АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4415/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Романюк М.М., Козлова С.П.,

при секретарі: Керімовій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», -

В С Т А Н О В И Л А:

Посилаючись на незаконність дій відповідача щодо виплати їй, як дитині війни, пенсії відповідно до вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивачка в грудні 2009 року звернулася до суду з позовом, в якому просила суд відновити строк для звернення з ним до суду, визнати протиправною відмову відповідача щодо виплати їй щомісячної соціальної допомоги, зобов'язати його нарахувати на її користь недоплачену їй, як дитині війни, соціальну допомогу за 2006 жовтень 2009 роки і здійснювати її нарахування у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у відповідності зі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2010 року відновлений позивачці строк для звернення з ним до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнана протиправною відмова відповідача щодо виплати позивачці щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та відповідача зобов'язано нарахувати на користь позивачки недоплачену як дитині війни щомісячну соціальну допомогу до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 30 листопада 2009 року, а в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права відповідач просить скасувати постанову суду та в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а постанова суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом, позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в Управлінні пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області, де отримує пенсію за віком, та відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-1У має статус дитини війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та іншими матеріалами справи (а. с. 6-8).

Згідно ст.6 Закону № 2195-1У - дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Така редакція цієї стаття набула чинності з 01.01.2006 року.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-1У - мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, відповідно до положень вище зазначених законів пенсія позивачки за віком повинна виплачуватись із збільшенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, що відповідач не виконує.

Водночас, щодо такого права позивачки на 2007 рік, то п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489-У, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 Закону № 489-У.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», з урахуванням ст.111 цього Закону, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Зазначене рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, крім того, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 22 Конституції України гарантуються конституційні права і свободи і вони не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч.2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

У 2009 році зміст ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - не змінювався, на 2009 рік була чинна ця стаття в її редакції, яка набула чинності з 01.01.2006 року, тобто пенсії дітям війни підвищуються на 30%.

Таким чином, в період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року позивачка не мала права на отримання державної соціальної підтримки, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена, тобто позивачка не мала права на підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а таке право виникло лише з 09.07.2007 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в частині відновлення позивачці строку для звернення з ним до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнання протиправною відмови Управління пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області щодо виплати позивачці щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та зобов'язання Управління пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області нарахувати на користь позивачки недоплачену як дитині війни щомісячну соціальну допомогу до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 листопада 2009 року у відповідності зі ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", визнавши причину пропуску позивачкою строку позовної давності поважною.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при визначенні розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення пенсії позивачці, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено. Наведені в скарзі доводи фактично зводяться до одностороннього тлумачення лише на свою користь норм права, регулюючого спірні правовідносини.

Положення статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", якою передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, та на яку посилається відповідач у своїй скарзі, обґрунтовуючи свою бездіяльність щодо непідвищення пенсії тим, що кошти до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили, не можна взяти до уваги з наступних підстав.

Статтею 88 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" установлено, що в разі недостатності виділених із державного бюджету України коштів за бюджетними програмами, пов'язаними з розмежуванням джерел виплати пенсій між державним бюджетом України та Пенсійним фондом України, пенсії, визначені законодавством для відповідних категорій громадян, виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду України. Тобто цією нормою по-іншому врегульовано питання щодо фінансування забезпечення такої гарантії, як підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. І оскільки ця норма прийнята пізніше, то вона має пріоритет над нормою, закладеною у статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачці також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань, встановлених статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Безпідставні також і доводи скаржника щодо відсутності поважних причин пропуску позивачкою строку позовної давності для звернення до суду з таким позовом, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки тих доказів в цій частині, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Разом з тим, зобов'язуючи відповідача нарахувати на користь позивачки недоплачену як дитині війни щомісячну соціальну допомогу до пенсії за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року суд не врахував, що відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції: « Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Вищезазначені положення Закону були визнані такими, що не відповідають Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008.

Отже у зазначений період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року позивачка не мала права на отримання державної соціальної підтримки відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Тому рішення суду в цій частині слід скасувати та в цій частині позовних вимог позивачці відмовити.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2010 року в частині зобов'язання Управління пенсійного фонду в Межівському районі Дніпропетровської області нарахувати на користь ОСОБА_2 недоплачену як дитині війни щомісячну соціальну допомогу до пенсії за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року скасувати та в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити, а в решті постанову суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: