АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючої судді Акопян В.І. суддів Лобова О.А., Петренка В.М. при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Денисівської сільської ради, виконкому Денисівської сільської ради, КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», сектору громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Оржицького РВ ГУМВС України у Полтавській області, СТОВ «Денисівна» про визнання незаконними та недійсними рішень, свідоцтв про право власності на будинок, акту про встановлення меж земельної ділянки, державного акту про право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації права власності на будинок та на земельну ділянку, визнання права власності на будинок, визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, просив ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні і розпорядженні будинком №12 по вул.Першотравневій у с.Денисівка Оржицького району.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивач є власником спірного будинку, проте відповідачка (колишня дружина) безпідставно відмовляється допускати його у будинок, користуватися ним.

У лютому 2008 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов і остаточно з урахуванням змін і доповнень просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним і недійсним рішення виконавчого комітету Денисівської сільської ради від ЗО жовтня 2008 року, від 23 грудня 1997 року, рішення Денисівської сільської ради від 24 грудня 2008 року, від 29 січня 2009 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний будинок, видане на ім'я ОСОБА_3 і ОСОБА_4, акт встановлення меж земельної ділянки від 20 вересня 2000 року, державний акт про право власності на земельну ділянку від того ж числа, виданий ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 спірного будинку ОСОБА_3Ю, і ОСОБА_4, а також права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку; визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним будинком; визнати за ОСОБА_2 право власності на весь спірний будинок.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 не є власником а ні спірного будинку, а ні земельної ділянки, на якій він розташований, оскільки рішення сільської ради, на підставі яких оформлене право власності є незаконними. Право на користування будинком ОСОБА_3 втратив, так як тривалий час не проживає у ньому. Сільська рада безпідставно відмовила ОСОБА_2 у реалізації права на приватизацію будинку.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області 20 вересня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволений: ОСОБА_2 зобов'язано не чинити перешкоди у користуванні спірним будинком; позов ОСОБА_2 задоволений частково: визнане незаконним рішення виконавчого комітету Денисівської сільської ради від 30 жовтня 2008 року; визнане незаконним рішення сесії Денисівської сільської ради від 24 грудня 2008 року; визнані незаконними свідоцтва про право власності на 1/3 частину спірного будинку кожному, видані ОСОБА_3 і ОСОБА_4; за ОСОБА_2 визнане право власності на частину спірного будинку; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішене питання про судові витрати.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі зустрічний позов, у задоволенні первісного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд правильно встановив фактичні обставини, але зробив неправильні висновки внаслідок помилкового застосування норм матеріального права. Зокрема, суперечить закону висновок суду про набуття сторонами спірного будинку у спільну власність.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково з наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо

визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1985 року по 16 серпня 2004 року.

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З лютого 1985 року ОСОБА_3 був членом колгоспу «Червоний партизан», правонаступником якого є СТОВ «Денисівка».

Рішенням Денисівської сільської ради №49 від 1985 року відкрито погосподарський номер сім'ї ОСОБА_3 у зв'язку з одержанням житлового будинку, виділеного колгоспом.

Для обслуговування будинку ОСОБА_3 виділена земельна ділянка площею 0,41 га. з вільного присадибного фонду.

Рішенням спільного засідання партбюро, профкому і правління колгоспу від 01 грудня 1989 року ОСОБА_3 на склад сім'ї переданий у користування будинок№12 по вул.Першотравневій у с. Денисівка Оржицького району строком на десять років.

Згідно укладеної угоди №21 від 01 грудня 1989 року ОСОБА_5 за умови сплати колгоспу 4 060 крб. отримував спірний будинок у власність.

Остаточно кошти, передбачені угодою, сплачені ОСОБА_3 26 грудня 1991 року.

За даними погосподарської книги з 1986 по 1990 рік спірний будинок зареєстрований за номером 373 як колгоспний. Головою двору зазначений ОСОБА_3 У будинку як члени сім'ї зареєстровані ОСОБА_2 та їхня донька.

Відповідно до акту від 20 вересня 2000 року СТОВ «Денисівка» передало у власність ОСОБА_3 спірний будинок.

На підставі рішення виконавчого комітету Денисівської сільської ради №37 від 23 грудня 1997 року виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,36 га. у с.Денисівка, виділену у 1985 році правлінням колгоспу «Червоний партизан» ОСОБА_3 під забудову.

У спірному будинку зареєстрована і проживає ОСОБА_2, яка несе витрати з утримання будинку.

ОСОБА_3 у будинку зареєстрований, але після розірвання шлюбу не проживає.

Згідно наданих актів ОСОБА_2 не допускає ОСОБА_3 у будинок.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив, дав правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову і часткове задоволення зустрічного позову.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є співвласниками у рівних частках спірного будинку, оскільки за законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин (до 1996 року діяла Інструкція, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР ЗО січня 1966 року) право власності на будинок виникало з часу реєстрації у місцевій раді.

Так як судом правильно встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником спірного будинку, то у ОСОБА_2 відсутні правові підстави чинити йому перепони у користуванні власністю.

Стосовно доводів апеляційної скарги про незаконність рішень органу місцевого самоврядування від 17 січня 2008 року і від 29січня 2009 року, то колегія суддів зауважує, що рішення КСУ, на яке посилається ОСОБА_2, ухвалене 16 квітня 2009 року, отже його дія не може розповсюджуватися на правовідносини, що мали місце раніше.

Апеляційна скарга не містить нових належних і допустимих засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.І ст.307, п.4 ч.І ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо законності приватизації земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація ОСОБА_3 земельної ділянки відповідає приписам ст.6, ст.22 ЗК України, Декрету КМУ №15 від 29 грудня 1992 року.

Такий висновок суду першої інстанції суперечить вимогам закону встановленим фактичним обставинам.

Відповідно до п.1 ч.І ст.9, ст.17 ЗК України в редакції 1990 року вирішення питання про передачу земельних ділянок у власність громадянам належить до виключної компетенції сільських, селищних і міських районного підпорядкування рад.

Ця норма закону кореспондується з п.34 ч.І ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», а також з положеннями Декрету КМУ №15 від 29 грудня 1992 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішення №37 від 23 грудня 1997 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,36 га. ухвалене виконавчим комітетом Денисівської сільської ради народних депутатів.

Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку видане ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

Таким чином, право власності ОСОБА_3 оформлене на підставі рішення не уповноваженого органу, з порушенням встановлених законом вимог закону.

Окрім того, висновок суду про законність приватизації земельної ділянки одноособово ОСОБА_3 суперечить встановленим обставинам про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є співвласниками у рівних частках спірного будинку, розташованого на спірній земельній рівних частках спірного будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, тобто вони разом як співвласники будинку мають право на приватизацію земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Денисівської сільської ради №37 від 23 грудня 1997 року та виданого на його підставі Державного акту про право власності на землю слід скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення вимог.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконним акту встановлення меж земельної ділянки від 20 вересня 2000 року, а також скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, то ці вимоги є похідними від вирішення питання про законність набуття у власність земельної ділянки і окремого вирішення у судовому порядку не потребують.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.І п.2, ст.308, ст.309 ч.І п.4, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2010 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Денисівської сільської ради №37 від 23 грудня 1997 року та Державного акту про право власності на землю від 20 вересня 2000 року скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково - визнати незаконним рішення виконавчого комітету Денисівської сільської ради №37 від 23 грудня 1997 року та Державний акт про право власності на землю серії І-ПЛ №055750 від 20 вересня 2000 року, виданий ОСОБА_3 Юрійвичу.

В іншій частині рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_6