Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-2823/2010 р.
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2010 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Войтенко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ „Банк „Фінанси та кредит в особі філії „Запорізьке РУ АТ „Банк „Фінанси та кредит до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, -
08.06.2007року між ТОВ Банк «Фінанси та кредит» в особі заступника начальника відділення №9 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9-3060-067АП, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 7318,00 доларів США з оплатою процентів по процентними ставками, встановленими п.4.1 Договору (п.2.1 Договору).
Однак Позичальник та Поручитель не виконали своїх зобовязань перед Банком.
Позичальник зобовязань не виконав, станом на 01.03.2010 року заборгованість Відповідача перед Банком згідно з розрахунком становить: 5687,03 доларів США - борг за кредитом; 5654,63 грн. пеня за прострочку кредиту.
У звязку з чим позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, у звязку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Представник позивача, який має належні повноваження не заперечує проти вирішення справи у порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Судом встановлено, що 08.06.2007року між ТОВ Банк «Фінанси та кредит» в особі заступника начальника відділення №9 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9-3060-067АП, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 7318,00 доларів США з оплатою процентів по процентними ставками, встановленими п.4.1 Договору (п.2.1 Договору).
Однак Позичальник та Поручитель не виконали своїх зобовязань перед Банком.
Позичальник зобовязань не виконав, станом на 01.03.2010 року заборгованість Відповідача перед Банком згідно з розрахунком становить: 5687,03 доларів США - борг за кредитом; 5654,63 грн. пеня за прострочку кредиту.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст.572 ЦК України, «в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)». Зазначені положення Цивільного кодексу кореспондуються з приписами ст.1 Закону України «Про заставу», відповідно до якої, «застава це забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами».
Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що «за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовільнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави». Зазначені вимоги статті Закону відповідають положенням ст.589 ЦК України, якою встановлено, що «у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави».
Зокрема, п.8 Договору застави передбачено, що «в разі неналежного виконання (невчасне повернення суми кредиту, процентів, пені, сплати штрафних санкцій) Заставодавцем умов Кредитних договорів, Заставодержатель має право на звернення стягнення на заставлене майно. Право звернення стягнення на предмет застави Заставодержатель набуває також, якщо Заставодержатель, відповідно до пп.3.5 Кредитного договору заявить Заставодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку зазначеного у п.3.2 Кредитного договору, а також Заставодавець не виконає зазначене зобовязання».
Згідно ст.589 ЦК України «у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором».
Відповідно до ст.590 ЦК України «Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом».
За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими, у звязку із чим, підлягають задоволенню.
Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача витрати понесені позивачем по сплаті судових витрат.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 526, 625,530, 572, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву АТ „Банк „Фінанси та кредит в особі філії „Запорізьке РУ АТ „Банк „Фінанси та кредит до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І.А.Крамаренко