Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
26 листопада 2010 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючої судді Городівського О.А.,
при секретарі Ніколаєнко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3»
про відшкодування шкоди завданої працівником відповідача,
В червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про стягнення суми вкладу і прострочених відсотків посилаючись на те, що ще 5 грудня 2005 року вона уклала з відповідачем договір на вклад «Універсальний» № 20/02-02/25 та передала готівкою 1300 євро терміном на 12 місяців, під відсоткову ставку 25% річних. У звязку з цим на її імя був відкритий рахунок № НОМЕР_2, який 29 грудня 2005 року вона поповнив на 200 євро, а 31 січня 2006 року поповнила на 1300 євро. 06 липня 2006 року ще на 900 євро. 5 грудня 2006 року відповідно до умов договору строк його дії закінчився. Позивачка звернулась з вимогою повернути вклад та нараховані відсотки, однак погодилась на пропозицію керуючої відділенням ОСОБА_5 щодо пролонгації договору ще на два роки, що стало підставою для поповнення вкладу 17 грудня 2007 року ще на 1300 євро, а 28 лютого 2008 року ще на 1000 євро. Незважаючи на те, що строки повернення вкладу давно наступили, вона їх також не отримала, тому 29 березня 2009 року вона звернулась до відповідача з заявою про повернення вкладу в сумі 7300 євро. та прострочених відсотків в сумі 3825,67євро., але відповідач не повернув вкладу та не сплатив відсотків по ньому Виходячи з положень чинного законодавства України позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму грошового вкладу та прострочені відсотки.
Ухвалою суду від 01 липня 2010 року вказані позови обєднані в одне провадження.
21 серпня 2010 року позивачка подала уточнені позовні заяви, в яких просила стягнути з відповідача на її користь шкоду, заподіяну діями керуючої Миргородським відділенням ВАТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3», ОСОБА_5, при виконанні нею своїх службових повноважень, зловживаючи яким, вона привласнила кошти позивачки в національній валюті, доларах США та євро валюті. Позивачка просила стягнути кошти, які вона внесла на депозитні рахунки по договорам «Універсальні», проценти за договорами та пеню за прострочення грошового зобовязання.
25 листопада 2010 року представник позивачки надав суду заяву, в якій ОСОБА_1 просила залишити без розгляду її позовні, які ґрунтуються на стягненні сум банківського вкладу на підставі депозитних договорів, та просила розглядати справу лише щодо вимог про відшкодування шкоди заподіяної працівником відповідача при виконанні ним службових обовязків.
Ухвалою суду від 25 листопада 2010 року заява позивачки задоволена відповідно вимог ст. 207 ЦПК України, тому суд розгляну справу лише щодо вимог позивачки про відшкодування шкоди.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі та стягнути на її користь понесені судові витрати. Суду пояснила, що договори банківського вкладу вона укладала у кабінеті начальника Миргородського відділення ОСОБА_5, де кожного разу підписувала договір в двох екземплярах, після чого вони йшли до каси, де вона залишалась у приміщенні поряд з касою № 3 та № 4, призначеному для перерахунку коштів, та через віконце передавала кошти начальнику відділення, яка перебувала безпосередньо в приміщенні каси, потім виходила з приходним касовим ордером, який їй віддавала, інколи готівку в невеликих сумах, як вклад, ОСОБА_5 приймала безпосередньо в своєму кабінеті, перераховуючи готівку вона власноручно виписувала ордер, який скріплювала печаткою банку, копію якого видавала на руки. При цьому в неї не було сумніву в законності вчинюваних дій та наявності у представника банку необхідного обсягу повноважень. Відсоткова ставка була їй запропонована ОСОБА_5 і вона погодився на запропоновані умови. Кошти вона з рахунків не знімала, а лише подовжувала дію договорів, тому що у неї не було в них необхідності. Навпаки коли вони разом з чоловіком вирішили будувати в м. Миргород приватну клініку та отримали в липні 2008 року кредит на значну суму, в тому ж відділенні ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», однак в звязку з труднощами будівництво не розпочали і звернулись до відділення для повернення кредиту. В свою чергу керуюча відділенням ОСОБА_5 та її заступник ОСОБА_3 переконали їх не закривати кредити, а вложити кошти в більш вигідні проекти, яким і стали поповнення депозитів в Миргородському відділенні ВАТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3».
В березні 2009 року, намагаючись повернути кошти внесені як вклади, їй в цьому було відмовлено, тому вона звернувся до суду.
Представник позивача адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав визначених статтею 1172 ЦК України.
Представник відповідача, ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. У заперечення позову пояснив, що позивачем не доведено факт вчинення правочину укладення банківського договору вкладу між ним та ВАТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3», а надані позивачем договори є нікчемними. Крім того, у відповідача відсутні дані про укладення ним вказаних позивачем договорів, так як грошові кошти від позивача на виконання умов цих договорів до каси банку не надходили і зазначені у договорах рахунки на відкривалися. Крім того, відповідно до посадової інструкції та довіреності до компетенції начальника Миргородського відділення ОСОБА_5 не входило приймання готівкових коштів від клієнтів банку та виписувати касові документи, тому відсутня підставі відшкодування шкоди банком, за дії свого працівника, так як навіть якщо ОСОБА_5 і привласнила кошти позивачки то в той момент вона не виконувала службового обовязку.
З цих підстав, а також інших, викладених у письмових запереченнях на позов, вважав, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується відповідачем, позивачка ОСОБА_1 тривалий час являється постійним клієнтом Миргородського відділення ВАТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3», яка окрім отримання заробітної платні через зарплатний проект відділення, користувалась іншими банківськими послугами (проводила розрахунки, отримувала кредити та інше).
Також 5 грудня 2005 року між позивачкою та відповідачем в особі керуючої Миргородським відділенням ОСОБА_5 укладено договір № 20/02-02/25 на вклад «Універсальний», за умовами якого ОСОБА_1 передала відповідачу 1300 євро терміном на 12 місяців з виплатою банком 25% річних. У звязку з цим на її імя був відкритий рахунок № НОМЕР_2, який 29 грудня 2005 року вона поповнив на 200 євро відповідно прибутковому валютному ордеру № 6 від 31 січня 2006 року, а 31 січня 2006 року на 1300 євро, що підтверджує ордер № 2 від 29 червня 2006 року. 06 липня 2006 року рахунок поповнено згідно ордеру № 6 на 900 євро. 5 грудня 2006 року відповідно до умов договору строк його дії закінчився. Керуючої відділенням ОСОБА_5 пролонговано договір на ще на два роки, що стало підставою для поповнення вкладу 17 грудня 2007 року ще на 1300 євро , а 28 лютого 2008 року ще на 1000 євро, що підтверджується валютними ордерами виписаними керуючою.
За період часу, що пройшов від укладення позивачем першого договору АППБ «Аваль» змінив найменування на Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3», а потім на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3».
29 березня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виплату коштів за договорами, але відповідач відмовив в задоволенні його заяви та повідомив, що вказані договори на вклад не зареєстровані та не зберігаються у ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», крім того, вони укладені ОСОБА_5 на умовах, не передбачених нормативними документами ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та з перевищенням своїх повноважень, на підставі вказаних договорів рахунки у Миргородському відділенні не відкривалися і кошти до банку не надходили, тому ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» не має правових підстав для виплати коштів за договорами внаслідок чого позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 статті 1172 Цивільного Кодексу України передбачаено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 1999 року до зникнення 16 березня 2009 року, працювала начальником Миргородського відділення Полтавської обласної філіалу АППБ «Аваль» та після зміни назви начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції «ОСОБА_2 ОСОБА_3». Відповідно посадових інструкцій начальника Миргородського відділення ПОФ АПБ «Аваль» та Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції «ОСОБА_2 ОСОБА_3» ОСОБА_5 ( а.с.49-51, 52-54), остання на час укладення договорів з позивачем зобовязана була забезпечувати здійснення відділенням всіх операцій, повне та якісне обслуговування клієнтів; продаж банківських продуктів та залучення на обслуговування якомога більше клієнтів та мала право на заміщення будь якого працівника банку, в тому числі і касира, операціоніста-касира, забезпечувала належний стан організації касової роботи відділення, а також, згідно наказу № 915 від 30 вересня 2008 р. мала право першого підпису касових документів відділення, на підставі діючих на той час довіреностей ( а.с.47, 48), мала право підписувати від імені АППБ «Аваль» документи з питань, що стосуються розрахунково-касового обслуговування вкладів громадян, підписувати від імені ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» розрахунково-касові документи (прибуткові, видаткові та реєстри) і одержувати майно, тому суд приходить до переконання, що неправомірні дії керуючої відділенням ОСОБА_5, які виразились у привласненні коштів позивачки використовуючи її довіру до всесвітньовідомої банківської установи, здійснювались нею в робочий час при виконанні покладених на неї службових обовязків, тобто при виконанні роботи зумовленої посадовою інструкцією та в межах повноважень викладених в довіреностях.
Не внесення коштів ОСОБА_5 до каси банку, які вона отримала від позивачки за умови укладення депозитних договорів, свідчить про її протиправне використання свого службового становища шляхом його зловживання, що спричинили ОСОБА_1 шкоду.
Спірні договори від імені відповідача укладені та підписані ОСОБА_5 начальником Миргородського відділення Полтавського обласного філіалу АППБ «Аваль», а пізніше начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», що підтвердив відповідач у своїй відповіді на адресу позивача, та зверненні до правоохоронних органів, заповнені ОСОБА_5 скріплені печаткою відділення банку, яка, за показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12., ОСОБА_13 та інших зберігалась у кабінеті начальника відділення. Прибуткові ордери також заповнені особисто ОСОБА_5 на бланках банківської установи та скріплені печаткою Миргородського відділення банку.
Згідно ч.4 ст.95 ЦК України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданою нею довіреності.
Повноваження представника відповідача ОСОБА_5 на укладення та підписання депозитних (вкладних) договорів та будь-яких документів, повязаних з виконанням цих договорів, від імені банку передбачені довіреностями від 21 серпня 2004 року і від 27 грудня 2006 року. Згідно п.6.4 вказаних договорів ОСОБА_2 брав на себе зобовязання нести відповідальність за дії службовця, уповноваженого приймати вклади від фізичних осіб (в даному випадку ОСОБА_5М.), як за свої власні.
Суд не бере до уваги посилання представника Банку на те, що кошти від позивачки за зазначеними договорами до каси Банку не надходили і рахунки по згаданих депозитних договорах не відкривалися, оскільки ці обставини не спростовують факту передачі позивачкою коштів відповідальному працівнику Банку, тим більше що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків не могло залежати від волі вкладника. Крім цього за умовами згаданих договорів (п. 2.2), вказані рахунки зобов»язувався відкрити ОСОБА_2, а у виданих вкладнику прибуткових валютних ордерах банком були зазначені і номери згаданих рахунків, які відповідали змісту договорів.
Суд не може прийняти до уваги посилання представника Банку на невідповідність змісту згаданих прибуткових ордерів вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління національного банку України від 14 серпня 2003 року №337, оскільки положення вказаної інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обов»язкових правил поведінки для клієнтів банку. У правовідносинах ОСОБА_1 з банком касові операції проводили працівники банку, а не ОСОБА_1, а тому остання і не може бути відповідальною за порушення працівниками банку положень згаданої інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів. Видані банком позивачці прибуткові ордери мають підпис уповноваженої посадової особи та печаткою банківської установи .
Доказом того, що ОСОБА_5 при вчинення протиправних дій щодо коштів клієнтів Миргородського відділення ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» зловживала своїми службовими повноваженнями в приміщенні відділення та в період робочого часу є те, що ошукані клієнти, серед яких ОСОБА_1, звернулись із заявами про повернення депозитів безпосередньо до Полтавської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» . Кількість ошуканих клієнтів, яких більше 70 чоловік свідчить про непоодинокі факти протиправних дій керуючої та відсутність належного контролю за її службовою діяльністю зі сторони керівництва банку. Вищевказане підтверджується повідомленням про злочин директора Полтавської дирекції на адресу Миргородського міськрайонного прокурора в якій прохається порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_5 по факту привласнення майна шляхом зловживання своїм службовим становищем та копією відповіді на дане повідомлення.
Із системного аналізу статей й 22 та 1192 ЦК України шкода, яку суд вважає за необхідне зобовязати ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» відшкодувати ОСОБА_1, заподіяну протиправними діями керуючої Миргородським відділенням ОСОБА_5, являється сумою коштів переданих позивачкою як вклади за договорами та на їх поповнення.
Кошти в іноземній валюті підлягають оцінці відповідно курсу Національного банку України на момент розгляду справи ( 100 дол. США = 793 грн. 100 євро = 1049,80 грн. ) .
Позовні вимоги щодо стягння з відповідача як заподіяної шкоди відсотків та пені за простроченя виконання грошового зобоввязання, не являєються шкодою, тому задоволенню не підялгнають.
Відповідно до ст.ст. 81, 84, 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 243 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1 , 12, 21) Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.10, 11,81, 88, 213-215, 294 ЦПК та ст. 1172 ЦК України ,
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково .
В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» - відмовити.
Стягнути з ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» на користь держави 1156 грн. . судового збору.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Миргородського міськрайонного суду О.А. Городівський