Апеляційний суд Кіровоградської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ '

14 липня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного

суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Авраменко Т.М.,

суддів - Суровицької Л.В., Пономаренко В.Г.,

при секретарі -Ткач І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області на постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області про зобовязання здійснення перерахунку та виплату щомісячної державної допомоги відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни, -.

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області про зобовязання здійснення перерахунку та виплату пенсії відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за 2006-2008 роки.

Зазначав, що він має статус дитини війни та відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що таке підвищення до пенсії йому не виплачувалось і такі дії відповідача є протиправними, просив зобовязати відповідача нарахувати та забезпечити виплату йому за 2006-2008 роки щомісячної соціальну допомоги в сумі 4471.20 грн.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2010 року позов задоволено частково. Суд дійшов висновку, що порушене право підлягає захисту, визнав бездіяльність відповідача протиправною та зобовязав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить4 постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд при розгляді справи не врахував, що підвищення до пенсії дітям війни є соціальною надбавкою, яка виплачується за рахунок коштів Державного бюджету, а не коштів Пенсійного фонду. Державним бюджетом кошти на виплату соціальної надбавки дітям війни не передбачено, проведення такого перерахунку законодавчо не врегульовано і правові підстави для проведення такого перерахунку відсутні. Також просив застосувати строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з підвищенням її на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Висновки суду відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Так, судом установлено, що позивач є громадянином України, якому до 02 вересня 1945 року було менше 18 років, тобто, відповідно до ч.І ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни він на має статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Отже, відповідно до положень вказаного Закону пенсія позивача повинна виплачуватися із збільшенням її на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що розмір підвищення до пенсії не може бути визначений, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченого ч. 1 ст.. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Проте з такими доводами погодитися не можна, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.І ст. 2 Закону України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966-14 прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначення розміру підвищення відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ч. 1 ст.. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п.п. 7 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

Такими чином, суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з підвищенням її на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а бездіяльність відповідача щодо не нарахування вказаного підвищення є протиправною.

Крім того, враховуючи положення ч.2 ст. 152 Конституції України та рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008

року № 10-рп/2008, суд правильно визначив періоди, за які необхідно проводити перерахунок.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови в позові з підстав відсутності бюджетних асигнувань на виплату соціальної надбавки дітям війни не можуть бути прийняті до уваги, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлене у залежність від бюджетних асигнувань.

Право на отримання державної соціальної допомоги позивач має, а визначення джерел, з яких будуть здійснюватися такі виплати віднесено до компетенції органів законодавчої та виконавчої влади. Відсутність такого визначення не є перешкодою для захисту порушеного права позивача.

Не можуть бути прийняти до уваги й доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки такі вимоги ним при розгляді справи не заявлялися і в запереченнях на позов відповідач не наполягав на відмові в задоволені позову з підстав пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.І ст. 100 КАС України (а.с.12).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не свідчать про неправильність судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.хт.ЗОЗ, 304, п.1 ч.І ст. 307, ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія

суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області відхилити.

Постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

головуючий

судді