Справа № 2-1010/10/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року

Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Плетньова В.В.

при секретарі Бієнко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа - 8-а Харківська Державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 30 вересня 2009 р. звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним договір дарування від 27.08.2009 р., посвідчений 8-ю Харківською Державною нотаріальною конторою, за яким її батько ОСОБА_3, подарував відповідачеві трикімнатну квартиру за адресою: м.Харків, вул.Чкалова,13, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем 1-ї черги, а відповідач скористався хворобливим станом її батька і тим, що останній внаслідок фізичного болю і страждань не міг до кінця усвідомлювати свої дії і керувати ними.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов, підтвердила обставини справи, викладені у позовній заяві, стверджує, що відповідач, який є сторонньою для її батька людиною, та його оточення скористалися станом батька і примусили його підписати договір дарування.

Представник відповідача ОСОБА_4, а потім і сам відповідач не визнали позов, вважають, що ОСОБА_3 подарував квартиру відповідачеві відповідно до власного воєвиявлення.

Таку саме позицію у справі висловила й представник 3-ї особи ОСОБА_5

Суд, вислухавши сторони, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, ввжає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав:

. Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно вимог чч.2 та 3 ст.Ю ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ч.1 ст.225 ЦК України правочин. який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Саме на таку обставину як на підставу своїх вимог, послалася позивачка.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 подарував власну квартиру не сторонній людині, як стверджувала позивачка, а своєму племіннику, який доглядав за ним на той момент. Відповідач прийняв зазначений дар.

Позивачка стверджувала, що у момент укладання договору дарування її батько знаходився у важкому фізичному та психічному стані і не усвідомлював своїх дій.

Ці доводи є голослівними і нічим об'єктивно не підтверджені. Як пояснила представник 3-ї особи, вона як нотаріус, посвідчувала спірний договір. ОСОБА_3 на момент підписання договору був дієздатний, мав охайний вигляд, поводив себе адекватно. Його супроводжували син та онук ОСОБА_6 ОСОБА_3 висловлював бажання подарувати квартиру саме племіннику. На досить нормальний психічний та психологічний стан небіжчика на час укладання угоди послалится і інші свідки. Згідно висновків призначеної судом комісійної комплексної судово -психіатичної та медичної експертизи /а.с.86-90/ ОСОБА_3 за життя на момент підписання договору дарування 27.08.2009 р. ознак будь-якого стійкого хронічного психічного розладу, який би позбавляв його здатності розуміти значення власних дій і керувати ними, не виявляв, за своїм психічним станом був здатний розуміти свої дії та керувати ними, мав серцево-судинні захворювання, пред'являв скарги на загальну слабкість, втомленість, зниження уваги та пам'яті. Будья-яких об'єктивних судово-медичних даних, які б вказували на наявність будь-якого фізичного болю, в його амбулаторній картці немає.

За свого життя ОСОБА_3 договору дарування, що досліджується, не оспорив.

Виходячи з викладеного, підстав для визнання договору недійсним з матеріалів справи не вбачається.

Суд достягує з позивачки судовий збір до належного розміру, оскільки при подачі позову вона сплатила 51грн., вартість спірної квартири згідно оспорюваного договору дарування склала 34546грн., атому мало бути сплачено 345грн.46коп.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, ст.225 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 недоплачений судовий збір -294гривні 46коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі протягом 20 днів після цього самої апеляційної скарги - через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя