Справа №22-ц-4455/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Вахід-Огли, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про розірвання договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, сповіщених належним чином відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представника банку, яка заперечує проти скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, звернувшись в серпні 2009 року до суду з вказаним позовом, мотивував вимоги тим, що 12 серпня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого він придбав чотирикімнатну квартиру №118, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Сумсько-Київських дивізій, №34. Для придбання спірної квартири він уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Сумської філії.

Після купівлі квартири зясувалося, що в ній проживають треті особи, які стверджують, що мають право власності на неї. Відповідач йому пояснив, що вказану квартиру купив на аукціоні, який проводився фірмою «Мультісервіс» на замовлення ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Сумської філії, і посадовим особам банку відомо про проживання в квартирі інших осіб, вони пообіцяли усунути вказану обставину та звільнити спірну квартиру. Проте треті особи по справі не звільнили вказану квартиру і залишаються проживати в ній.

Просив розірвати укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що продавець квартири істотно порушив укладений між ними договір купівлі-продажу, який передбачає зобовязання продавця звільнити квартиру та забезпечити безперешкодний доступ до неї покупця.

Вирішуючи спір та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів порушення його права вільно користуватись своїм майном.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 Вахід-Огли було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 484500 гр. (а.с.4, 54-56).

Для придбання квартири позивачем 12 серпня 2008 року був укладений кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Сумської філії, за яким він отримав в банку кредит на суму 76221 доларів США, строком до 12 серпня 2015 року включно, в тому числі на придбання нерухомості 68 000 доларів США а також на забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором передав банку в іпотеку вказану квартиру (а.с.6-9).

Позивач і представник банку пояснили в судовому засіданні, що позивач припинив сплачувати банку платежі за кредитним договором через декілька місяців після його укладення.

Позивач не спростував пояснень представника банку про те, що спірна квартира раніше належала власникам членам сімї ОСОБА_5 третім особам в справі, з яких рішенням суду було стягнуто борг на користь банку, і квартира була куплена відповідачем ОСОБА_2 на аукціоні, який проводився при примусовому виконанні рішення суду про стягнення боргу. Відповідач отримав 24 липня 2008 року в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на квартиру.

З довідок ТОВ «Зарічник» та ВГІРФО ГУМВС України в Сумській області вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.82, 132).

Посилання позивача на те, що йому надали довідку, яка не відповідає дійсності, про те, що в квартирі ніхто не зареєстрований, не спростовує висновків суду, оскільки, як вбачається з вказаної довідки, для укладення кредитного договору і передачі квартири в іпотеку саме він надав банку копію вказаної довідки, завіривши вірність цієї копії своїм підписом 10 серпня 2008 року (а.с.63).

З змісту договору про купівлю-продаж квартири, укладеного між сторонами, вбачається, що позивач як покупець не був обмежений продавцем в праві оглянути квартиру та пересвідчитись в відсутності перешкод для її придбання.

Банк на спростування доводів позивача надав суду фото квартири, здійснене для оформлення кредитної справи, з яких вбачається, що позивач мав доступ до квартири перед її купівлею, та саме він надав можливість представнику банку здійснити це фото квартири як майна, що передається в іпотеку (а.с.57-60).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В справі відсутні докази тому, що позивач позбавлений можливості реалізовувати своє право власності на квартиру, тобто володіти, користуватись і розпоряджатись нею. Його доводи в апеляційній скарзі про те, що продавець йому не передав ключі від квартири, спростовуються його ж доводами, викладеними в позовній заяві, що продавець передав йому ключі.

Позивач посилається на те, що відповідач істотно порушив умови договору, викладені в п. 4.1.4, згідно якого продавець зобовязується звільнити вищевказану квартиру для безперешкодного і вільного доступу покупця та передати повязані з експлуатацією квартири документи до 22 серпня 2008 року.

З огляду на те, що позивач не надав доказів тому, що продавець квартири відповідач в справі істотно порушив умови договору, внаслідок чого була б заподіяна шкода позивачеві у вигляді позбавлення його права власності на квартиру, на отримання якого було направлене укладення спірного договору, сам продавець звільнив квартиру, суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Не надав позивач і доказів тому, що йому була заподіяна будь-яка інша передбачена ч. 2 ст. 651 ЦК України шкода в її розумінні, передбаченому положеннями ст.22 ЦК України.

Обставини, на які посилається позивач як на результат істотного порушення відповідачем договору, можуть бути усунені іншим передбаченим законом способом з метою захисту його права власника, і не можуть бути підставою для розірвання договору.

Позивач не наводить в апеляційній скарзі фактів, які б могли бути підставою для скасування рішення суду. Обставини, на які він посилається, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді