АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

Суддів : Корнієнка В.І., Абрамова П.С,

При секретарі : Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцької міської Ради, Фонду міського майна Кременчуцької міської ради про визнання права власності на допоміжне приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької міської Ради, Фонду міського майна Кременчуцької міської ради про визнання права власності на допоміжне приміщення площею 200 кв.м. за адресою: м. Кременчук, вул. Леніна, 30.

Вказуючи на те, що на даний момент виникла необхідність узаконення підвального приміщення, тому просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно допоміжне підвальне приміщення площею 200 кв.м. за адресою: м. Кременчук, вул. Леніна, 30.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на допоміжне підвальне приміщення, розташоване під не житловим приміщенням магазину непродовольчих товарів за адресою: м. Кременчук, вул.. Леніна, 30.

КП Кременчуцьке МБТІ зобов?язано зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на допоміжне підвальне приміщення, розташоване під нежитловим приміщенням магазину непродовольчих товарів за адресою: м. Кременчук, вул. Леніна, 30.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати державне мито в розмірі 51 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 гривень.

З даним рішенням не погодилася Кременчуцька міська ради та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права, вказуючи на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували згоду всіх співвласників багатоквартирного будинку № 30 по вул.. Леніна на визнання права власності за позивачем на допоміжне нежиле приміщення ( підвал ), який знаходиться у спільній сумісній власності всіх мешканців будинку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних обставин.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування або порушення норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2, відповідно до нової редакції Статуту від 16 жовтня 2009 року № 9002321 являється засновником ПП ОСОБА_3Б., яке в свою чергу, відповідно до свідоцтва про власність № 62 від 15 березня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 2 від 12 січня 2007 року є власником не житлового приміщення, розташованого за адресою: м. Кременчук, вул. Леніна, 30.

Також судом встановлено, що для обслуговування вказаного приміщення, яке на даний час використовується як магазин непродовольчих товарів, у позивача виникла потреба в експлуатації підвального приміщення за вищевказаною адресою, яке розташоване під зазначеним магазином та єдиний вхід до якого здійснюється через окремий вхід останнього.

ОСОБА_2 звернулась до Фонду міського майна Кременчуцької міської ради з заявою про надання їй в оренду підвального приміщення, на що листом від 26 квітня 2010 року № 04-01/551 їй було відмовлено в передачі з тих підстав, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Далі судом встановлено, що спірне підвальне приміщення розташоване безпосередньо під приміщенням вищевказаного магазину. В підвалі приміщення, що належить ПП ОСОБА_3Б. проходять труби для опалення, труби водопостачання, вентиляційні канали, знаходяться електричні мережі. Приміщення підвалу знаходиться під приміщенням магазину, який прибудовано до житлового будинку, а не під самим будинком. Використовується ПП ОСОБА_3Б. лише для обслуговування комунікацій останнього. Комунікаційні системи багатоповерхового будинку у вищевказаному підвальному приміщенні не знаходяться, а проходять поруч з підвалом магазину непродовольчих товарів.

З урахуванням цього, пославшись на докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов обгрнутованогг висновку, що у даному нежитловому підвальному приміщенні не прокладені комунікаційні системи які б забезпечували експлуатацію та обслуговування будинку співвласників.

Звідси є вірним висновок суду і відносно того, що співвласниками квартир будинку № 30 по вул. Леніна в м. Кременчуці, приміщення підвалу під магазином непродовольчих товарів не використовується.

На підставі довідки КГЖЕП «Крюківське» від 06 травня 2010 року № 01-05/30 у житловому будинку № 30 по вул. Леніна в м. Кременчуці допоміжні приміщення не передбачені за проектом, суд дійшов висновку, що дане підвальне приміщення не є допоміжним.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир у багатоповерхових будинках є співвласниками допоміжних приміщень, у тому числі і підвалів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 вирішено, що положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» потрібно розуміти так: Допоміжні приміщення ( підвали , сараї, кладочки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення ОСББ, вступу до нього.

Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

На підставі аналізу вищенаведених норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України вірно встановлено право набуття права спільної часткової власності на допоміжні приміщення при здійсненні процедури приватизації державного житлового фонду власниками квартир разом із їх приватизацією.

Проте, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2 є лише засновником власника вищезазначеного приміщення у багатоквартирному будинку № 30 по вул. Леніна в м. Кременчуці, який має право на допоміжне приміщення, з тих підстав, що при переході права власності на нежитлове приміщення по вул. Леніна, 30 в м. Кременчуці, до ПП ОСОБА_3Б. перейшло право спільної часткової власності на допоміжні приміщення, які є необхідними для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання, у даному разі саме магазину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

За таких обставин, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 березня 2010 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2010 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Кременчуцької міської Ради, Фонду міського майна Кременчуцької міської ради про визнання права власності на допоміжне приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Судді : /підпис/ ОСОБА_1 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ ОСОБА_1