АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2743/09 Головуючий у 1-й інстанції Савченко А.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гальонкіна С.А.

Суддів: Корнієнка В.І., Шабовської В.А.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» та Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України», Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія» про скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

19 червня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до районного суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 посилався на те, що його звільнення відповідно наказу №61-к з посади директора ДП «Полтавнафтогазгеологія» від 16 червня 2009 року є незаконним та проведено з порушенням норм трудового законодавства.

Просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61 025, 39 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ НАК «ОСОБА_2 України» № 61-к від 16 червня 2009 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ДП НАК «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія».

Скасовано протокол засідання правління НАК «ОСОБА_2 України» № 11 від 26 червня 2009 року та наказ № 69-к від цієї ж дати про призначення ОСОБА_4 директором ДП НАК «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія» , а також наказ № 352-к від 22 грудня 2008 року про призначення його в.о. директора ДП НАК «ОСОБА_2 України «Полтаванафтогазгеологія».

Поновлено ОСОБА_3 ( 36008,АДРЕСА_1) на посаді генерального директора Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія» ( 36014,м. Полтава, вул.. М.Бірюзова ,7) з 16 червня 2009 року.

Стягнуто з Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» на користь позивача ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61025 (шістдесят одна тисяча двадцять пять)39 коп..

Стягнуто з Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» на користь ОСОБА_3 70 000 (сімдесят тисяч гривень) моральної шкоди.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» на користь держави судовий збір в сумі 627 грн.25 коп. та 30 грн. витрат на інфоормаційно-технічне забезпечення розгляду справи а також 3 500 грн. на користь позивача витрат, понесених ним за надання правової допомоги.

Не погодившись з вказаним рішенням Перший заступник прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» та Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія» подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду вважає незаконним та необгрунтованим, з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та мотиви скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині грошових виплат - зміни.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухваленням нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 був призначений на посаду генерального директора Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії;«ОСОБА_2 Україна» «Полтавнафтогазгеологія» наказом голови правління Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» №259-к від 27 вересня 2006 року на підставі контракту, яким були визначені права та обовязки сторін.

24 жовтня 2006 року між відповідачем в особі Голови правління НАК «ОСОБА_2 України» та ОСОБА_3 було укладено контракт № б/н, як з керівником дочірнього підприємства НАК «ОСОБА_2 України».

13 листопада 2006 року його відсторонено від займаної посади, а 20 лютого 2007 року звільнено з займаної посади. З вересня 2007 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2007 року відповідач вдруге звільнив його з посади директора ДП «Полтавнафтогазгеологія».

27 лютого 2008 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2008 року відповідач поновив ОСОБА_3 на посаді директора ДП НАК «ОСОБА_2 України» «Полтавнафтогазгеологія». Того ж числа між відповідачем в особі Голови правління НАК «ОСОБА_2 Україна» ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вдруге, в звязку з закінченням строку дії попереднього контракту було укладено контракт № б/н, строк дії якого з 27 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року.

11 грудня 2008 року його втретє було звільнено з посади керівника ДП НАК «ОСОБА_2 України» «Полтавнафтогазгеологія» на підставі п. 1-1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2009 року, яке набрало чинності 10 червня 2009 року звільнення було визнано незаконним та ОСОБА_3 поновлено на займаній посаді.

Відповідач не виконав рішення суду від 22 січня 2009 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі, наказу про це не видав, хоча допустив до виконання службових обовязків директора ДП НАК «ОСОБА_2 України» «Полтавнафтогазгеологія».

16 червня 2009 року НАК «ОСОБА_2 України» видала наказ про звільнення позивача з роботи з 16 червня 2009 року за власним бажанням.

Про вказаний наказ ОСОБА_3 був повідомлений 18 червня 2009 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Постановляючи рішення суд виходив з того, що заяви про звільнення за власним бажанням з 16 червня 2009 року позивач не подавав і про прийняте рішення не знав, не мав наміру звільнятися з роботи за власним бажанням.

Так, після 16 червня 2009 року він продовжував працювати.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили вказані обставини.

Аналізуючи зміст наданої в ході розгляду справи представником відповідача заяви, написаної від імені позивача про його звільнення за власним бажанням, суд звернув увагу на її зовнішнє оформлення, яке викликає сумніви в написанні її саме позивачем.

Так, на заяві відсутня дата написання. Зміст клопотання про звільнення, який викладений одним реченням має завершальний вигляд і після нього поставлена крапка.

Як пояснив позивач в засіданнях суду першої, а потім і апеляційної інстанції, ним в лютому 2008 року під примусом була написана заява про звільнення його за власним бажанням такого ж змісту, як надана представником відповідача, але без дати.

Написання цієї заяви не було наслідком його добровільного волевиявлення, про що він одразу ж заявив, вчинивши відповідні дії.

Вказана заява перебувала у відповідача - НАК «ОСОБА_2 України».

Відповідно до Висновку судового експерта по технічному дослідженню документів №103 від 09 березня 2010 року, в описовій частині якого зазначено, що штрихи запису дати «16.06.2009р.» відрізняються від решти штрихів тексту наданої заяви про звільнення, підпису від імені ОСОБА_3 за кольоровим відтінком пасти, отже виконані різними кольоровими ручками.

Це свідчить про те, що у наданій заяві про звільнення за власним бажанням від імені ОСОБА_3 запис дати «16.06.2009р.» дописано після виконання основного тексту документу, підпису від імені ОСОБА_3

Оцінюючи покази позивача суд першої інстанції прийняв до уваги, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що лише 10 червня 2009 року було розглянуто апеляційну скаргу НАК «ОСОБА_2 України» на попереднє рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі.

В тому засіданні апеляційної інстанції він заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на поновленні на роботі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява на підставі якої звільнено ОСОБА_3 не свідчить про його вільне волевиявлення на звільнення з роботи за власним бажанням з 16 червня 2009 року.

Тому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що наказ про звільнення позивача з роботи за власним бажанням від 16 червня 2009 року являється незаконним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді з вказаної дати. Відповідно до ст.. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік.

Судом першої інстанції на користь ОСОБА_3 з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61 025 грн. 39 коп.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком щодо розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Часом вимушеного прогулу є період з 16 червня 2009 року, коли видано наказ про звільнення по 24 липня 2009 року дату винесення рішення суду, яке в частині поновлення на роботі звернено до негайного виконання

Відповідно до довідки, наданої ОСОБА_3, його середньомісячна заробітна плата - 10 084,62 грн.. Робочий тиждень становить 5 днів, тому:

Середньоденний заробіток позивача складає 403 грн. 39 коп.

10 084,62 = 403,39 грн.;

25 дн.

Час вимушеного прогулу становить 32 дні.

Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача - становить 12 908 грн. 48 коп.

403,39x32 = 12 908,48 грн.

Тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Також, судом встановлено, що незаконними діями відповідача ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, що він зазнав внаслідок незаконних щодо нього з боку відповідача дій, втраті через це нормальних життєвих звязків, в приниженні його ділової репутації в ділових колах, тощо.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, слід із засад розумності, виваженості і справедливості, а також з положень п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру моральної шкоди з 70 000(сімдесят тисяч гривень) грн. до 10 000 (десять тисяч гривень) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем надані докази в підтвердження понесених ним витрат про надання правової допомоги, а саме договір про це та квитанцію про сплату в сумі 3 500 грн.

Тому судом вірно вирішено, що сума витрат на правову допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим враховуючи часткове задоволення позову , підлягає зменшенню сума стягнення з відповідача на користь держави судового збору з 627 грн. 25 коп. до 137 грн. 38 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» та Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_2 України» «Полтаванафтогазгеологія» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року - змінити.

Зменшити суму стягнення з НАК «ОСОБА_2 України» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 61 025 грн. 39 коп. до 12 908 грн. 48 коп. та моральної шкоди з 70 000 грн. до 10 000 грн.

Зменшити суму стягнення з НАК «ОСОБА_2 України» на користь держави судового збору з 627 грн. 25 коп. до 137 грн. 58 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1