Справа №22-ц-4257/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

22 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Жмаки В.Г.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2010 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2, виконуючого обовязки заступника начальника Сумського міського управління юстиції начальника Зарічного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3, заступника начальника Головного управління юстиції в Сумській області - начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 та спонукання до вчинення дій

при виконанні заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 листопада 2008 року у справі за позовом комунального підприємства «Міськводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2010 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції або постановити нову ухвалу про задоволення зазначених у скарзі вимог.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення посадових осіб відділів державної виконавчої служби, які заперечують проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 у червні 2010 року звернувся до суду з вказаною скаргою, мотивуючи її тим, що на виконанні у державного виконавця Зарічного відділу ДВС Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 перебуває зведене виконавче провадження з виконання двох виконавчих листів від 03 грудня 2008 року, виданих на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 листопада 2008 року, про стягнення з нього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь КП «Міськводоканал» 30 грн. судових витрат та про стягнення з них на користь держави судового збору в сумі 51 гр. в дольовому порядку по 17 грн. з кожного. При здійсненні виконавчого провадження державним виконавцем не було забезпечено його право на добровільне виконання рішення суду, а саме - йому не була надана копія постанови про відкриття виконавчого провадження, і державний виконавець розпочала примусово виконувати рішення суду, не пересвідчившись, що ним як боржником отримана копія зазначеної постанови, винесла постанови про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору та розпорядження про стягнення з його заробітної плати за місцем роботи вказаних витрат та судових витрат на підставі рішення суду.

Дії державного виконавця Малік Я.О. ним були оскаржені до начальника Зарічного відділу ДВС, але постановою в.о. заступника начальника Сумського міського управління юстиції - начальника Зарічного відділу ДВС ОСОБА_3 від 05 травня 2010 року дії державного виконавця Малік Я.О. були визнані такими, що не суперечать чинному законодавству. Зазначена постанова начальника відділу ДВС була оскаржена до заступника начальника Головного управління юстиції в Сумській області начальника відділу ДВС ОСОБА_4, однак остання листом від 15 червня 2010 року повідомила, що не вбачає підстав для задоволення скарги.

Просив визнати неправомірними та скасувати розпорядження державного виконавця Малік Я.О. №10-10 від 01 березня 2010 року щодо примусового утримання з нього 20% заробітної плати до повного погашення боргу в розмірі 30 грн. (витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи), 3 грн. виконавчого збору та 23 грн. 05 коп. на проведення виконавчих дій; розпорядження державного виконавця №10-10 від 01 березня 2010 року щодо примусового утримання з нього 20% заробітної плати до повного погашення боргу в розмірі 17 грн. (державне мито), 1 грн. 70 коп. виконавчого збору та 23 грн. 05 коп. витрат на проведення виконавчих дій; постанову державного виконавця від 29 квітня 2009 року про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 3 грн.; постанову державного виконавця від 13 березня 2009 року про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 1 грн. 70 коп.; дві постанови державного виконавця від 01 березня 2010 року про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій в сумі 23 грн. 05 коп.; постанову в.о. заступника начальника Сумського міського управління юстиції начальника Зарічного ВДВС ОСОБА_3 від 05 травня 2010 року за результатами перевірки скарги на порушення державним виконавцем вимог закону; рішення заступника начальника Головного управління юстиції в Сумській області начальника відділу ДВС ОСОБА_4П від 15 червня 2010 року за результатами розгляду скарги на постанову в.о. заступника начальника Сумського міського управління юстиції начальника Зарічного відділу ДВС ОСОБА_3 від 05 травня 2010 року.

Крім того, просив зобовязати державного виконавця Малік Я.О. провести виконавчі дії на забезпечення його права на добровільне виконання рішення суду, винести окрему ухвалу про неправильне застосування посадовими особами Зарічного відділу ДВС ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та провести розподіл понесених ним судових витрат, зокрема, на оплату правової допомоги в розмірі 1000 гр. (а.с.6-7, 32-40).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця та керівників відділів ДВС відповідають вимогам чинного законодавства.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 листопада 2008 року стягнено з ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь КП «Міськводоканал» 1005,11 гр. боргу за послуги з водопостачання та водовідведення та 30 гр. судових витрат, всього 1035,11 гр., і на користь держави в дольовому порядку судовий збір в сумі 51 гр., тобто по 17 гр. з кожного (а.с.57).

На виконанні у Зарічному відділі ДВС Сумського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження згідно двох виконавчих листів від 03 грудня 2008 року, виданих Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 30 грн. судових витрат та про стягнення з нього на користь держави судового збору 17 грн. (а.с.8-9).

Постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_1 17 грн. судового збору винесена державним виконавцем 06 березня 2009 року, а постанова про відкриття провадження по виконавчому листу про стягнення 30 грн. судових витрат винесена 22 квітня 2009 року. Вказаними постановами боржнику було надано строк для добровільного виконання судового рішення.

В день їх винесення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», копії вказаних постанов були надіслані ОСОБА_1 простою кореспонденцією, що підтверджується записами в книзі реєстрації вихідної кореспонденції (а.с.54-55). До відділу ДВС як не отримані боржником вони не повертались.

29 квітня 2009 року вказані виконавчі провадження були обєднані в зведене виконавче провадження.

У звязку з несплатою боржником боргу державним виконавцем Малік Я.О. були винесені постанова від 13 березня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 1 грн. 70 коп.; постанова від 29 квітня 2009 року про стягнення виконавчого збору в сумі 3 грн.; дві постанови від 01 березня 2010 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 23 грн. 05 коп.; розпорядження за №10-10 від 01 березня 2010 року щодо примусового утримання з боржника ОСОБА_1 20% заробітної плати до повного погашення боргу в розмірі 30 грн. (витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи), 3 грн. виконавчого збору та 23 грн. 05 коп. на проведення виконавчих дій; розпорядження за №10-10 від 01 березня 2010 року щодо примусового утримання з ОСОБА_1 20% заробітної плати до повного погашення боргу в розмірі 17 грн. (державне мито), 1 грн. 70 коп. виконавчого збору та 23 грн. 05 коп. витрат на проведення виконавчих дій (а.с.10-15).

Вказані розпорядження та постанови були надіслані для виконання за місцем роботи боржника до ТВМ АП «БББ».

22 квітня 2010 року дії державного виконавця були оскаржені ОСОБА_1 до начальника Зарічного відділу ДВС. Постановою в.о. заступника начальника Сумського міського управління юстиції - начальника Зарічного відділу ДВС ОСОБА_3 від 05 травня 2010 року дії державного виконавця визнані такими, що не суперечать чинному законодавству (а.с. 16- 21).

Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління юстиції в Сумській області начальника відділу ДВС ОСОБА_4 (а.с.22-24).

Його скарга була розглянуто в порядку розгляду звернення громадян, і листом від 15 червня 2010 року ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для скасування постанови начальника Зарічного відділу ДВС від 05 травня 2010 року (а.с.25-26).

При вирішенні питання про відповідність дій державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби вимогам закону, суд першої інстанції обгрунтовано врахував положення Закону України «Про державну виконавчу службу» щодо направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження простою кореспонденцією, що було виконано державним виконавцем, та обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 добровільно не виконав рішення суду про стягнення з нього судових витрат.

З огляду на обовязковість судових рішень для всіх осіб та тієї обставини, що боржник не надав суду доказів щодо наявності у нього наміру добровільно виконати рішення суду про стягнення з нього судових витрат, оскільки і на час оскарження рішень державного виконавця в квітні 2010 року та розгляду справи судом він добровільно не виконав рішення суду, колегія суддів вважає оскаржувану ним ухвалу суду обґрунтованою.

Посилання скаржника на те, що, всупереч вимогам ст. ст. 30, 45, 46, 67 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець застосувала заходи примусового виконання рішення суду шляхом стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та звернення їх стягнення та судових витрат на його заробітну плату, не пересвідчившись в тому, чи отримав він копію постанови про виконавче провадження та чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення суду, є безпідставними, оскільки такі дії ним так і не були виконані.

Не звертався ОСОБА_1 як боржник і з заявою про надання йому додаткового строку на добровільне виконання рішення суду, як це передбачено ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається скаржник, були предметом дослідження суду першої інстанції, який прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконними рішень посадових осіб віддів ДВС відповідно до вимог ст. ст. 383, 387 ЦПК України.

З огляду на зазначене, підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді