АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-6122/10 Головуючий у 1-й інстанції Савіченко В.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Дорош А.І. , Карнауха П.М.

при секретарі Лимар О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 лютого 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

колегія суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Обідіної О.І.

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.02.2010 р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задоволено частково.

Розірвано кредитний договір № 014/0055/82/36401 від 22.11.2005 р., укладений між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» 5833,01 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 8333, 01 грн. поточної заборгованості за кредитом, 1590 грн. простроченої заборгованості за процентами, 108,15 грн. нарахованих процентів та 4199,15 грн. пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості, 200,64 грн. судового збору та 30грн. витрат на ІТЗ, в всього 20293 грн.96 коп.

В задоволенні позовних вимог ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, останнє оскаржив представник позивача, який посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права - положень ст. 553,554 та ч.4 ст. 559 ЦК України, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

По справі встановлено, що 22.11.2005 р. між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 15000 грн. під 195 річних, зі строком користування до 22.11.2008 р.

Виконання вказаного кредитного договору було забезпечено договорами поруки № 014/0055/82/36401/2 та № 014/0055/82/36401/1 від 23.11.2005 р. , укладених між банком та фізичними особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Відповідно до зазначених договорів поручителі взяли на себе зобов»язання перед кредитором відповідати по зобов»язанням боржника ОСОБА_3 в повному обсязі цих зобов»язань.

Неналежного виконання боржником своїх зобов»язань за умовами кредитного договору призвело до прострочення платежів .

На момент звернення до суду з вказаним позовом прострочена заборгованість по несплаті кредиту склала 5833 грн.01 коп. , заборгованість по не сплаті процентів відповідно - 1590 грн.

За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник зобов»заний також сплатити пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення , що становить 4199 грн.15 коп. . Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань банком також було пред»явлено вимогу про дострокове стягнення кредитних коштів в розмірі 8333 грн.01коп.

Встановивши вказані обставини , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення зазначених коштів на користь банку відповідно до умов кредитного договору.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про солідарне стягнення вищевказаної заборгованості не тільки з боржника , а також і з поручителів.

Так, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині , місцевий суд виходив з того, що строк дії договору поруки сторонами не встановлений , тому його дія, відповідно до положення ч.4 ст. 559 ЦК України, припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя . Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється , якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. А оскільки відповідачем ОСОБА_3 не виконуються кредитні зобов»язання з листопада 2006 р. то пред»являючи позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитом лише в травні 2008 року, банк пропустив встановлені зазначеною статтею строки пред»явлення вимог до поручителів, що є підставою для відмови в позові в цій частині.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів як з таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано кредит на 36 місяців з 22.11.2005 р. по 22.11.2008 р. , тобто строк виконання основного зобов»язання по повернення кредиту був визначений сторонами « 22.11.2008 р.».

Зазначеними договорами поруки строк їх дії визначено моментом закінчення забезпеченого ним зобов»язання.

Враховуючи, що боржник не виконав основні зобов»язання за договором , строк дії якого закінчувався лише в листопаді 2008 р., а позов про солідарне стягнення заборгованості був пред»явлений кредитором в травні 2008 р., тобто до закінчення строку виконання основного зобов»язання, висновок суду першої інстанції про пропущення банком строків пред»явлення вимоги до поручителів не ґрунтується на положенні ч.4 ст. 559 ЦК України.

Внаслідок помилкового ототожнення місцевим судом понять «прострочення виконання зобов»язання» та «настання строку виконання зобов»язання» , останнім було невірно визначено строк, протягом якого кредитор повинен пред»явити вимогу до поручителя , а відтак - невірно зроблено висновок про пропущення банком строку для пред»явлення вимоги до поручителів.

Враховуючи, що рішення місцевого суду в цій частині постановлено з порушенням норм матеріального права , воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту.

Керуючись ст. 303, 309 ч.1 п.4, 316 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 лютого 2010 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» 5833,01 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 8333, 01 грн. поточної заборгованості за кредитом, 1590 грн. простроченої заборгованості за процентами, 108,15 грн. нарахованих процентів та 4199,15 грн. пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості, 200,64 грн. судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ, в всього 20293 грн.96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :

Згідно.