Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гуняк О.Я.

з участю адвоката ОСОБА_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, визнання недійсними правовстановлюючих документів, поновлення прав -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 21 грудня 2004 року між ним та відповідачем, скасування виданого їй на квартиру №6 у будинку №9 на вулиці Крип»якевича у м.Городку свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації ОСОБА_4 на спірну квартиру, поновлення за ним права власності та повернення йому квартири. Просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2009 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 21 грудня 2004 року між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу. Повернуто позивачу на праві приватної власності спірну квартиру та скасовано право власності ОСОБА_4 на цю квартиру. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_4, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вказує, що право власності на спірну квартиру зареєструвала у 2005 році. Зазначає, що вона виконувала умови договору довічного утримання, забезпечувала позивача харчуванням і ліками до того часу, поки він не почав чинити їй перешкоди в цьому. Надання квитанцій про оплату комунальних послуг не свідчить, що таку оплату проводив позивач. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки суд першої інстанції в частині задоволення вимоги про розірвання договору довічного утримання, укладеного 21 грудня 2004 року між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу; повернення позивачу на праві приватної власності спірної квартири та скасування права власності ОСОБА_4 на цю квартиру зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті цих позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 21 грудня 2004 року між сторонами укладено договір довічного утримання, який посвідчено нотаріально (а.с.6). За умовами цього договору позивач передав відповідачу у власність належну йому квартиру №6 у будинку № 9 на вулиці Крип»якевича у м.Городку. Відповідач зобов»язалася довічно утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення договором визначена в розмірі 50 грн. на місяць. За згодою сторін відчужувач квартири забезпечується житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі. На підставі вказаного договору за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру (а.с.7). Позивач проживає у спірній квартирі, де він зареєстрований (а.с.12,14).

Договір між сторонами укладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально згідно вимог ст. 745 ЦК України. Після укладення договору проведено його державну реєстрацію відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України. За умовами цього договору відчуженню підлягало нерухоме майно. До набувача перейшло право власності на спірну квартиру з моменту державної реєстрації договору (ч.4 ст. 334 ЦК України).

Частина 1 ст. 749 ЦК України приписує визначати в договорі довічного утримання всі види матеріального забезпечення і догляду, якими набувач має забезпечувати відчужувача. Сторони на свій розсуд вирішили питання про умови укладеного між ними договору.

Змістом обов»язків набувача є забезпечення відчужувача в натурі харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Відчужувач забезпечується житлом шляхом збереження права пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі. Закон не вимагає відповідності між оцінкою нерухомого майна і оцінкою всіх видів матеріального забезпечення. Матеріальне забезпечення буде тривати необмежений час, оскільки набувач взяла на себе зобов»язання утримувати відчужувача довічно. Умови про види забезпечення і догляду є істотними для такого виду договорів в силу ч.1 ст. 749 ЦК України.

Умовами договору довічного утримання, укладеного між сторонами, передбачено надання відповідачем позивачу харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги та житла. Житло позивачу надано у відчуженому житловому приміщенні він один займає всю квартиру. Доказом про невиконання умов договору в цій частині не можуть бути прийняті квитанції про оплату за комунальні послуги і житло, оскільки умовами договору довічного утримання проведення таких оплат відповідачем не передбачено. У зв»язку з тим, що набувач стала власником квартири, вона взяла на себе всі обтяження та ризики, пов»язані з цим майном. Тобто, сплату податків і платежів з майна; несе ризик його загибелі чи пошкодження. Позивач проживає у спірній квартирі і міг проводити оплату за спожиті ним особисто послуги, що не можна віднести до платежів, пов»язаних із власністю.

Відповідачем надано письмові докази (довідка про закупівлю та надання позивачу продуктів харчування, чеки про придбання ліків, а.с. 73-76,123) на підтвердження виконання нею умов договору довічного утримання, укладеного між сторонами, до виникнення спору. Ці докази судом не взяті до уваги, хоч вони не спростовані іншими. Мотивуючи задоволення вимог позивача, суд першої інстанції вибірково взяв до уваги пояснення свідків, які не підтверджені іншими об»єктивними доказами по справі, та не прийняв пояснення інших свідків.

Види та сума харчування договором не передбачені. Окремі форми догляду договором між сторонами не передбачені. Такі залежать від стану здоров»я відчужувача. Відповідач надала докази про забезпечення його ліками. Набувач зобов»язана надавати відчужувачу допомогу, що передбачена договором та без якої він не може здійснювати певні дії. Доказів про те, що позивач потребував допомоги конкретного виду і така йому не надана немає.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 755 ЦК України не виключено пред»явлення позову про розірвання договору довічного утримання відчужувачем на підставі ст.ст. 651,652 ЦК України. Додатково до встановлених вказаними нормами підстав договір довічного утримання підлягає розірванню на вимогу відчужувача, якщо він надасть достатні докази невиконання чи неналежного виконання набувачем своїх обов»язків. Тобто, лише за наявності суттєвого порушення взятих на себе набувачем обов»язків договір може бути розірвано.

Відповідно до ч.2 ст. 749 ЦК України у разі виникнення у відчужувача потреби у видах забезпечення та догляду, які не передбачені договором, він має право вимагати надання таких видів опікування, тобто вимагати зміни договору. Доказів про наявність такої потреби, надходження такої вимоги від позивача і відмову у її виконанні відповідачем, якщо виникла необхідність у додатковому забезпеченні, суду не надано.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що договір довічного утримання був укладений позивачем в час погіршення його відносин з сином та дружиною. Перед зверненням з позовом до суду про розірвання договору з відповідачем позивач налагодив відносини з сином (а.с.1). Це дає підстави вважати про надуманий, а не дійсний мотив звернення ОСОБА_5 з позовом про розірвання договору довічного утримання з усіма наслідками.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що цивільне право позивача порушене відповідачем у зв»язку з виконанням умов договору довічного утримання.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що вимоги ОСОБА_5 в частині розірвання договору довічного утримання, укладеного 21 грудня 2004 року між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу; повернення позивачу на праві приватної власності спірної квартири та скасування права власності ОСОБА_4 на цю квартиру до задоволення не підлягають. Суд першої інстанції при вирішенні цих вимог зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті позову не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з такими висновками суду в зазначеній частині погодитися не можна.

В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, з висновками суду першої інстанції в цій частині, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, слід погодитися, оскільки при вирішенні цих вимог суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи. Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають наявним в матеріалах справі доказам; оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2009 року в частині розірвання договору довічного утримання, укладеного 21 грудня 2004 року між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу; повернення позивачу на праві приватної власності спірної квартири та скасування права власності ОСОБА_4 на цю квартиру скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: