Справа №22-ц-4515/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Кононенко О.Ю.,

суддів: Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», Липоводолинська селищна рада Липоводолинського району Сумської області, відділ містобудування та архітектури Липоводолинської районної державної адміністрації, про визнання права власності на частину житлового будинку,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на частину житлового будинку - мансарду, площею 25,2 квадратних метри в будинку №41 по вул. Тиріна, в смт. Липова Долина, Сумської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неповноту зясування обставин справи, просить скасувати вказане рішення суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, зазначає, що мансарда збудована незаконно і визнання права власності на неї буде порушувати право ОСОБА_1 на користування належною їй частиною будинку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, який помер 22 січня 1978 року, відповідно до заповіту, посвідченого 22 січня 1974 року Липоводолинською районною державною нотаріальною конторою, заповів своїй доньці ОСОБА_2 2/3 частини веранди, прихожу, житлову кімнату площею 16,8 кв.м., житлову кімнату площею 7,3 кв.м., житлову кімнату площею 11,2 кв.м., сарай з літньою кухнею, мансарду повністю та погріб будинку 41 по вул. Тиріна в смт. Липова Долина, Сумської області.

1/3 частину веранди, житлову кімнату, площею 8,6 кв.м. та кухню площею 8 кв.м., цегляну прибудову до сараю цього ж будинку ОСОБА_3 заповів ОСОБА_4 (а.с. 5-6).

Вказаний заповіт оскаржений не був.

Відповідно до цього заповіту ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3

02 червня 1998 року ОСОБА_4 померла, а після її смерті спадкове майно отримала ОСОБА_1

Не погодившись з виданим на ім'я ОСОБА_1 свідоцтвом про право на спадщину, ОСОБА_2 11 серпня 2008 року звернулась до Липоводолинського районного суду з позовом, в якому просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Липоводолинською державноюнотаріальною конторою 20 червня 2007 року за № 796 на ім'я ОСОБА_1, та визнати право власності на спадкове майно за нею (ОСОБА_2І.) на 7/10 житлового будинку по вул. Тиріна, 41 в смт. Липова Долина, Сумської області, а саме на кімнати площею 16,8 кв.м., 7,3 кв.м., 11,2 кв.м, сарай та погріб повністю, на мансарду та погріб, а також 2/3 частини веранди.

За ОСОБА_1 вона просила визнати право власності на 1/3 частину веранди, кімнати 1-7 та 1-8 , площею 8,6 кв.м. та 8 кв.м. та цегляну прибудову до сараю (а.с. 169).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2008 року позов ОСОБА_2 було задоволено, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на певні частини спірного домоволодіння. Водночас, питання стосовно мансарди вирішено не було і не врегульоване під час ухвалення рішення (а.с. 194-196).

Згідно з довідкою від 25 жовтня 2009 року, виданою КП «Сумського МБТІ», під час інвентаризації було виявлено, що в спірному будинку влаштовано мансарду, яка була збудована в 1973 році, але не вказана при попередніх обмірах, відповідно до діючого законодавства вона є законно побудованою, бо на той час на її будівництво не потрібно було ніяких дозвільних документів (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що спірна мансарда є законно побудованим приміщенням, на яке заповідач ОСОБА_3 мав право робити відповідні розпорядження, тому за позивачем має бути визнано право власності на цю частину житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Мансарда житлове приміщення на горищі, що знаходиться на останньому поверсі будинку. (або житлове приміщення горищного типу).

Згідно з додатком Б "Терміни та визначення понять" ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" житлове приміщення це опалюване приміщення, розташоване у наземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-гігієнічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізованого випромінювання.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо правомірності набуття позивачем у справі права власності на житлове приміщення мансарду, ґрунтується на вимогах ст.328 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що мансарда збудована незаконно не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Заперечення ОСОБА_1 проти визнання права власності на мансарду за ОСОБА_2 не ґрунтуються на доказах, які свідчили б про порушення її прав як співвласника домоволодіння.

Крім того, ОСОБА_1 не зверталась до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази в їх сукупності та ухвалив правильне по суті рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: