Справа №22-ц-4239/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Кононенко О.Ю.,

суддів Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 серпня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ директора ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 14 січня 2009 року за № 22-к в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді оператора верстатів з ЧПЗ 4 розряду цеху № 33 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб».

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 січня 2009 року в сумі 36 536 грн. 40 коп. з відрахуванням необхідних податків, а також 200 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави 367 грн. 36 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1973 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», посилаючись на незаконність рішення суду, неповноту зясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому, вказує, що судом неправомірно не взяті до уваги надані ним докази, висновок суду про те, що звільнення позивача без застосування процедури попереднього погодження виборного профспілкового органу суперечить вимогам законодавства.

Крім того, при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу, судом не зясовано чи перебував позивач на обліку у Центрі зайнятості як такий, що шукає роботу, чи отримував допомогу по безробіттю, а позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що при звільненні позивача ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» не був дотриманий порядок розірвання трудового договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи, ґрунтується на вірному застосуванні норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом №18 від 14.01.2009 року за порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Наказом ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» № 22-к від 14 січня 2009 року ОСОБА_1, який працював оператором верстатів ЧПЗ 4 розряду цеху № 33 було звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин (а.с.17, 22-23).

ОСОБА_1 є членом профспілки «Солідарність», яка діє на підприємстві (а.с.48).

27 лютого 2009 року (після звільнення позивача) заступник директора заводу звернувся з листом до первинної профспілки «Солідарність» з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України, на що отримав мотивовану відмову у наданні згоди на звільнення позивача (а.с. 51-52).

Відповідно до розяснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43 (1) КЗпП України.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Доводи апеляційної скарги щодо дотримання відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з роботи вимог п.3 ч.1 ст.40, ч.1 ст.43, 149, 252 КЗпП України були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами ніяких доказів працевлаштування позивача, перебування його на обліку у центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю в суді першої інстанції не надавалось.

Посилаючись на ці обставини в апеляційній скарзі, відповідач відповідних доказів не надав та не просив суд апеляційної інстанції сприяти їх витребуванню, тому колегія суддів з власної ініціативи позбавлена можливості вирішувати питання їх витребування.

Колегія суддів вважає, що оскільки суд правомірно встановив факт порушення прав позивача, то з огляду на положення ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, так як таке порушення його законних прав призвели до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, відповідає засадам розумності та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді