Справа №22-ц-4837 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Рибалки В.Г.,

суддів Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2010 року

в справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш» (далі-ВАТ або Товариство) до ОСОБА_1 про спонукання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2010 року в задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясуванні обставин справи, Товариство просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Доводи скарги обґрунтовуються тим, що суд помилково керувався нормами ЖК України, вважаючи, що між сторонами виникли житлові правовідносини, але не прийняв до уваги ті обставини, що кімнатою у гуртожитку, який є приватної власністю Товариства, відповідачка користується на підставі строкового договору оренди житла, складеного у відповідності до норм ЦК України, тому між сторонами виникли виключно договірні цивільно-правові відносини по найму житла у гуртожитку, у звязку з чим після закінчення строку користування приміщенням, ураховуючи їх волю, відповідачка має звільнити кімнату.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача ВАТ «Нафтопромаш» ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом, 01 липня 2009 року між Товариством, яке є власником приміщення гуртожитку, розташованого в м. Охтирка, вул. Ярославського, 4 Сумської області, та ОСОБА_1, яка тривалий час перебуває в трудових відносинах з позивачем, був укладений договір оренди жилого приміщення у гуртожитку строком на один рік і діяв до 07 липня 2010 року. Згідно з умовами договору відповідачка мала право на платне користування кімнатою № 402 у цьому гуртожитку, загальною площею 12 кв.м.

Пунктом 2.2.7 договору оренди жилого приміщення передбачений обов'язок Наймача (у даному випадку Відповідача) звільнити приміщення, що орендується, після закінчення обумовленого в договорі строку користування, або у випадку дострокового розірвання договору, в 5-ти денний термін. У разі, коли наймач не звільняє орендоване приміщення у встановлений термін він зобов'язаний сплатити Наймодавцеві неустойку в розмірі 20 грн. за кожен день прострочення повернення приміщення з орендного користування.

Згідно п.3.1.4. Наймодавець (в даному випадку Позивач) має право вимагати від Наймача звільнення приміщення, що орендується, після закінчення терміну користування в строк встановлений п. 2.2.7 договору (а.с.6).

Жиле приміщення, в якому проживає відповідачка, належить до гуртожитку, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.7,8).

Відповідач з 21 жовтня 1983 року зареєстрована у кімнаті № 402 в будинку № 4 (гуртожиток), розташованого по вул. Ярославського в м.Охтирка, яка їй була надана у звязку з роботою, де постійно проживає по даний час (а.с.28).

Листом від 16 березня 2010 року № 98 ЖКП, отриманого відповідачем, остання була попереджена про необхідність звільнити спірне приміщення в строк до 05 липня 2010 року в зв'язку з закінченням строку дії договору оренди (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позову Товариства про спонукання відповідача вчинити дії щодо звільнення жилого приміщення в гуртожитку, місцевий суд виходив з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки позивачем не заявлялась вимога про виселення ОСОБА_1 з гуртожитку, яке повинно проводитись на підставі та в порядку, передбаченому ЖК України, оскільки між сторонами виникли та існують житлові правовідносини з приводу користування житловим приміщенням.

Крім цього, місцевий суд вважав, що позивачем не наведено доказів для підтвердження законних підстав для виселення відповідачки з гуртожитку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтується на вірно зясованих та встановлених обставинах справи і доказах, яким надана належна оцінка.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що на дані правовідносини поширюється виключно дія норм ЦК України, так як між сторонами виникли відносини по найму (оренді) житла, яке перебуває у приватній власності, колегія суддів вважає непереконливими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються як нормами ЖК України, так і нормами ЦК України, які для даного спору мають застосовуватись субсідіарно, тобто додатково у разі неврегульованості правовідносин нормами ЖК України.

Так, у відповідності до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Спеціальними нормами ст.132 ЖК України чітко визначено підстави для виселення осіб з гуртожитків, про застосування жодної не заявляв у своєму позові позивач. До того ж, відповідачка не підпадає під дію ст.132 ЖК України, зокрема, її ч.2, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові про звільнення відповідачкою кімнати в гуртожитку.

При цьому місцевий суд урахував, що відповідачка поселилась в гуртожиток у звязку з роботою у позивача, зареєстрована в гуртожитку, поселялась на загальних підставах, без укладення договору оренди (найму) житла, який був укладений значно пізніше, також іншого житла вона не має.

Зі змісту ч.ч.1,2 ст.810 ЦК України вбачається, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є обєктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Отже, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що укладений між сторонами договір оренди житлового приміщення не повинен обмежувати чи іншим чином ущемляти житлові права відповідачки щодо володіння та користування кімнатою у гуртожитку, які виникли у неї ще до зміни власника гуртожитку.

У відповідності до ч.3 ст.810 ЦК України до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз вищевказаних норм закону дає підстави для висновку про те, що ч. 3 ст. 810 ЦК України передбачає застосування до відносин щодо найму житла, яке не є обєктом права державної або комунальної власності, положень цього Кодексу за умови, якщо інше не передбачено законом. Це означає, що переважно перед ЦК України підлягають застосуванню положення, що сформульовані у нормах ЖК України.

У договорі оренди, укладеному між сторонами 01 липня 2009 року, зокрема, передбачено, що відповідачка повинна дотримуватись Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями в Україні, а також Правил проживання у гуртожитку.

Крім того, ст.822 ЦК України передбачено, що у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів знаходить непереконливими, а інші доводи також не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2010 року, як законне і обґрунтоване, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, ст.308, 314 ч.1 п.1, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш» відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді