Справа №22-ц-1344/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючої - Сибільової Л.О.,

суддів - Дубровної В.В., Маслова В.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області

на постанову Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області про визнання дій незаконними та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй як дитині війни з 1 січня 2006 року повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте у 2006-2007 роках така допомога їй не виплачувалась, а з 2008 року виплачувалась в розмірі меншому, чим передбачено законом. Просила стягнути з відповідача невиплачену їй щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2009 роки в сумі 4589грн. 10 коп.

Постановою Недригайлівського районного суду від 24 листопада 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено строк позивачці для звернення до суду за даним позовом.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області щодо недонарахування та недовиплати у 2007-2008 роках та за період з 01 січня 2009 року по 24 листопада 2009 року позивачці як дитині війни підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі здійснити перерахунок та провести відповідні виплати підвищення пенсії ОСОБА_1 на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, яка обраховується з урахуванням уже сплаченої відповідачем позивачці частини вищевказаного підвищення пенсії, за період з 01 січня 2009 року по 24 листопада 2009 року, яка обраховується з урахуванням уже сплаченої відповідачем позивачу частини вищевказаного підвищення пенсії.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та перевіривши судове рішення у справі в межах заявленого позову і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки права на отримання, а у відповідача - обовязку щодо здійснення доплати до її пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та за 2009 рік.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та нормами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18 листопада 2004 року, яка діяла до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27 грудня 2007 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було призупинено на 2007 рік.

Статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України, пункт 12 статті 71 та стаття 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та в 2009 році в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішень щодо неконституційності п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та п/п 2 п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ці норми втратили чинність, застосуванню не підлягали, а в 2009 році законом не було встановлено обмежень щодо застосування ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Отже, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно підвищувати пенсію за вказані періоди є обґрунтованими.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачці, передбаченої ст. 6 вказаного Закону, покладено на відповідача - територіальне управління за місцем її проживання, і є вірним висновок суду про те, що бездіяльність відповідача щодо нездійснення підвищення пенсії позивачці за вказані періоди є протиправною

Судом першої інстанції правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни є мінімальна пенсія за віком. На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. Вказівка у ч.3 ст. 28 вказаного Закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком.

Посилання відповідача на те, що суд не мав права застосувати до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на відсутність механізму, умов призначення та порядку фінансування спірної соціальної допомоги є необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, встановлених ст. 46 Конституції України та законами України.

Відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи скарги про те, що розмір мінімальної пенсії врегульовано відповідними Постановами Кабінету Міністрів України, колегія суддів також не може взяти до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують постанову суду і не містять даних, які б були підставою для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313-315 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області відхилити, а постанову Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді