Справа №22-ц-2709 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року м.Суми

колегія судд ів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Смирнової Т.В.,

суддів: Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Сумського державного університету

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2010 року

у справі за позовом Сумського державного університету до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сумського державного університету про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2008 року Сумський державний університет звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги, мотивував тим, що у 1992 році на підставі особистої заяви кімнату № 310 в гуртожитку розташованому по вул.Миру, 25 в м.Суми було надано працівникові университету ОСОБА_2 для забезпечення житлом її та членів її сімї. Пізніше шлюб ОСОБА_2 з відповідачем було розірвано, вона разом з неповнолітніми дітьми звільнила гуртожиток, а відповідач залишився проживати в гуртожитку. Відповідач працював в університеті з квітня по липень 1993 року та з березня по жовтень 2004 року. Після звільнення з роботи в університеті, ОСОБА_1 кімнату в гуртожитку не звільнив, продовжував безпідставно утримувати кімнату, мав заборгованість за житлово-комунальні послуги. У 2006 році шляхом укладення договору найму йому було надано пільговий строк для виконання зобовязання шляхом укладення договору найму до 01.12.2007 року. Заборгованість погашено, проте, після припинення дії договору найму, відповідач звільняти гуртожиток відмовився і на сьогоднішній день продовжує безпідставно утримувати кімнату, чим перешкоджає університету забезпечувати житлом своїх працівників.

Відповідач ОСОБА_1 не погодився з позовними вимогами і звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що його житлові права є похідними від житлових прав працівника Сумського державного університету ОСОБА_2, його колишньої дружини, яка пропрацювала в університеті більше десяти років і згідно з ч.3 ст.132 , п.2 ст.125 ЖК України та пп.2 п.41 Примірного положення про гуртожитки не могла бути виселена із займаної жилої площі без надання іншого жилого приміщення. Просив постановити рішення яким визнати за ним право користування житловим приміщенням кімнатою № 310 гуртожитку в будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми та підсобними приміщеннями коридором, кухнею, туалетом, санітарною кімнатою, рзташованими на третьому поверсі будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог Сумського державного університету відмовлено за іх безпідставністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням кімнатою № 310 гуртожитку в будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми та підсобними приміщеннями коридором, кухнею, туалетом, санітарною кімнатою, рзташованими на третьому поверсі будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми .

В апеляційній скарзі Сумський державний університет, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

При цьому зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову Сумського державного університету, суд послався на Примірне положення про гуртожитки, яке не відноситься до актів цивільного законодавства і не є законом, в той час як питання виселення регулюються Житловим кодексом України. Задоволення зустрічного позову є безпідставним, оскільки суд застосував закон, який до даних правовідносин не відноситься.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2010 року частково задоволена заява представника ОСОБА_3 та прийнята його відмова від позову до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 18 травня 2010 року щодо цієї вимоги скасовано і провадження у цій частині закрито.

За таких обставин, апеляційне провадження здійснюється лише зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Сумського державного університету ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 01.06.1985 року ( а.с.27).Від шлюбу мають трьох дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та двох доньок Тетяну та Катерину, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

ОСОБА_2 з 20.09.1985 року працювала на посаді бухгалтера в Сумському державному університеті (колишній Сумський філіал ХПІ ім.В.І.Леніна), що підтверджується випискою з наказу № 103-П від 25.09.1985 року, (а.с.70).

У звязку з роботою ОСОБА_2 в Сумському державному університеті на підставі направлення від 15.10.1991 року та листа проректора інституту від 20.11.1991 року їй була надана кімната № 317 в гуртожитку розташованому за адресою м.Суми, вул.Миру, 25 де вона і була зареєстрована разом з членами своєї родини, а саме чоловіком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_5 з 24.04.1992 року (а.с.86, 108-109, 131 ).

17.12.1992 року ОСОБА_2 звернулась до керівництва СумДУ з проханням виділити їй додаткову кімнату для покращення житлових умов, у звязку з тим , що у неї на утриманні знаходиться син та народились дві доньки-близнюки і їй було додатково виділено кімнату № 310 в зазначеному гуртожитку, що підтверджується відповідною заявою з резолюціями ( а.с.10).

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 03.11.1997 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, але свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_2 отримане лише 05.02.2002 року ( а.с.29, 84-85).

ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми було знята з реєстрації в гуртожитку 19.01.2001 року у звязку з виїздом до іншого місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_1 продовжував проживати в гуртожитку і займав кімнату № 310. 27.11.2006 року між сторонами укладався договір найму житла в гуртожитку СумДУ на житлове приміщення кімнату № 310, а також було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги ( а.с.11-14). Відповідно до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3-ї групи ( а.с.31).

Відповідач ОСОБА_1 деякий час працював в Сумському державному університеті, а саме: з 20.04.1994 року по 20.07.1993 року таз 03.03.2004 року по 21.10.2004 року (а.с.6-9).

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що у разі отримання гуртожитку у звязку з роботою, діюче законодавство повязує можливість виселення з нього тільки у разі звільнення з роботи.

ОСОБА_6 набув право користування спірним житловим приміщенням на законних підставах, тобто як член сімї працівника, який працював в університеті більше десяти років.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, оскільки цих висновків суду дійшов повно і всебічно зясувавши обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам й застосував до спірних правовідносин відповідні норми права.

Апеляційна скарга не містить доводів та підстав скасування рекомендованого рішення у частині задоволення зустрічного позову.

Відмова від позову представника позивача за первісним позовом такою підставою не може бути.

Оскільки зустрічний позов подано, у відповідності до положень ст.ст.3, 123 ЦПК України, у звязку з невизнанням Сумським державним університетом права ОСОБА_1 на проживання у гуртожитку, яке і було захищено ухваленням рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Сумського державного університету відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 18 травня 2010 року у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: (підписи)