Справа № 2-1018/2010
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" серпня 2010 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Пташинського І.А.

при секретарі Терлецькій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області про:

●зобовязання здійснити виплату щомісячного підвищення до пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області здійснити виплату щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. та з 01.01.2009 р. по 31.07.2010 р. включно, з урахуванням проведених виплат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до статті 1 Закону України №2195-ІV від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 цього ж Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога протягом 2007-2009 років виплачувалась не в повній мірі.

В судове засідання позивач не зявилась, однак надіслала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд розглядає справу без позивача.

Представник відповідача - управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, а тому суд розглядає справу без відповідача.

Крім того, управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області подало до суду заперечення на позовну заяву, в якому позов не визнали та зазначили, що в ньому йде мова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, а не підвищення до пенсії; пропущена позовна давність звернення до суду; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, відсутній механізм вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30% якої мають підвищуватися дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії. Вважає позов безпідставним і просить відмовити у його задоволенні.

Всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася 12 лютого 1940 року, тому є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що також підтверджується відміткою в її пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 р. № 2195-1V, набрав чинності з 01.01.2006 р.).

П.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік.

При цьому ст.111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» збільшення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

П.п.2 п.41 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, відповідно з довідкою №2952/03-40 від 12.07.2010 р., виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, з 01.01.2008 р. по 21.05.2008 р. позивач отримувала підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України п.41 розділу П Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007р., яким внесено зміни до ст. 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо виплати дітям війни надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за №530 „Деякі питання соціального захисту громадян встановлено, що дітям війни до пенсії підвищення проводиться у таких розмірах: з 22.05.2008 р. 48,10 грн.; з 01.07.2008 р. 48,20 грн.; з 01.10.2008 р. 49,80 грн.; з 01.01.2009 р. 49,80 грн.

Таким чином, відповідно з довідкою №2952/03-40 від 12.07.2010 р., виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, з 22.05.2008 р. по 31.07.2010 р. позивачка отримувала підвищення у відповідності з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за №530.

Згідно припису ч.1 ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Враховуючи встановлені обставини, рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. та від 22.05.2008 р. зворотної дії в часі не мають, а тому на період з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 р. не поширюються. Рішень щодо аналогічних норм Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» Конституційним Судом України не приймалось.

За таких обставин, суд вважає, що до ухвалення рішення Конституційного Суду України субєкт владних повноважень діяв правомірно, а тому позовні вимоги щодо стягнення в користь позивача підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період: з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 р. є безпідставними і в його задоволенні слід відмовити.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що розмір підвищення пенсій має обраховуватися у відсотковому відношенні до мінімального розміру пенсії за віком.

Зі статті 6 Закону України «Про соціальний і правовий захист дітей війни» вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно правового акту, який би визначав цей розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком позивачеві в період з 22.05.2008 р. по 31.07.2010 р., застосуванню підлягає ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України Деякі питання соціального захисту громадян від 28.05.2008 р. за №530, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, Кабінет Міністрів України, встановлюючи розміри підвищення пенсії дітям війни, не мав права допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом.

Так при розгляді справи «Кечко проти України» (заява №63134/00), суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання ОСОБА_1 є Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі, Львівської області, всупереч Рішень Конституційного Суду України, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», позивачу підвищення до пенсії в періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.07.2010 року, виплачувалося не в повному розмірі, тому слідзобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Самборі, Львівської області здійснити виплатиту ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 (тридцяти) відсотків мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.07.2010 року включно, з урахуванням проведених виплат, а позов в цій частині задовольнити.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладене в його письмовому запереченні, що позов не підлягає задоволенню у звязку із пропуском позовної давності звернення до суду, оскільки, на переконання суду, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», термін позовної давності на дані правовідносини не поширюється.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 15, 60, 209, 210, 212 - 215 ЦПК України, ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування", ст.ст. 1, 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч.1 ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, ст.ст. 8, 22, 152 Конституції України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області здійснити виплатиту ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 (тридцяти) відсотків мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.07.2010 року включно, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом

Суддя І.А.Пташинський