АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( 1 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л. В.

суддів Соколан Н.О., Михайлів Л. В.

при секретарі Бадалян Н. О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2009 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ВАТ «Суха Балка») і просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 125 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду. Стягнуто з ВАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. Стягнуто з ВАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 1 грн. 50 коп. у решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права; суд помилково застосував норми, які не поширюються на спірні правовідносини; не зясував, що ВАТ «Суха Балка» є неналежним відповідачем по справі; позивач взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди ні за рахунок апелянта, ні за рахунок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; вина підприємства у виникненні професійного захворювання не доведена; позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди; розмір стягнутої моральної шкоди значно завищений; судом не проведено медико-соціальної експертизи для встановлення факту отримання моральної шкоди; не була застосована позовна давність.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01.01.1990 року по 15.01.2000 року працював підземним прохідником на ВАТ «Суха Балка» в умовах негативного впливу шкідливих виробничих факторів. Згідно висновку МСЕК від 06.05.2006 року, позивачеві було вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності. Повторними переоглядами ступінь втрати працездатності залишалась незмінною.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №19 від 18.04.2006 року встановлено, що винним у виникненні професійного захворювання позивача є адміністрація ВАТ «Суха Балка» у звязку з порушенням ст. 153 КзПП України та ст. 13 Закону Країни «Про охорону праці».

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у звязку з професійним захворюванням підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, повязані з постійним лікуванням та неможливістю вести повноцінний спосіб життя.

Доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про відшкодування моральної шкоди ВАТ «Суха Балка» відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

На думку колегії суддів розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року, з подальшими змінами « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд при постановлені рішення врахував характер професійного захворювання позивача, повязаних з ним фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи

МСЕК покладений обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать вищевказаному «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 06.05.2006 р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Щодо строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: