У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2010 року по справі за позовом Великомостівської міської ради до ОСОБА_5 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, з участю третьої особи органу опіки і піклування Сокальської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини; зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Великомостівської міської ради, з участю третьої особи органу опіки і піклування Сокальської районної державної адміністрації, про відібрання дитини, позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, визнання незаконним рішення-,

в с т а н о в и л а:

Рішеннями Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2010 року позов Великомостівської міської ради задоволено повністю. Відібрано малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_5 без позбавлення її батьківських прав. Позов ОСОБА_6 задоволено. Визначено місце проживання дитини сторін ОСОБА_7 разом з батьком у с.Заріка Сокальського району Львівської області. У задоволенні позову ОСОБА_5 і ОСОБА_1 про відібрання малолітнього ОСОБА_7 від батька та визначення місця проживання дитини разом з бабою ОСОБА_1, позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, визнання незаконними рішень комісії з питань захисту прав дитини Сокальської райдержадміністрації № 123 та № 124 від 26 жовтня 2009 року, рішення виконавчого комітету Великомостівської міської ради від 10 вересня 2009 року, негайне відібрання дитини від батька призначення опікуном ОСОБА_7 ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення оскаржили ОСОБА_1 і ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, суд прийшов до висновків, що не відповідають обставинам справи, які суд вважав встановленими. Суд не забезпечив повноти та всебічності розгляду справи. ОСОБА_6 розлучений, не отримує доходів, притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї; він не може забезпечити належний рівень утримання дитини. На даний час він повернувся проживати до ОСОБА_5 Визначення місяця проживання дитини разом з батьком не є в інтересах дитини. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1, відібрати малолітню дитину від її батьків, визначивши місце його проживання разом з бабою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Стаття 150 СК України встановлює, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ст.ст. 160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується з врахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров'я та інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Частиною 1 статті 170 СК України визначено, що суд може ухвалити рішення про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав у випадках, передбачених законом. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки і піклування.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, від якого вони мають сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між батьками дитини розірвано. Мати дитини має психічне захворювання, є непрацездатною. В судовому порядку вона обмежена в дієздатності.

Істотне значення у цій справі має стан здоров'я матері дитини. Суд на підставі аналізу наявних у справі доказів прийшов до вірного висновку, що проживання дитини з матір'ю є неможливим, оскільки це становить загрозу життю і здоров'ю дитини. В силу стану здоров'я мати дитини не може забезпечити малолітньому належний догляд, виховання та розвиток. Суд прийшов до вірного висновку, що проживання малолітньої дитини сторін з матір'ю є небезпечним для життя і здоров'я дитини. Висновок суду про необхідність відібрання дитини від матері без позбавлення останньої батьківських прав випливає з аналізу наявних у справі доказів.

Згідно висновку органу опіки і піклування за місцем проживання малолітнього ОСОБА_7 - Сокальської районної державної адміністрації Львівської області визначено доцільним проживання малолітньої дитини разом з батьком, з чим слід погодитися, враховуючи докази по справі у їх сукупності. Зокрема, судом встановлено, що батько дитини характеризується позитивно, працює, має постійний дохід, дитина тривалий час проживала з батьком. Суд зробив правильний висновок, що місце проживання малолітнього ОСОБА_7, з врахуванням його віку, стану здоров'я, встановлених по справі обставин, прихильності дитини до батька, слід визначити з батьком, що не позбавляє матір права спілкуватися з дитиною, брати участь у її утриманні та вихованні; здійснювати в повному обсязі всі свої права і обов'язки щодо дитини наскільки це дозволяє стан її здоров'я.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Докази про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_7 відсутні.

Стаття 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. З цих підстав суд відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1, яка є бабою ОСОБА_7, про визначення місця проживання дитини з нею. Частиною 1 статті 257 СК України встановлено, що баба і дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Доказів того, що бабі ОСОБА_7 - ОСОБА_1 чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, не надано.

Судом мотивовано відмову у задоволенні вимоги про визнання недійсними рішень комісії з питань захисту прав дитини від 26 жовтня 2009 року №№ 123,124. З висновками суду в цій частині слід погодитися.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Сокальського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: