Провадження № 2-137/10 Справа № 2-137/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Фатєєвої Н.І.

при секретарі - Єськовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУМВСУ в Харківській області, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про виселення та зобов»язання зняти з реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації права власності та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи ВГІРФО Комінтернівського РВ ГУМВСУ в Харківській області, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про виселення та зобов»язання зняти з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 листопада 1993 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, на підставі якого вона набула право власності на квартиру 11 в будинку №4 на провулку Забайкальському у м.Харкові. 16.06.2007 р. ОСОБА_3 померла. З життя ОСОБА_3 до спірної квартири вселився та був там зареєстрований син померлої ОСОБА_2

Як зазначає далі позивач, в теперішній час вона та її сім»я потребують поліпшення житлових умов, у зв»язку з чим позивач просила виселити відповідача зі спірної квартири та зняти з реєстрації.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, та звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідачки, де просив визнати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру 11 в будинку №4 на провулку Забайкальському у м.Харкові та зняти відповідачку з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 зобов»язання за договором довічного утримання не виконувала. Також відповідач вважав, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано ОСОБА_1 тільки в 2007 році, після смерті ОСОБА_3, що тягне за собою недійсність договору довічного утримання

Представник третьої особи - Сьомої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явився, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи - відділу громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУМВСУ в Харківській області у судове засідання також не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні просив ухвалити судове рішення відповідно до вимог закону.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позови, основний та зустрічний, задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Судом встановлено, що 23 листопада 1993 року нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори м.Харкова було посвідчено договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 квартиру № 11 в будинку № 4 на пров. Забайкальському у м. Харкові, а ОСОБА_1, в свою чергу, зобов»язалась довічно утримувати ОСОБА_3, забезпечувати її їжею, одягом, доглядом та необхідною допомогою (а.с.4).

Як вбачається з листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1701894 від 24.04.2008 р.(а.с. 48) та копії Книги реєстрації приватизованих квартир (а.с. 230) 27 січня 1994 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на спірну квартиру на підставі договору довічного утримання, укладеного 23.11.1993 р.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання, за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень ст. 748, 334 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання, з моменту державної реєстрації державної власності.

Таким чином, право власності на спірну квартиру виникло у ОСОБА_1 27.01.1994 р., з моменту правової реєстрації.

18 червня 2007 року у м.Харкові ОСОБА_3 померла, про що ВРАЦС по м.Харкову № 4 Харківського МУЮ видано свідоцтво про смерть (а.с. 6).

Згідно ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Як вбачається з довідки № 2401 від 28.03.2008 р. дільниці № 25 КП «Жилкомсервіс» на спірній житловій площі в квартирі № 11 буд.4 на пров. Забайкальському у м. Харкові 29 листопада 2000 року було зареєстровано ОСОБА_2 сина ОСОБА_3 (а.с. 12).

В судовому засіданні не заперечувалось сторонами та підтверджено поясненнями свідків, що ОСОБА_2 був зареєстрований на спірній житловій площі на правах члена сім»ї ОСОБА_3 зі згоди власника ОСОБА_1 Також не заперечувалось сторонами та підтверджено поясненнями свідків, що на момент реєстрації ОСОБА_2 власного житла не мав.

08.11.2009 р. ОСОБА_2 переніс побутову травму очей, в теперішній час є інвалідом першої групи у зв»язку зі втратою зору та потребує стороннього догляду (а.с.271).

Згідно ст. 156, 157 ЖК України члени сім»ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Членів сім»ї власника квартири може бути виселено лише у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, як то систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання не за призначенням, систематичне порушення правил співжиття.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні основного позову слід відмовити, оскільки ОСОБА_4 був вселений та зареєстрований на спірній житловій площі за згодою власника ОСОБА_1, як член сім»ї ОСОБА_3, після реєстрації власник житла не змінювався. Окрім того, позивачка в судовому засіданні не довела підстав, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, що потягли б виселення ОСОБА_2 з займаної житлової площі.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1Є ухилялась від виконання своїх обов»язків за договором довічного утримання, оскільки за життя відчужувача ОСОБА_3 ні вона сама, ні набувач ОСОБА_1, ні треті особи не висловлювали наміру розірвати договір довічного утримання.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов′язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на те, що сторонами не доведені обставини, на які вони посилались у основному та зустрічному позовах, суд у їх задоволенні відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209,212, 215-218 ЦПК України, ст.156,157 ЖК України, 334, 748, 748 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУМВСУ в Харківській області, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про виселення та зобов»язання зняти з реєстрації та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи -«Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації права власності та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційний суд Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_5