Володарський районний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2010 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

судді Яковенко М.М.

при секретарі Темір В.В.

за участю осіб, які приймали участь у справі:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Володарське цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до

ОСОБА_3, ОСОБА_2 про

стягнення боргу, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, в обґрунтування яких зазначає, що у неї на праві власності в господарстві знаходилась свиня, яку вона вигодувала з метою подальшої реалізації. 11.02.2010 року позивачка зарізала свиню та запропонувала придбати по договірній ціні по 25 грн. за 1 кг своїм односельцям ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачам по справі. Кожний покупець звісив свою частину та розрахувався з позивачкою за придбане м*ясо крім відповідачів по справі, у яких не було можливості сплатити 800 грн. за м*ясо. Відповідачі сплатили частково приблизно через 3 тижні позивачці 200 грн., а 600 грн. пообіцяли сплачувати по можливості щомісячно по 200 грн., але не більш ніж впродовж 3-х місяців. Наприкінці березня, позивачка звернулась до відповідачів з проханням відшкодувати частково борг за придбане м*ясо, на що відповідачі предявили претензію з приводу неякісного м*яса та відмовились у поверненні боргу. Від односельців позивачці стало відомо, що відповідачі розповсюджують неправдиву інформацію щодо придбаного у неї ними неякісного м*яса. Через дану інформацію позивачка перенесла тяжкі психічні переживання, а тому позивачка вимушена звертатися до суду з зазначеним позовом та просить стягнути з відповідачів боргу за придбане м*ясо у сумі 600 грн., зобовязати спростувати недостовірну інформацію , стягнути 1500 грн. заподіяної ними моральної шкоди та понесені нею судові витрати.

Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволені. Пояснила, що у неї в господарстві знаходилась свиня, яку вона вимушена була зарізати 11.02.2010 р. Вона запросила різника, вони розділали тушу свині, вона взяла ветеринарну довідку про можливість продажу тушки свині та продали своїм односельчанам, у тому числі і відповідачам, які придбали вдвох для себе м'ясо приблизно через день. Тому як у них зразу не було необхідної кількості грошей у сумі 800 грн., тому вони домовились між собою, що гроші віддадуть частинами. В 20-х числах лютого 2010 року їй було віддано відповідачами 200 грн., а іншу частину 600 грн. домовились віддати впродовж трьох місяців по 200 грн. Приблизно через дві неділі вона знаходилась в магазині в селі, та від продавця магазину, яка має родинне відношення до відповідачів, їй стало відомо, що коли та приїжджала у гості до відповідачів, вони готовили м'ясо, воно виявилось не якісним. Вона не чула, щоб саме відповідачі розповсюджували недостовірну інформацію про неякісне продане нею м'ясо. Вона не погоджується, що мясо було не якісне, з покупців, які придбали м'ясо ніхто претензій до неї не предявляв. Вона з чоловіком зверталась до відповідача, який пообіцяв повернути гроші, ніяких претензій не висловлював про неякісне м'ясо. М'ясо у відповідачів могло пропасти в звязку з неналежним його зберіганням, у них був поламаний холодильник. Крім того, вони до неї не приходили, м'ясо не повертали, претензії не висловлювали. Вважає, що вони використовувавши мясо, не бажають сплатити суму боргу.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Зі слів відповідача-її чоловіка, вона відправилась до лікарні. Ніхто з учасників судового засідання не заперечував проти розгляду справи у її відсутність та не наполягав на її участі. Під час попереднього судового засідання, відповідачка висловила свою думку по відношенню до позову- з вимогами не згодна, не заперечувала, що вона з чоловіком придбали у позивачки м'ясо свині у лютому 2010 року в борг на суму 800 грн. Але ж згодом гроші позивачці вони з чоловіком повернули у повному обсязі. Будь-яких підтверджень про повернення суми боргу у неї немає.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення вимог позивачки заперечував. Не заперечував, що він з своєю дружиною в інтересах сімї, для себе придбали приблизно 13 лютого 2010 року м'ясо свині у позивачки на загальну суму 800 грн., з якою домовились про те, що розрахуються та гроші віддадуть згодом. Зазначив, що грошові кошти віддали їй з дружиною повністю приблизно 15.02.2010 року. Ніяких доказів, письмових розписок про те, що вони повністю розрахувались за придбане м'ясо не мають. Про те, що м'ясо неналежної якості, дізналися на слідуючий день, коли стали його готувати. Частину мяса викинули згодом, частину засолили. Не заперечував, що після придбання мяса у позивачки, у них вдома дійсно деякий час не працював холодильник. Не вважали за необхідне повертати м'ясо позивачці та вимагати від неї відданні їй грошові кошти. Ніяких чуток по селу не розповсюджували.

Допитані в якості свідків ОСОБА_7 пояснив, що він розділував тушку свині, зробив це якісно, тому як давно займався цим. Він разом з чоловіком позивачки та нею приходили до відповідачів, де підтвердив, що розділав м'ясо акуратно, це був не хряк, а свиноматка. Підтвердив, що дійсно, після того, як відповідачі придбали м'ясо у позивачки у них був зламаний холодільник, який він відремонтував. Йому не відомо, щоб відповідачі розповсюджували чутки по селу про неякісне м'ясо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона у лютому придбала для себе м'ясо у позивачки. Грошові кошти віддала. М'ясо було неякісне, хоча його використали. З приводу боргу їй нічого не відомо.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх взаємній сукупності, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, по слідуючим підставам:

Суд вважає, що між сторонами дійсно виникли договірні правовідносини та повязані з цим зобовязання, які регулюються цивільним законодавством.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Крім того, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фактично таке ж визначення міститься й в ПВСУ «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» від 28 вересня 1990 року із змінами та доповненнями(далі Постанова ПВСУ) де вказано, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності, а на позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов.

Відповідно до загальних вимог ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.(ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України). Т.б. дані норми ЦПК України та ст.277 ЦК України, які найшли своє втілення й у Постанові ПВСУ встановлюють загальні правила по перерозподілу між сторонами зобов*язань по доказуванню своїх вимог або заперечень. В даному випадку, виходячи з правового змісту вказаних норм суд вважає, що обов*язок, щодо доведення своїх вимог в частині розповсюдження відомостей, які її порочать полягає на позивачку.

Суд не може погодитися та не приймає до уваги доводи позивачки, про наявність таких фактів, вважає їх необґрунтованими та безпідставними тому що, крім простих словісних повідомлень, які базуються на припущеннях, ОСОБА_1 не представила суду будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог, що саме відповідачі розповсюджували про позивачку відомості, які на її думку не відповідають дійсності, а тому суд переконаний, що вимоги позивачки в цієї частині, у тому числі й про стягнення моральної шкоди, які засновані на цих вимогах не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимог, про стягнення з відповідачів грошових коштів у сумі 600 грн., суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню.

Відносно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. Як було встановлено із фактичних обставин справи, про що не заперечували сторони по справі, між позивачкоюЄмельяновою Є.О. та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений усний договір (домовленість) про купівлю-продаж мяса свині на суму 800 грн. Позивачка передала відповідачам відповідну кількість мяса, за що останні згодом повинні були їй сплатити обумовлену суму грошей. Як витікає з цих правовідносин між сторонами, цей договір відповідає загальним засадам цивільного законодавства, згідно ст.6 ЦК України.

Суд вважає доведеним з боку позивача, що відповідачі не сплатили їй за придбаний товар у повному обсязі, а тому вона має право вимагати захисту своїх прав. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачі у даному випадку несуть солідарний обовязок перед позивачкою, тому як вони разом придбали м'ясо для спільних потреб та повинні були виконати свої зобовязання, це витікає із суті договору та зокрема неподільності предмета зобовязання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачі мали можливість повернути позивачці м'ясо, яке на їх думку було неякісне та вимагати від неї повернення грошових коштів, сплачених за нього, але ж вони не скористались цим, ніяких вимог з цього приводу не предявляли, що підтвердив сам відповідач, що не вважали за необхідне це зробити, при тому, що як пояснив відповідач вони придбане м'ясо викинули, т.б. виходячи з цього їм не потрібні були ці грошові кошти. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідачів, вважає їх безпідставними направленими на ухилення від виконання свого зобовязання, про те, що вони сплатили обумовлену ціну за придбане м'ясо. З боку відповідачів не представлено жодного доказу того, що вони виконали належним чином своє зобовязання перед позивачкою, щодо оплати за придбане м'ясо.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при звернені до суду сплачено судовий збір у сумі 51 грн. та 120 грн. за ІТЗ, а всього 171 грн. Позовні вимоги позивачки задоволенні частково - на 29 %, в звязку з чим, з відповідачів на її користь слід стягнути 49, 59 грн. судових витрат здійснених стороною позивача.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.11, 23, 201, 203, 206, 277, 509, 526, 541, 610, 626, 655, 674, 692 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 600 /шістсот/ гривен в рахунок повернення грошового зобовязання за придбане м'ясо, а також 49 гривен 59 копійок судових витрат, а всього стягнути 649 /шістсот сорок девять/ гривен 59 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний зміст рішення буде виготовлений 30.08.2010 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області м.Маріуполя через Володарський районний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М.Яковенко