « Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації та Другої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, направили на адресу суду клопотання, в яких просять справу розглянути без їхньої участі.

Суд, вислухавши представника позивача, позивача,дослідивши матеріали справи, проаналізувавши представлені докази приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав:

Як встановлено судом, 27 травня 1964 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було оформлено договір на право будівництва індивідуального житлового будинку, відповідно до якого забудовникам на праві безстрокового користування виділялася земельна ділянка площею 769 кв.м. по вул. Ново Партизанській,13 в м. Кременчуці для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

Вказаний договір було зареєстровано у Відділі комунального господарства м. Кременчука в реєстрі № 87 та посвідчено нотаріусом Другої Кременчуцької нотаріальної контори за реєстровим номером № 1242.

На виконання умов договору, по вул. Ново - Партизанській,13, яка згодом була перейменована на провулок Алєксєєва в м. Кременчуці, було збудовано будинок, вартістю 182 млн. 141 тис. карбованців та зазначено, що відсоток готовності виконаних робіт становить 90 %.

Згідно ст. 128 ЦК України (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.9 вищезазначеного договору, по закінченню будівництва, зведені на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію і стають особистою власністю забудовника після призначення приймальною комісією міської Ради депутатів трудящих повної готовності зведених будівель оформленої актом комісії.

Згідно зазначеного пункту, власниками збудованого будинку виступають забудовники, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яким належало по Ѕ частці кожному вищевказаного будинку.

Твердження позивачки про те,що ОСОБА_4 слід виключити з числа забудовників, оскільки він не брав участі в будівництві будинку, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні будівництво будинку здійснювалося у період з 1964 до 1967 років. Згідно військового квитка, ОСОБА_4 мобілізувався з лав Радянської армії 11.12.1962 року і мав можливість займатися будівництвом будинку. Наявність власної сім»ї та окреме проживання не є підставами, що доводять факт відмови ОСОБА_4 від здійснення будівництва.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 392439, виданого 06.11.1981 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_2 06.11.1981 року, тобто після закінчення будівництва, а тому безпосереднім свідком будівництва позивачка не була.

Свідок, ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він товаришував з ОСОБА_7 з дитинства, так як вони були сусідами. Він теж допомагав здійснювати будівництво будинку. З приводу зазначених обставин може пояснити, що будинок було побудовано за два роки, на момент будівництва ОСОБА_7 було 15 років, брат ОСОБА_4 на той час з батьками не проживав та будівництвом будинку не займався.

На противагу зазначеному свідок ОСОБА_10 пояснив, що він син ОСОБА_4 від першого шлюбу. Зі слів матері він знає що батько брав участь у закладанні фундаменту будинку, крім цього батько проживав у будинку з 1997 року, оскільки він неодноразово приходив до нього в гості. Батько проживав в частині будинку, в якій зараз проживає ОСОБА_2.

Свідок, ОСОБА_11 пояснила, що вона знайома ОСОБА_3 та з 1970 року познайомилась з її чоловіком ОСОБА_4 Зі слів подруги та сусідів, вона знає, що будинок будував ОСОБА_4 та його батько. Будинок не було добудовано оскільки у ОСОБА_4 погіршилося здоров»я та закінчилися кошти. Він навіть на пенсію вийшов по інвалідності.

Оскільки пояснення свідків є суперечливими та стосуються обставин, очевидцями яких вони безпосередньо не були, суд їх до уваги не бере.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Документів, які б підтверджували матеріальний внесок забудовників у будівництво будинку сторони не надали. Посилання позивачки на довідку про відсоток та вартість виконаних робіт № 1604 із зазначенням забудовників суд до уваги не бере, оскільки в одній копії забудовником зазначено лише ОСОБА_4,в іншій копії цієї ж довідки ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Крім цього, будь які відмітки змісту «Дописаному або виправленому вірить» на копіях відсутні.

Виходячи з викладеного, та враховуючи те, що факт відмови ОСОБА_4 від участі або неучасть його в будівництві будинку по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці позивачем не доведена, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині виключення ОСОБА_4 з числа забудовників зазначених у договорі на забудову № 87 від 27.05.1964 року та визнання забудовниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на ѕ будинку по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так,28.03.1983 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-КЕ № 261510, виданого 29.03.1983 року.

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з ј частину житлового будинку незакінченого будівництвом, процент готовності якого становить 90%, що знаходиться по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці та яку успадкувала його дружина ОСОБА_6А, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 24.04.1986 року. На іншу ј частину цього ж будинку ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.04.1986 року.

Тобто, після смерті ОСОБА_5 власницею Ѕ домоволодіння по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці стала його дружина ОСОБА_6, а тому твердження позивачки з приводу того, що після смерті батька спадщину прийняли дружина та син ОСОБА_7,її чоловік суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

02.09.1991 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-КЕ № 480503, виданого 03.09.1991 року.

Після її смерті спадщину у вигляді ј від Ѕ частини будинку по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці успадкував її син ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.11.1992 року. Інше спадкове майно, а саме: ј частина від Ѕ будинку залишилася відкритою до предявлення документів іншими спадкоємцями.

Що стосується твердження позивачки про те, що згідно архівної довідки № 2776 від 24.07.2008 року, її чоловік прийняв у спадщину після смерті матері Ѕ частину будинку, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно зазначеної довідки ОСОБА_7 прийняв спадщину на Ѕ частину житлового будинку на підставі свідоцтва, виданого 2-ю Кременчуцькою ДНК 18.11.1992 року за № 5160, однак згідно вищезазначеного свідоцтва ОСОБА_7 було успадковано 1/2 частину від спадкового майна матері, тобто 1/4 від житлового будинку, інша ј до цього часу залишається відкритою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року), спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені обставини судом не встановлювались, оскільки питання про визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/4 частину спадщини, яка залишається відкритою після смерті матері, позивачкою не ставилося.

20.10.1995 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 000909, виданого 23.10.1995 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на ј частину житлового будинку по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці, яку успадкувала його дружина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.04.1996 року.

Згідно технічного паспорту та даних наданих КП « МБТІ», будинок по провулку Алєксєєва,13 в м. Кременчуці зареєстрований: ј за ОСОБА_6; ј за ОСОБА_2 та ј за ОСОБА_4.

Оскільки підстави для виключення ОСОБА_4 з числа забудовників відсутні, суд не вбачає підстав для визнання права власності на Ѕ належну йому частина будинку за ОСОБА_2. ј частина будинку вже належить позивачці на праві власності як спадкоємиці за законом після померлого чоловіка. Що стосується ј частини будинку, яка належала померлій ОСОБА_6, вона на сьогоднішній день залишається відкритою і позовних вимог стосовно неї ОСОБА_2 не заявляла. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. 10,60,79,88, 212 ,213,215 ЦПК України, ст. ст. 529,548,549 ЦК України(1963) суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: І.О.Демиденко