Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Луньо К.А.

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 21 листопада 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, з участю третьої особи служби у справах дітей Городоцької районної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право на житло,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житлом у квартирі № 34 будинку №119 на вулиці Авіаційній у місті Городку Львівської області. Свої вимоги мотивувала тим, що з серпня 2003 року ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає, виїхав на постійне місце проживання до батька у м.Львів. Просить задовольнити позов.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21 листопада 2008 року позов задоволено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та порушення норм процесуального права при ухваленні рішення. Зазначає, що за згодою із колишньою дружиною через її аморальну поведінку син ОСОБА_4 тимчасово проживає з ним. Син житлом не забезпечений, має намір повернутися в спірну квартиру. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечила, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів неповнолітнього ОСОБА_4, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного, Житлового кодексів України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей, зокрема, житлових прав.

Встановлено, що спірна квартира була виділена ОСОБА_2 30 жовтня 1992 року для забезпечення житлом двох осіб. З народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані в квартирі за місцем проживання у ній на час такої реєстрацій їхніх батьків. ОСОБА_2 знятий з реєстрації в цій квартирі 21 серпня 2003 року. Мати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ОСОБА_5 померла 26 квітня 2007 року. На даний час в цій квартирі проживає ОСОБА_3 ОСОБА_1 є опікуном дитини-сироти ОСОБА_3 Опікунською радою Городоцької райдержадміністрації 20 травня 2007 року дано згоду ОСОБА_1 бути відповідальною за збереження спірного житла. Вказаний висновок затверджений розпорядженням голови Городоцької районної державної адміністрації від 23 травня 2008 року № 394. Городоцьким районним судом Львівської області розглядалася справа за позовом прокурора і ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_6. Провадження у цій справі закрито 13 листопада 2003 року в зв»язку з відмовою від позову, оскільки з травня 2003 року ОСОБА_4 перебуває на вихованні у ОСОБА_2 З 1 вересня 2008 року ОСОБА_4 навчається у Львівському вищому професійному училищі ресторанного сервісу та туризму, розташованому у м.Львові.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач, або член його сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття може бути взято до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання, що не може стосуватися неповнолітнього, який самостійно місце проживання не обирає.

Встановлено, що дитина ОСОБА_4 у віці 10 років вибув на виховання до батька. На даний час він є неповнолітнім і здобуває професійну освіту у місті Львові. Доказів про те, що ОСОБА_4 забезпечений іншим житлом або про набуття ним права постійного користування іншим житлом, зокрема, у місті Львові, не надано.

Проживання неповнолітнього разом з батьком не тягне за собою втрату ним права на користування жилою площею у спірній квартирі, яке він набув у встановленому законом порядку.

Доказів про порушення, невизнання чи оспорювання цивільного права неповнолітнього ОСОБА_3, в інтересах якого до суду з позовом звернулася ОСОБА_1, та яке підлягає судовому захисту відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, не надано.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, вимоги ОСОБА_1 про визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою на підставі ст. 107 ЖК України до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, .ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 21 листопада 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі № 34 будинку № 119 на вулиці Авіаційній у місті Городку Львівської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: