Справа №22-ц-4244/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Жмаки В.Г.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сумський рафінадний завод» на користь ОСОБА_1 4100 грн. 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням трудових прав.

Стягнуто з ВАТ «Сумський рафінадний завод» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 51 грн., а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою суду від 22 червня 2010 року відмовлено відповідачеві у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ВАТ «Сумський рафінадний завод», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. ОСОБА_3, що суд першої інстанції не зясував причини неявки в судове засідання представника товариства, яке не було сповіщене про час і місце розгляду справи, що позбавило товариство можливості надати докази на заперечення проти позову. Посилається також на відсутність доказів в справі щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач у серпні 2009 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він з 13 червня 2000 року працював у ВАТ «Сумський рафінадний завод» начальником команди відомчої охорони. Наказом №64-к від 30 липня 2009 року він звільнений з роботи за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів. На день звільнення відповідач не сплатив йому борг по заробітній платі в сумі 14 300 грн. 45 коп.

Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Після звернення позивача до суду з вказаним позовом до вирішення спору по суті відповідач сплатив йому борг по заробітній платі у вересні 2009 року.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивач не отримав з вини підприємства всі суми, що належать йому до виплати, і цими діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода у звязку з порушенням його трудових прав.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального права.

Судом встановлено, що наказом №39-к від 13 червня 2000 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ВАТ «Сумський рафінадний завод» на посаду начальника команди відомчої охорони.

Наказом №64-к від 30 липня 2009 року позивач звільнений з роботи 30 липня 2009 року у звязку з скороченням штату на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. ст. 116 ч.1, 117 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При звільненні позивача відповідач не провів з ним розрахунок та не виплатив йому борг по заробітній платі в сумі 14330,45 гр. ОСОБА_3 обставини та вирахувана судом сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не оспорюються.

Порушення прав позивача у вигляді тривалої невиплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні та заподіяння в звязку з цим моральної шкоди є очевидним, оскільки відповідач не спростував доводів позивача про те, що він сам виховує і утримує неповнолітню дочку, мати якої померла. Не спростовані і його доводи щодо того, що невиплачені йому кошти були єдиним джерелом його доходів, інших видів заробітку він не мав.

Таким чином рішення суду узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди, визначений судом, є виваженим та справедливим.

Посилання відповідача на те, що він не був сповіщений про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування рішення. Відповідач не надав апеляційному суду доказів, які в даному випадку він з поважних причин не міг надати суду першої інстанції, на підтвердження своїх заперечень проти позову. Посилаючись на те, що товариство було позбавлене можливості надати суду першої інстанції такі докази в звязку з його неповідомленням, відповідач в той же час не надав доказів незаконності судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, відповідач не надав нових доказів неправильного вирішення справи на підтвердження доводів апеляційної скарги, які міг би дослідити апеляційний суд відповідно до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України як такі, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Прохаючи скасувати рішення та відмовити в позові в повному обсязі, відповідач не наводить в апеляційній скарзі доводів щодо незаконності рішення про стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і лише посилається на недоведеність вимог про заподіяння моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку.

Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод» відхилити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді