Справа № 2-3330/2010
Провадження № 2-3330/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2010 р.

Енергодарський міський суд Запорізької області

#

у складі головуючого судді: Курач І.В.,

при секретарі: Сеник Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства « Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства « Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство» (надалі - відповідач). В позові ставить вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати в сумі 1 590,30 грн., та середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 12624,08 грн. ( а.с.27).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.06.2008 року наказом директора КП « ЕДРП» № 91-к його було прийнято на роботу в комунальне підприємство інженером по проектно - кошторисній документації 1 категорії.

Відповідно до наказу директора КП « ЕДРП» від 01.06.2010 року № 30-к його звільнено з підприємства на підставі п.1 ст. 36 КЗПП України « за згодою сторін».

При звільненні з ним не проведено розрахунку, а саме : за період з 01.05.2010 року по 01.06.2010 року не сплачено заробітну плату в розмірі 1 590,30 грн.. Він звернувся з заявою до відповідача про виплату належних грошових сум, але відповіді не отримано.

Його звільнено 01.06.2010 року, станом на 18.08.2010 року час затримки розрахунку склав 56 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 « Про порядок обчислення середньої заробітної плати» складає 225,43 грн.. Середня заробітна плата за час затримки розрахунку становить станом на 18.08.2010 року 12 624,08 грн..

Загальна заборгованість за підприємством станом на 18.08.2010 року складає 14 214,38 грн., а саме :

1 590,30 грн. - заборгованість по заробітній платі з 01.05.2010 року по 01.06.2010 року; 12 624,08 грн. - середня заробітна плата за час затримки розрахунку ( з 02.06.2010 року по 18.08.2010 року) ( а.с. 26,27).

В судове засідання позивач не зявився , надав заяву про розгляд справи у його відсутність ( а.с. 77) в присутності представника за довіреністю - ОСОБА_2 ( а.с. 69), який позовні вимоги уточнив та просить суд стягнути з Комунального підприємства « Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство» на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 12 624,08 грн., та заборгованість з заробітної плати в сумі 1199,30 грн., у звязку з частковим погашенням боргу. Надав пояснення відповідно до тексту позовних вимог.

Представник відповідача, який діє на підставі довіреності - ОСОБА_3 ( а.с. 78) позов не визнав. Невизнання позову мотивував тим , що довідка, на яку посилається позивач містить неправдиві відомості, бо вказаний в ній розмір заробітної плати позивачеві нараховувався, але вже сплачений боргу перед позивачем у підприємства немає. Уся первинна документація підприємства з нарахуванням заробітної плати зникла після звільнення

колишнього директора - ОСОБА_4 та головного бухгалтера ОСОБА_5, яке відбулося 15.06.2010 року.

Позивач звертався до підприємства із вимогою про сплату належних йому сум при звільненні 21.07.2010 року, але жодних первинних документів до заяви додано не було, тому з урахуванням відсутності таких документів в підприємстві, для задоволення його заяви в триденний строк, як просив позивач, підстав не було. Звернення позивача вимагало додаткового вивчення.

Підприємство звернулося до Енергодарського міського відділення Пенсійного фонду України та одержало відомості про ті нарахування, які здійснювались колишнім керівництвом. При цьому було зясовано, що у червні 2010 року позивачеві було нараховано заробітну плату за травень у сумі 4 182,75 грн.. Довідка, яка надана позивачем до позову має інші суми, ніж ті, які відображені в даних персоніфікованого обліку.

З метою перевірки підприємство звернулось до банку, який обслуговує підприємство. З одержаної від АТ « ОТП Банк» м. Київ інформації про рух коштів на рахунку в червні 2010 року , було встановлено , що позивачеві з 01.05.2010 року по 02.07.2010 року було нараховано на картковий рахунок заробітну плату за травень в сумі 3 000,0 грн., крім того підприємство сплатило позивачеві 391,78 грн..

За червень2010 року позивачеві заробітної плати підприємством не нараховувалося, в табелю обліку робочого часу відомості про відпрацьований ним час за цей період відсутні, інші первинні документи відсутні. Стверджує , що додані позивачем відомості нарахування заробітної плати за червень 2010 року є фальсифікованими.

Крім того представник відповідача зазначив , що в результаті уходу попереднього керівництва підприємства і приходу нового керівництва підприємства зникли документи, печатки , матеріальні цінності, що стало причиною до звернення до правоохоронних органів.

Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідував матеріали справи - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів.

На підставі ст. 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду.

Судом встановлено , що позивач працював на підприємстві з 24.06.2008 року , відповідно до наказу директора комунального підприємства « ЕДРП» № 91-к в якості інженера по проектно кошторисній документації ( а.с. 36).

Згідно з наказом № 30-к від 01.06.2010 року ( а.с. 34-35) позивача звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідно до розрахунку до наказу ( а.с.35) нараховано невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку 1590,30 грн..

Відповідно до довідки, виданої директором підприємства та головним бухгалтером ( а.с.37) підприємство має заборгованість перед ОСОБА_1 на 01.06.2010 року в розмірі 1 590,30 грн., ця сума підтверджується також витягом з відомості нарахування заробітної плати за червень 2010 року ( а.с.29).

Відповідно до листа головного державного інспектора праці від 10.09.2010 року ( а.с.70) на звернення колишнього директора ОСОБА_4 на дату перевірки, тобто на 02.09.2010 року залишок за підприємством ОСОБА_1 складає 1 199,30 грн..

Відповідно до пояснення представника позивача його довіритель отримав довідки при звільненні, які готувала колишній головний бухгалтер ОСОБА_5. Довідки про

заборгованість при звільненні працівникам , витяги з відомостей готувала вона до звільнення. З працівниками не призвели розрахунок , бо на день звільнення на рахунках підприємства були відсутні кошти. Додав , що по даним персоніфікованого обліку з УПФУ не можна вирахувати заборгованість, це звіт, де не відображаються утримання з заробітної плати. В присутності працівників ЕДРП директор ОСОБА_6 передавав документи , в тому числі відомості, в.о.

директора ОСОБА_7, відповідно до акту передачі. Ці ж документи були надіслані на підприємство поштою.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що якщо працівник в день звільнення не працював, то всі суми, що належать йому від підприємства, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ст. 83 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

П. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, зазначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Обставини, зазначені представниками відповідача стосовно неможливості здійснення розрахунку вчасно з працівниками підтверджується зверненнями в.о. директора КП « ЕДРП» ОСОБА_7 в правоохоронні органи щодо зникнення печатки підприємства, за фактом зникнення майна підприємства, про захист трудових прав працівників, за фактом приховування трудових книжок, тощо ( а.с. 79-93). Представником відповідача надано Акт про передачу відомостей про нараховану та невиплачену заробітну плату працівникам новому керівництву ( а.с. 98), але самих відомостей в суд не додано, на листа від 28.07.2010 року ( а.с. 71) даних про отримання цих відомостей немає. Тому суд не вбачає можливим стягнути з відповідача заборгованість за період затримки розрахунку.

Доводи відповідача щодо фальсифікації довідок про заборгованість, недоведеності розміру заборгованості суд не бере до уваги , оскільки ці доводи спростовуються добутими в судовому засіданні доказами.

Оскільки при подачі позову позивач звільнений від сплати судових витрат, суд присуджує судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 83, 116,117, 232 КЗпП України, ст. 10-11, 57-60, 61, 88, 212, 214,223, 294 ЦПК України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., п. 20, 21, 23, 25 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про стягнення моральної (немайнової) шкоди», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства « Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільнення в розмірі 1 199,30 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства « Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство» судові витрати : витрати на ІТЗ розгляду цивільної справи в Енергодарському міському суді в сумі 120 грн., судовий збір в розмірі 51,0 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Курач