Справа №22-ц-3089/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Таран С.А., Криворотенка В.І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 травня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Сведбанк» про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 травня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 26 284, 67 дол. США. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 10 474 грн. 85 коп.

В рахунок погашення вищевказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122, належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності , виданого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області 22 березня 2001 рок, зареєстрованого Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації 22 березня 2001 року № 20199608, згідно іпотечного договору № 014/0907/98 629 Z-1 від 14 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області, шляхом проведення публічних торгів у у порядку виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення районного суду Сумської області від 25 травня 2010 року, визнати недійсним кредитний договір від 14 вересня 2007 та зобовязати ПАТ «Сведбанк» прийняти у ОСОБА_2 суму залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Судом першої інстанції встановлено, що14 вересня 2007 року між ОСОБА_2В і АКБ «ТАС- Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» , було укладено кредитний договір № 014/0907/98 629 про надання кредиту на споживчі цілі в розмірі 30 000 дол. США з терміном погашення 13 квітня 2016 року та зі сплатою 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Для забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, з боку відповідача надано в іпотеку майно, а саме будинок № 122 по вулиці Фрунзе у смт. Жовтневе, Білопільського району, Сумської області. Передання відповідачами позивачу в іпотеку зазначеного майна підтверджується іпотечним договором № 014/0907/98 629 Z 1 від 14 вересня 2007 року. Договірна вартість іпотечного майна становить 301225, 00 грн.

ОСОБА_2 має заборгованість перед банком в розмірі 26 284, 67 дол. США, з яких: 24 531, 15 дол. США заборгованість за кредитом, 1 753, 52 дол. США заборгованість по відсоткам, а також 8 654 грн. 85 коп. пені за несплату кредиту та відсотків.

01 жовтня 2009 року ПАТ «Сведбанк» надіслав ОСОБА_2 повідомлення з вимогою усунути порушення виконання зобовязань по кредитному договору, однак ОСОБА_2 вимоги банку не виконала.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, визначено, що в разі, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк надаючи валютний кредит повинен мати індивідуальну ліцензію на надання й одержання резидентами кредитів в іноземній валюті і що саме вищезазначений дозвіл у банку відсутній є безпідставними.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено термін банківський кредит це будь яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь - яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Грішми можуть бути як національна так і іноземна валюта.

Ствердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що їй не була надана інформація в повному обсязі щодо надання кредиту, про визначення валютного курсу, строків і комісій повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним є необґрунтованими. Вищезазначена інформація є в кредитному договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що курс валюти істотно змінився і фінансовий стан позичальника змінився не спростовують висновків суду, так як ОСОБА_2 знала про можливу нестабільність національної валюти гривні по відношенню до долару США і діяла на власний ризик.

Укладаючи кредитний договір позичальник не знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин. Сторони погодились, що з укладенням цього договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Вищезазначений кредитний договір відповідає вимогам діючого законодавства. Після досягнення згоди по всім істотним його умовам він був підписаний сторонами в справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Проте з резолютивної частини рішення підлягає виключенню вказівка про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 26 284, 67 доларів США, оскільки у даному випадку вимоги стягувача можуть бути задоволені за рахунок майна переданого в іпотеку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 травня 2010 року в даній справі змінити. Виключити в резолютивній частині вказівку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 26 284, 67 доларів США та визначити вказану суму як розмір заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: