ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-114/10
провадження № Б/н 26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Даниленка В.В.

при секретарі - Дядейко К.О.

з участю прокурорів - Лиховіда О.C., Радзівіла Б.В.

адвокатів - Вдовенко Л.М., Педик І.В., Степюк B.C.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 т.о. Київська міська рада, Головне Управління земельних ресурсів, Дарницька районна у м.Києві державна адміністрація про визнання права користування земельною ділянкою та зміну порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 т.о. Київська міська рада, Головне Управління земельних ресурсів, Дарницька районна у м.Києві державна адміністрація про зобов'язання вчинити дії та визначення порядку користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_10 про поділ земельної ділянки, розташованої в домоволодінні АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_5 та її батьку ОСОБА_9 належить по 1/4 частини будинку кожному на праві власності, відповідачам належить на праві власності інша 1/2 частина вказаного будинку. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 612,54 кв.м, що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки станом на 19.05.2003 року. З відповідачами в них постійно виникають конфлікти з приводу користування земельною ділянкою, оскільки фактично порядок користування земельною ділянкою склався таким чином, що в користуванні відповідачів перебуває 310,24 кв.м, а в їх користування знаходиться 302,3 кв.м, що і змусило їх звернутись до суду, щоб в майбутньому не виникало конфліктів. Вони бажають щоб належні їм земельні ділянки були поділені відповідно до їх часток власності в будинку, а саме 1/2 частини земельної ділянки була виділена в їх сумісне користування, а інша 1/2 частина в користування відповідачів, при цьому межа поділу земельної ділянки має пролягати по прямій лінії від загальної стіни будинку і до кінця земельної ділянки. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_9 помер /Т.1 а.с. 115, 118-119/ Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом /Т.1 а.с. 144/ спадкоємцем ОСОБА_9 є ОСОБА_6

Під час розгляду справи позивачі неодноразово змінювали позовні вимоги та просили суд визнати за позивачами право спільного користування '/г частиною земельної ділянки, що становить 306,27м.2, розташованою по АДРЕСА_1 змінивши порядок користування земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1. Лінію відмежування земельної ділянки позивачів від ділянки відповідачів продовжити від середини жилого будинку АДРЕСА_1 до кінця межі загальної земельної ділянки, згідно кадастрового плану лінія Д-А. Зобов'язати відповідачів знести будівлю - дерев'яний сарай.

Відповідачі звернулися до суду з зустрічним позовом до позивачів про поділ спірної земельної ділянки, посилаючись на те, що в домоволодінні по АДРЕСА_1, з їх боку на підставі договору дарування від 26.03.2002 року, 1/4 частиною будинку володіє ОСОБА_8, а іншою 1/4 частиною володіє ОСОБА_7, згідно заповіту від 9.12.1997 року. Решта будинку на праві власності належить позивачам. Вказаний будинок був введений в експлуатацію в березні 1971 року.

11.03.1974 року його співвласники в рівних частках ОСОБА_11 та ОСОБА_9 уклали між собою договір конкретного користування будинком, який був посвідчений в 7-й держнотконтори м. Києва, за яким до сторін відійшло по 1/2 частини вказаного будинку. Цей договір є чинним для всіх співвласників, що володіють будинком і на даний час у відповідних частках. Розділ земельної ділянки в натурі співвласниками не проводився, але фактична лінія розділу землі пролягала по лінії спільної стіни будинку, яка розділяла його впродовж на дві рівні половини. Відповідно цієї умовної лінії будувалися господарські споруди і була встановлена огорожа. На планах земельної ділянки, складених в 1955 та 1988 роках фактично показаний такий розділ земельної ділянки, площею 600 кв.м. Розмір спірної присадибної ділянки, з посиланням позивачів на кадастровий план, станом на 19.05.2003 року, складає 612,54 кв.м, тобто на 12.54 кв.м. більше розміру, виділеного під забудову будинку в 1954 році за рішенням виконкому. Ще до пред'явлення позову позивачі порушили порядок землекористування, що склався між співвласниками упродовж багатьох років, самоправно зламали стару огорожу і збудували нову за своїм розсудом, погрожуючи знести частину господарських споруд, захопили колодязь. Оскільки всім співвласникам належить по 1/4 частини будинку, кожному з них повинна бути виділена така ж частка землі з наділених 600 кв.м. землі у 1954 році, з лінією посередині спільної частини будинку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 їх представник Вдовенко Л.М. позов підтримали повністю, просили задовольнити.

Відповідачі, їх представники Педик І.В., Степюк B.C. прокурори Лиховід О.C., Радзівіл Б.В. повністю підтримали зустрічний позов, а в первісному позові просили відмовити повністю. При цьому пояснили, що сторони добросовісно, відкрито і безперервно користувалися земельною ділянкою розміром 600 кв.м більше 15 років до 2002 року, поки позивачка самовільно не знесла старий паркан, який визначав умовну межу земельних ділянок і яку сторони визнавали, тобто знищила умовну межову лінію, яка з самого початку розподіляла земельну ділянку порівну по 1/2 частки. Щодо виявленого надлишку земельної ділянки в розмірі 12,54 кв.м (відповідно у позивачів 2,3 кв.м., а у відповідачів 10,24 кв.м), то він не підлягає розподілу між сторонами, так як даний надлишок ніхто сторонам не виділяв в користування. В суду не має ніяких доказів кому саме такі розміри надлишку належать на праві користування чи власності. Таке рішення виконавчими органами не приймалось. Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6553 від 24.02.2004 року повинен бути визнаний судом не обов'язковим для суду. Відповідачі просили винести рішення про виділення в користування із загального розміру земельної ділянки 600 кв.м., виділеної рішенням Дарницького райвиконкому м. Києва № 665 від 7.05.1954 року, по 1/4 частки кожному з співвласників, тобто по 150 кв.м і відповідно по 300 кв.м. земельної ділянки кожній з сторін, що буде відповідати розміру 1/2 частки сторін. Крім того, зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знести самоправно побудований ними паркан і встановити його на межі визначеної рішенням суду, висотою не більше 1.2 м. Знесення сараю не може бути допущено, оскільки це буде порушувати їх право власності, оскільки вони використовують дерев'яний сарай за призначенням, знесення сараю не має ніякого відношення до заявлених вимог щодо поділу земельної ділянки.

Представники третіх осіб Київської міської ради, Головного Управління земельних ресурсів, Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації будучи неодноразово повідомлені належним чином в судове засідання не з'явились, надавши суду письмові заяви про слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, думки прокурорів, представників заслухавши показання свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 28.06.1952 року № 2007 БТІ провело обмір земельної ділянки кварталу АДРЕСА_1 де в користування землекористувачів знаходиться 676 м.2. Рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради були затверджені матеріали БТІ по обміру земель забудованих кварталів, зокрема кварталу 1597 та зареєстровано за землекористувачами забудованих кварталів 157 679 м.2. /Т.2 а.с.160-161/

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка кварталу АДРЕСА_1 розміром 676 м.2 була передана в користування ОСОБА_9 - батьку позивачки ОСОБА_5

Рішенням Дарницького райвиконкому м. Києва № 655 від 17.05.1954 року під будівництво 2-х квартирного житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_13 і ОСОБА_9 була відведена земельна ділянка площею 600 кв.м. (Т.1 а.с. 43-46).

Рішенням виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 13.07.1959 року дозволено ОСОБА_13 продати недобудований будинок своєму братові ОСОБА_14, а 16.04.1960 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_13 продав ОСОБА_14 половину незакінченого будівництвом будинку (Т.1 а.с. 47, 170).

В експлуатацію вказаний будинок був введений в 1971 році.

11.03.1974 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 було укладено договір конкретного користування жилим будинком АДРЕСА_1, в якому зазначено, що кожний з них є власником 1/2 частини будинку (Т.1 а.с.37). Поділ земельної ділянки в натурі між співвласниками договором закріплений не був.

Згідно заповіту від 9.12.1997 року спадкоємцем 1/4 частини будинку стала ОСОБА_7, а іншу 1/4 частину за договором дарування від 26.03.2002 року отримав ОСОБА_8 (Т.1 а.с. 38-39).

З гідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.02.1995 року 1/4 частина будинку, яка належала ОСОБА_16, стала належати ОСОБА_5 (Т.1 а.с.22),

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 8.04.2006 року спадкоємцем 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, стала його дочка ОСОБА_6, яка залучена до справи в якості правонаступника позивача ОСОБА_9(Т.1 а.с. 143-144).

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, в поповерховому плані будинку АДРЕСА_1 загальний розмір земельної ділянки по фактичному користуванню визначений у 672 кв. м. (Т.1 а.с. 21,33).

Разом з тим, до кадастрового плану в 2003 році був внесений загальний розмір земельної ділянки, який перебуває у фактичному користуванні співвласників будинку 612, 54 кв.м (Т.1 а.с. 15-17).

Позивачка ОСОБА_5 просила поділити спірну земельну ділянку виходячи з фактичного її розміру 612, 54 кв.м, який зазначений в земельному кадастрі, виходячи з рівності часток сторін, а саме поділити земельну ділянку порівну по 306,27 кв.м.

Відповідачі заперечуючи проти такого поділу вважають, що треба виходити з розміру земельної ділянки в 600 кв.м., який виділений рішенням Дарницького райвиконкому в 1954 році.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд виходить з рівності часток сторін у даному домоволодінні і відповідної рівності часток на їх земельні ділянки з врахуванням даних земельного кадастру, висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 6553 від 24.02.2004 року( Т.1 а.с. 69-73), та Рішення Виконавчого комітету Київської міської ради № 2491 від 15.12.1953 року яким були затверджені матеріали БТІ по обміру земель забудованих кварталів (Т.2 а.с. 160).

Згідно висновку, експертизи у фактичному користуванні співвласників домоволодіння перебуває земельна ділянка площею 612,54 кв.м., з яких у сумісному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_9 знаходиться частина земельної ділянки площею 302,3 кв.м., що на 3,97 кв.м. менше ідеальної 1/2 частини, а у фактичному сумісному користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходиться частина земельної ділянки, площею 310,24 кв.м., що на 3,97 кв.м. більше їх ідеальної 1/2 частини.

Виходячи з фактичного розміру спірної земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні сторін і дорівнює 612,54 кв.м. і виходячи з рівності часток у домоволодінні АДРЕСА_1, у користуванні сторін ідеально повинно перебувати частини земельної ділянки розміром 306,27 кв.м. кожна.

У відповідності до висновку експерта між сараєм та парканом має бути смуга земельної ділянки не менше 1 метра. Фактично така смуга відсутня, що свідчить про порушення як будівельних норм так і норм протипожежної безпеки.

З часу відведення у 1954 році під забудову земельної ділянки площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 жодного правовстановлюючого документу з приводу зміни розміру земельної ділянки не приймалось. Об'єктивних даних про те, що новий паркан побудований не по межі старого, судом не встановлено. ОСОБА_10 підтвердила в судовому засіданні, що паркан будувався при ній і в її присутності і на думку суду остання не допустила би відхилення межі нового паркану від межі, на якій перебував старий паркан.

При вирішенні даного спору суд виходить із Рішення Виконавчого комітету Київської міської ради № 2491 від 15.12.1953 року яким були затверджені матеріали БТІ по обміру земель забудованих кварталів, зокрема кварталу 1597 та зареєстровано за землекористувачами забудованих кварталів 157,679 м.2, яке не ким не змінено та скасовано та земельна у позивачів не вилучалась, податок сплачувався виходячи з розміру земельної ділянки 612,54м.2.

Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання земельної ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Приведення земельних ділянок до їх ідеальних часток підлягає шляхом знесення дерев'яного сараю відповідачів, який перебуває в незадовільному стані, побудований з порушенням будівельних норм щодо розташування до межі і протипожежних норм.

Лінію поділу спірної земельної ділянки визначити в натурі, а саме продовжити її від середини жилого будинку по прямій лінії до кінця межі загальної земельної ділянки (на кадастровому плані зазначено Д-А).

Задовольняючи позовні вимоги позивачів щодо зобов'язання відповідачів прибрати з- під паркану два столи, які впритул стоять до нового паркану, який побудований ОСОБА_5,з яких дощові та снігові опади попадають на паркан і таким чином псують його, суд виходить з того, що збудований паркан є власністю ОСОБА_5

Згідно ст. 319 ЦК України власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам інших громадян.

Отже вимоги позивачки ОСОБА_5 в цих вимогах законні та обґрунтовані, оскільки потрапляння додаткової вологи зі столів відповідачок на дерев'яний паркан позивачів приведе до скорішого псування і виведення з ладу паркану.

Відмовляючи відповідачам у їх вимогах про знесення, як вони вважають самоправно збудованого паркану і встановлення його на межі, визначеній судом, висотою не менше 1.2 м дерев'яного паркану, суд виходить з того, що добутими в судовому засіданні доказами встановлено, що паркан був встановлений не самоправно, за погодженням сторін, саме у присутності ОСОБА_10, яка постійно проживає в даному будинку та з її згоди встановлювався паркан, про що вона не заперечувала в судовому засіданні.

Згідно висновку експерта № 6553 від 24.02.2004 року висота вказаної огорожі, яка дорівнює 2,0 м не впливає на інсоляцію житлових приміщень і відповідає вимогам будівельних норм, щодо її висоти, необхідності у зменшенні її висоти згідно з вимогами будівельних норм не має (Т.1 а.с. 71).

Згідно ст. 84, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів понесенні позивачкою судові витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката в сумі 1800 грн., що підтверджується наданими позивачкою квитанціями на вказану суму (Т.1 а.с. 230-236, 239).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 15, 59, 60, 84, 88, 118, 119, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.319 ЦК України, ст.107, 152 ЗК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 т.о. Київська міська рада, Головне Управління земельних ресурсів, Дарницька районна у м.Києві державна адміністрація про визнання права користування земельною ділянкою та зміну порядку користування земельною ділянкою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право спільного користування 1/2 частиною земельної ділянки, що становить 306,27м.2, розташованою по АДРЕСА_1.

Змінити порядок користування земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1.

Лінію відмежування земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжити від середини жилого будинку АДРЕСА_1 до кінця межі загальної земельної ділянки, згідно кадастрового плану лінія Д-А.

Зобов'язати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знести будівлю - дерев'яний сарай розташований на лінії що зазначена в кадастровому плані Д-А.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 8 /вісім/ гривень 50 коп. сплаченого державного мита 300 /триста/ гривень сплачених за виконання комплексу проектно- геодезичних робіт по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, а всього стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 308 /триста вісім / гривень 50 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 т.о. Київська міська рада, Головне Управління земельних ресурсів, Дарницька районна у м.Києві державна адміністрація про зобов'язання вчинити дії та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: