Справа №22-ц-1217/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Попруги С.В.

суддів: Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 25 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, -

встановила:

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 25 березня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Вказує, що за період з вересня 2007 року і по січень 2009 року він постійно проживав у батьків разом з ними однією сімєю.

Вважає, що фактично разом з матірю він прийняв спадщину після смерті батька,

тому просив визнати за ним право власності на частину спірної квартири, що належала його померлій матері.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 серпня 1993 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 «а» у смт. Свема, Ямпільського району Сумської області були ОСОБА_3 та ОСОБА_3 М М., частки яких у праві власності на вказане жиле приміщення під час реєстрації в КП Глухівське БТІ» були вказані у розмірі по 1/2 кожному (а.с.6, 14).

Після смерті 02 травня 2008 року ОСОБА_3 його син ОСОБА_1, спадкоємець за заповітом від 16 березня 2005 року, відповідно до якого йому батьком заповідалась квартира у передбачений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

З такою ж заявою у встановлений термін до нотаріальної контори не зверталась і дружина померлого ОСОБА_4, яка як на момент смерті чоловіка, так і після того залишилась проживати у спірній квартирі до самої смерті 20 січня 2009 року.

За таких обставин, законним і обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, була його дружина ОСОБА_4, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також вона не подавала заяву про відмову від спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не врахував надані позивачем докази стосовно того, що і він, тобто позивач, фактично прийняв спадщину після смерті батька, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки надані докази судом належно оцінені з урахуванням того, що безпосередньо перед смертю спадкодавця ОСОБА_3 його син ОСОБА_1 постійно проживав за іншою адресою, а надані ним докази вказаних обставин не спростовують.

Зокрема, у довідці Свеської селищної ради від 21 січня 2009 року за №369 йдеться тільки про те, що позивач мешкав разом з матірю на день її смерті (а.с.12).

Зміст актів від 21 січня 2009 року та від 22 березня 2010 року щодо проживання позивача з батьками за період з вересня 2007 року по січень 2009 року взаємно спростовується один одним (а.с.57, 69).

Крім того, в заяві про прийняття спадщини після смерті матері від 05 лютого 2009 року позивач вказав, що спадщину після смерті батька фактично прийняла мати (а.с.32).

Окрім заяви позивача з відповідною заявою від 23 червня 2009 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулась і її онука ОСОБА_2 в порядку спадкування за правом представлення, так як у 1997 році помер її батько ОСОБА_5, він же син ОСОБА_4

Ураховуючи, що позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він є спадкоємцем 1/2 частки майна померлої ОСОБА_4, в тому числі і спірного жилого приміщення, іншого права на частку у спадщині стосовно квартири він не довів, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому у визнанні ще й права власності на 1/4 частину тієї квартири, що належала його матері.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази в їх сукупності та ухвалив правильне по суті рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 25 березня 2010 року даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: