Справа №22-ц-3739/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Жмаки В.Г.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Ряснянської сільської ради Краснопільського району, третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сільської ради, протоколу комісії сільської ради, про визнання дійсним погоджувального акту про встановлення меж земельних ділянок, про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача та третьої особи, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач у липні 2008 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 1995 року користується земельною ділянкою площею 0,3575 га, що розташована в с. Земляне Краснопільського району Сумської області і перейшла йому у спадок за заповітом після смерті його матері ОСОБА_3 До 1995 року ділянкою користувалась його мати. Посилався на те, що відповідно до положень ЗК України та ЦК України щодо набувальної давності, має право на отримання вказаної земельної ділянки у власність. Починаючи з 2004 року у нього виник спір з сусідом ОСОБА_2, який за рахунок його земельної ділянки мав намір обладнати заїзд до своєї земельної ділянки.

24 травня 2007 року комісією Ряснянської сільської ради за допомогою неналежних засобів проводились вимірювання його земельної ділянки, на основі яких був складений протокол погоджувальної комісії Ряснянської сільської ради №1 від 24 травня 2007 року. За результатами вимірювання безпідставно було встановлено, що площа його земельної ділянки становить 0,41 га, що на 0,05 га більше за ту, що зазначена в земельно-кадастровій документації.

21 червня 2007 року Ряснянська сільська рада прийняла рішення «Про погодження протоколу погоджувальної комісії сільської ради №1 від 24 травня 2007 року».

Вважає, що межі та розмір його земельної ділянки були встановлені не правильно, чим були порушені його права та законні інтереси як землекористувача.

З метою визначення точних меж земельної ділянки для проведення вимірювання спірної земельної ділянки та встановлення її меж в натурі він звернувся до ТОВ «Діната», яке має ліцензію на проведення землевпорядних робіт. В результаті проведених цим товариством вимірювань встановлено, що площа його земельної ділянки складає 0,3575 га.

До складу технічної документації, виготовленої ТОВ «Діната», входить акт погодження (встановлення) меж земельної ділянки, який відмовились підписати суміжний землекористувач ОСОБА_2 та представник Ряснянської сільської ради, посилаючись на виміри, здійснені комісією сільської ради.

Просив визнати недійсним протокол комісії Ряснянської сільської ради Краснопільського району №1 від 24 травня 2007 року; рішення Ряснянської сільської ради «Про погодження протоколу погоджувальної комісії сільської ради №1 від 24 травня 2007 року» від 21 червня 2007 року; визнати акт про погодження (встановлення) меж земельної ділянки за адресою с.Земляне Краснопільського району Сумської області від 16 червня 2008 року дійсним без підписів представника Ряснянської сільської ради та ОСОБА_2В; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,3575 га, що розташована в с. Земляне Краснопільського району, якою він фактично користується.

Вирішуючи спір та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, вирішуючи земельний спір між позивачем та суміжним землекористувачем ОСОБА_2, сільська рада не порушили права позивача і діяла в межах повноважень, наданих Законом України «Про місцеве самоврядування».

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Ст. 158 ЗК України передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства; у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом.

Судом встановлено, що згідно рішення Ряснянської сільської ради від 17 листопада 1993 року матері позивача ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,45 га, з них 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства. Згідно довідки сільської ради, розмір ділянки біля житлового будинку складає 0,36 га і 0,09 га дорізка (в іншому місці) (а.с.21, 149).

ОСОБА_1 27 червня 1996 року отримав в Краснопільській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 4 квітня 1995 року, після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла 17 серпня 1995 року, а саме, як зазначено в свідоцтві, на земельну ділянку площею 0,45 га при житловому будинку, що розташований в с. Земляне Краснопільського району Сумської області, надану для забудови та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлій на підставі довідки про визначення нормативної ціни земельної ділянки Краснопільським райвідділом земельних ресурсів від 13 червня 1996 року, зареєстрованої в книзі реєстрації громадян, запис № 344, що підтверджується довідкою Ряснянської сільради № 173 від 30 травня 1996 року (а.с.8-9).

З метою врегулювання спору щодо меж земельних ділянок між позивачем та суміжним землекористувачем ОСОБА_2 сільською радою була створена погоджувальна комісія, якою 24 травня 2007 року складено протокол, згідно якого в результаті перемірювання було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 більша на 0,03 га, чим зазначено в земельно-кадастровій документації, були встановлені межі земельної ділянки позивача довжиною 88 кв. м, шириною 41 кв.м, загальна площа 0,36 га , що відповідає рішенням про приватизацію та записам в кадастровій документації (а.с.10-11).

21 червня 2007 року на сесії Ряснянської сільської ради затверджено погоджувальний протокол від 24 травня 2007 року, що дало підстави для виготовлення Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки (а.с.120).

Згідно п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", який діяв на час приватизації матірю позивача земельної ділянки і втратив чинність згідно з Законом України від 14 вересня 2006 року № 135-Y, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. ст. 17, 22, 23 ЗК України в редакції Закону України від 13 березня 1992 року №2196-ХП, який діяв на час приватизації матірю позивача земельної ділянки, право користування і право власності на земельну ділянку виникає з моменту встановлення її меж, отримання документа, який посвідчує це право та його державної реєстрації. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Аналогічні положення щодо обовязковості встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для отримання правовстановлюючого документу та підтвердження права власності на конкретну земельну ділянку визначеного розміру, конфігурації та місцезнаходження, містять і положення діючого ЗК України 2002 року, зокрема, ст. ст. 125, 126.

Позивач не надав суду доказів про те, що після приватизації його матірю земельної ділянки та отримання ним свідоцтва про право на спадщину межі його земельної ділянки були встановлені саме так, як наполягає він, всупереч наданим іншою стороною доказам.

З огляду на те, що позивач має свідоцтво про право на спадщину, в якому зазначені лише розміри його земельної ділянки, але виник спір щодо розташування вказаної ділянки на місцевості шляхом встановлення її меж та конфігурації, його посилання на те, що ці межі підтверджуються матеріалами БТІ, є безпідставними, оскільки він не надав доказів тому, що в даних документах є відомості про встановлення та закріплення меж його земельної ділянки колишнім КСП чи сільською радою у встановленому законом порядку в тому місці, на якому наполягає він.

Таким чином, суд зробив вірний висновок про те, що Ряснянська сільська рада, діючи в межах наданих їй ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» повноважень, встановивши в 2007 році межі двох суміжних земельних ділянок в межах їх розмірів, зазначених в правовстановлюючих документах землекористувачів, не порушила права позивача, враховуючи і те, що встановлені радою розміри сторін ділянок, в тому числі спірна довжина ділянки позивача по вулиці, відповідають їх розміру і розташуванню, зазначеному в облікових земельних даних, переданих до сільської ради (а.с. 151, 152).

Посилання позивача на те, що запрошене ним для обміру земельної ділянки ТОВ «Діната» підтвердило розмір його земельної ділянки (а.с.13-24) є безпідставними, оскільки вказане товариство провело обмір його ділянки за вказаними позивачем межами, їх розміром і розташуванням без співставлення з межами ділянки, встановленими сільською радою, без врахування рішення сільської ради, до компетенції якої як єдиного правомочного в цьому питанні органу входить встановлення меж. З наданих вказаним товариством документів вбачається, що вказані ним початок проведення обміру і кінець розташування спірної між землекористувачами довжини земельної ділянки позивача по вулиці фактично не співпадають на місцевості з розташуванням цієї ж сторони ділянки, встановленим сільською радою.

Не спростував позивач і пояснення представника сільської ради, що після обміру земельних ділянок іншою землевпорядною організацією, яка готувала документацію для виготовлення Державних актів на право власності на землю в с. Земляне, було підтверджено, що при врахуванні меж, встановлених сільською радою, розмір його земельної ділянки відповідає його правовстановлюючим документам.

Надані відповідачем документи аерофотозйомки, враховуючи її масштаб, також дозволяють зробити висновок про те, що відстань від зовнішньої сторони будівлі ОСОБА_2 до межі двох суміжних ділянок була більшою, ніж на ній зараз наполягає позивач.

Доводи позивача про те, що він раніше надавав ОСОБА_2 дозвіл на влаштування на своїй земельній ділянці вїзду до землеволодіння останнього, а потім просто відновив попередні межі їх ділянок, доказами в справі не підтверджуються.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач не надав належних доказів про порушення його права як землекористувача встановленням сільською радою меж його земельної ділянки, при якому розмір його земельної ділянки відповідає його правовстановлюючим документам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді