Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-306/2010 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Категорія - цивільна Доповідач - Лакіза Г.П.
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2010 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого: Лакізи Г.П.

суддів: Шевченка В.М., Бобрової І.О.

при секретарі: Марченко О.О.

за участю : представника відповідача -адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, -

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2009 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача і ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального і процесуального права.

При ухваленні рішення суд всупереч вимогам ст. 2 ЦПК України керувався Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", яка на момент подачі позовної заяви 09.09.2009 року ще не мала юридичної сили. Суд не взяв до уваги, що позивач просив лише визнати дійсним правочин в межах вимог закону про нотаріальне посвідчення, що дало б право на продовження і закінчення процедури відчуження майна - державну реєстрацію договору купівлі - продажу нерухомого майна - садиби, розташованої в с Горобіївка по вул. О.Кошового, 1, оскільки зі своєї сторони позивачка виконала всі умови договору, а з іншої сторони - відповідач відмовляється від виконання обов'язку дотримуватися вимог діючого законодавства - нотаріально посвідчити правочин.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, суд першої інстанції виходив з того, що сторони під час усної домовленості щодо купівлі - продажу з надвірними будівлями не знайшли погодженості відносно ціни, порядку виплати коштів, і суд не взяв до уваги посилання сторони позивача на ст. 220 ЦК України, так як ця норма не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК пов'язаний з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними, а тому такі правочини не створюють прав та обов'язків для сторін.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати дійсним договір, якщо сторони домовились щодо усіх істотних його умов, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд першої інстанції встановив, що у жовтні 2006 році між сторонами в усній формі була укладена угода, згідно з якою ОСОБА_4 повинна була продати належний їй на праві власності будинок № 1 по вул. О.Кошового в с. Горобіївка Срібнянського району Чернігівської області, а ОСОБА_3 - придбати вказаний, будинок.

Місцевий суд дійшов висновку про те, що на момент укладення між сторонами усної домовленості про купівлю-продаж житлового будинку сторони не досягай всіх істотних умов договору, а саме щодо ціни та порядку розрахунку.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Договір між сторонами у даній справі був укладений без додержання письмової форми, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.640 Цивільного кодексу України, договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Зважаючи на наведене, положення ч.2 ст. 220 ЦК України не можуть бути застосовані до договорів, які потребують і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації. Аналогічна позиція висловлена у пункті 13 постанови Пленуму -Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, згідно з яким суд, вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, повинен враховувати, що норма частини 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 і 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому до здійснення державної реєстрації таки правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, підставою для відмови в задоволенні позову є норми матеріального закону, зокрема, ч.2 ст.220, ст.657, ч.З ст.640 Цивільного кодексу України, а роз'яснення, викладене в постанові Пленуму Верховного Суду України використано судом першої інстанції на підтвердження правильного розуміння та застосування названих норм матеріального закону.

Судом першої інстанції в достатньому обсягу з'ясовані істотні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення заявлених вимог, дослідженим доказам дана належна оцінка, і норми матеріального та процесуального закону застосовані правильно.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не містить доводів, які б давали підстави для скасування рішення, в зв'язку з чим вона підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України у касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: