ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-198/10
провадження № б/н 96
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2010 р.Дарницький районний суд м.Києва в складі :

Головуючого - судді Щасної Т.В.

При секретарі - Потапенко Т.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до агропромислового виробничого підприємства «Агротранссервіс» , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Зазначила, що в травні 2007 року автомобіль марки КАМАЗ-54112 , що належить АВП «Агротранссервис», під керуванням працівника АВП водія ОСОБА_3, зіткнувся з належним їй легковим автомобілем марки BA3-21093. В результаті зазначеної дорожньо- транспортної пригоди їй була завдана шкода, завдана ушкодженням її здоров'я, матеріальна шкода, завдана її майну та моральна шкода. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обгрунтувала тим, що їй була завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якого є відповідач. Вина відповідача в скоєнні ДТП підтверджена постановою суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що на момент ДТП володільцем автомобіля КАМАЗ на підставі договору оренди являвся його водій ОСОБА_3, тому саме він повинен нести відповідальність за завдану позивачу шкоду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

15 травня 2007 року приблизно об 13-ї годині на 1-му кілометрі автошляху Остер- Крехаїв, на мосту через р. Остерка, ОСОБА_3, керуючий автомобілем марки КАМАЗ- 54112 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом державний номерний знак НОМЕР_2 що належить АВП "Агротранссервис", не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечну дистанцію та інтервал, в результаті чого керований ним автомобіль зіткнувся з легковим автомобілем марки BA3-21093 державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням його власника - ОСОБА_2, «що рухався попереду в попутному з ним напрямку. В результаті ДТП автомобілі були механічно пошкоджені, крім того, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

За висновком відділу ДАІ вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини працівника АВП водія ОСОБА_3, який порушив п.п.12.1., 13.1. Правил дорожнього руху України.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 червня 2007 року ОСОБА_3 щодо вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний винним в скоєні адміністративного правопорушення та притягнутим до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України.

В результаті ДТП ОСОБА_2 була завдана шкода ушкодженням її здоров'я, матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до ч. З ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Обставини скоєння ДТП були встановлені залученою до матеріалів справи постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 червня 2007 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_3 було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення та притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Крім того, відповідач також не заперечує фактичні обставини скоєння ДТП.

З огляду на наведене вищезазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Встановлюючи сторону, яка повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове права, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 4 постанови від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадян, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

В ході розгляду справи відповідач надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що АВП «Агротранссервіс» не може бути визнано володільцем автомобіля КАМАЗ, оскільки ним фактично являється водій цього автомобіля - ОСОБА_3. На підтвердження зазначеного відповідач послався на укладений 05.05.2003 року між підприємством та ОСОБА_3 договір оренди № 34 автомобіля КАМАЗ 54112, державний номерний знак НОМЕР_1, акт приймання-передачі основних засобів від 05.05.2003 року, довіреність від 05.05.2003 року, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, список працівників АВП, з яких, на думку відповідача, вбачається, що ОСОБА_3 не знаходився в трудових відносинах з підприємством.

Оцінюючи надані сторонами докази стосовно встановлення особи володільца джерела підвищеної небезпеки, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем тих обставин, що він не є володільцем автомобіля КАМАЗ.

З постанови по справі про адміністративне порушення вбачається, що власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля КАМАЗ 54112, державний номерний знак НОМЕР_1 , є відповідач - АВП «Агротранссервіс», якому автомобіль належить на праві приватної власності..

Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 ( в редакції, яка діяла в момент укладання договору оренди) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або тимчасовий реєстраційний талон.

Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388 були затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила).

Згідно п.1 Правил ними встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - транспортні засоби) та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до п.2 Правил вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Згідно до п. 15 Правил (внесених до Правил постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2000 року № 1276) на зареєстровані транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, причіп і напівпричіп.

Якщо власник транспортного засобу передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження ним іншій фізичній або юридичній особі, їм видається підрозділами ДАІ тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження. При цьому у графі

«особливі відмітки» тимчасового реєстраційного талона робиться запис «Дійсний до________

за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) серія

_ № ________». Один екземпляр копії документа, який підтверджує право користування і

(або) розпорядження транспортним засобом, залишається у підрозділі ДАІ.

Таким чином, для передачі автомобіля в оренду ОСОБА_3 відповідач повинен був у встановленому порядку попередньо отримати тимчасовий реєстраційний талон^на ім'я останнього.

Докази отримання такого талону відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих і перехідних положень до ЦК (в редакції 2004 р.) до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання. Згідно до п. 1 Прикінцевих і перехідних положень цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року.

Із змісту наданого відповідачем договору оренди № 34 автомобіля КАМАЗ 54112, державний номерний знак НОМЕР_1 вбачається, що даний договір був складений та підписаний відповідачем та ОСОБА_3 05.05.2003 року. Таким чином, до правовідносин між сторонами цього договору повинні застосуватися приписи норм ЦК в редакції 1963 року з урахуванням особливостей, передбачених п. 9 Прикінцевих і перехідних положень до ЦК (в редакції 2004 p.).

Відповідно до ст. 256 ЦК (в редакції 1963 р.) за договором майнового найму наймодавець зобов'язується передати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Відповідно до ст. 153 ЦК (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

З вищезазначених приписів Правил дорожнього руху та Правил державної реєстрації та обліку автомобілів вбачається, що передача автомобіля в оренду не могла відбутися без отримання тимчасового реєстраційного талону на автомобіль, який підтверджував право користування автомобілем. Таким чином, умова отримання такого талону в силу закону була суттєвою та необхідною для договору оренди автомобіля. Оскільки відповідач та ОСОБА_3 в підписаному ними договорі не досягли згоди щодо отримання тимчасового реєстраційного талону, що також підтверджується як змістом договору так і тим, що в подальшому цей талон так і не був отриманим, зазначений договір оренди № 34 автомобіля КАМАЗ 54112, державний номерний знак НОМЕР_1, слід вважати неукладеним.

Крім того, прокуратурою Козелецького району Чернігівської області була проведена перевірка в порядку ст. 97 КПК щодо службового підроблення договору № 34 оренди автомобіля, за результатами якою 03.04.2009 року була прийнята постанова про відмову в порушені кримінальної справи Зазначеною постановою було встановлено, що ОСОБА_3 фактично не орендував автомобіль, а використовував його в комерційних цілях АВП «Агротранссервіс», тобто фактично перебував у трудових відносинах з вказаним підприємством.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що згідно п. 15 Правил отримання тимчасового реєстраційного талона не є обов'язковим з огляду на наступне. Відповідач посилається на приписи Правил в останній редакції, згідно Постанови КМУ від 23.12.2009 року за № 1371, якою було затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів Проте при розгляді справи слід керуватися приписами Правил, затверджених Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388 із змінами, внесеними згідно з Постановами KM N 637 ( 637-99-n ) від 19.04.99 N 1276 ( 1276-2000-п ) від 18.08.2000 N 484 ( 484-2001-п) від 07.05.2001 N 478 ( 478-2004-п ) від 14.04.2004 N 571 ( 571 -2004-п ) від 29.04.2004

N 1427 ( 1427-2006-н ) від 18.10.2006, які діяли на момент скоєння ДТП.

Згідно Постанови КМУ від 18.08.2000 р № 1276 п. 15 Правил було доповнено новим абзацем, відповідно до приписів якого отримання тимчасового реєстраційного талона, яким підтверджувалося право користування і (або) розпорядження транспортним засобом особою, яка не являється власником автомобіля, було обов'язковим,.

З огляду на наведене суд вважає встановленим, що власником і володільцем транспортного засобу за участю якого було скоєне зазначене ДТП є саме відповідач.

Згідно до ч.І ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдано одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, оскільки постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 червня 2007 року по справі про адміністративне правопорушення водія ОСОБА_3, який управляв автомобілем на підставі трудових відносин, було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення відповідальність за завдану позивачу шкоду повинен нести відповідач.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що в результаті ДТП ОСОБА_2 була причинена шкода, завдана ушкодженням її здоров'я, матеріальна та моральна шкода.

На місце ДТП була викликана карета швидкої допомоги, лікарем якої у ОСОБА_2 були встановлені забій потиличної ділянки голови, високий тиск - 230/120. Для лікування наслідків ДТП позивач була вимушена звернутися до невропатолога і пройти амбулаторне лікування в Центральній районній поліклініці Дарницького районну м. Києва з 16 по 28 травня 2007 року з приводу струсу головного мозку та забою потиличної ділянки голови.

Дані обставини підтверджуються наданими позивачем довідками лікарських закладів.

Вирішуючи питання щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я позивачки , суд вважає, що в задоволені цієї частини позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

В ході розгляду справи з боку позивача не було надано будь-яких доказів сплати зазначених витрат, а тому суд відмовляє в задоволенні вимог щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням її здоров'я .

Суд встановив, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 легковий автомобіль ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_3. Автомобіль отримав наступні механічні пошкодження: деформовані задні праве та ліве крила, задня частина автомобіля, задній бампер, розбиті задні ліхтарі із показниками повороту, пошкоджено сидіння водія, зім'ята верхня частина кузову, а також інші скриті пошкодження, які не були видимими при поверховому огляді.

За висновком автотоварознавчого дослідження № 64 від 23 липня 2007 року проведеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який має право здійснювати оцінку машин, обладнання та окремих видів транспортних засобів згідно сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 4228/05 від 04 жовтня 2005 року, сума матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням в результаті ДТП належного їй автомобіля ВАЗ 21093 складає 9 тисяч 892 грн. 35 коп.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК суд вважає, що завдана позивачу в результаті ДТП матеріальна шкода полягає в компенсації витрат на ремонт автомобіля в заявленій позивачем сумі в розмірі 9 тисяч 892 грн. 35 коп.

Суд також вважає, що за наведеними обставинами ОСОБА_2 заподіяна також моральна шкода.

Судом встановлено, що внаслідок отримання струсу головного мозку та забою потиличної ділянки голови позивач відчувала головні болі з 15 по 28 травня 2007 року, що підтверджується довідкою Центральної районної поліклініки Дарницького районну м. Києва, де вона проходила амбулаторне лікування.

Крім того, внаслідок ДТП ОСОБА_2 втратила душевний спокій, вимушена була багато часу витрачати на оформлення відповідних документів для звернення до суду, проведення досліджень, тощо. Її переживання посилились відмовою відповідача сплати відповідні кошти за завдану їй шкоду. Крім того, на час ремонту автомобіля вона була вимушена була відмовитися від постійного спілкування з рідними їй людьми, які мешкають окремо, що частково порушило її нормальні життєві відносини

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК морально шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, за встановленими судом обставинами завдана ОСОБА_2 моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем.

Завдану їй моральну шкоду позивач оцінила в 5 000 грн.

Проте суд, керуючись ч. З ст. 23 ЦК, виходячи з вимог розумності і справедливості, оцінивши надані у справу належні докази, враховуючи глибину заподіяних ОСОБА_2 фізичних та душевних страждань, характер немайнових втрат, ступінь вимушених змін у її життєвих стосунках, прийшов до висновку, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК до судових витрат, понесених позивачем, слід віднести витрати на сплату державного мита в сумі _123 гривні, на інформаційне-технічне забезпечення в сумі 30 грн., пов'язані із залученням спеціаліста в сумі 700 грн, проведенням судової експертизи в сумі 1518 грн.

Згідно до ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590 « Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» був встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, якщо компенсація сплачується іншою стороною, в сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Суд не приймає до уваги в повному обсязі надану представником позивача адвокатом Девятка О.Г. розрахунок витрат часу і компенсації витрат на правову допомогу, вважає, що він не в повній мірі відповідає дійсності та вимогам Постанови КМУ від 27 квітня 2006 року № 590 і не спів розмірні з розміром заявлених позовних вимог і вважає за можливе задовольнити вимоги в цій частині частково, і вважає за доцільне вважати обгрунтованими витрати за правову допомогу в розмірі 3000 гривень.

Позивачем було заявлені вимоги на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, - 1000 грн., матеріальної шкоди 10592 грн. 35 коп. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., всього на суму 16592 грн. 35 коп..

Заявлені вимоги судом задоволені частково: матеріальна шкода в сумі 9 892 грн. 35 коп. моральна шкода в сумі 2000грн., всього - 11892 грн. 35 коп.., що становить 71,6% від заявлених вимог.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК сплачені позивачем судові витрати повинні бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і становлять: витрати на сплату державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 109 , 54 копійки , на правову допомогу в сумі 2148 грн., витрати, пов'язані із залученням спеціаліста в сумі 501,20 грн, проведенням судової експертизи в сумі 1086, 88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 220, 236, 1166, 1167, 1192 ЦК України, п.п.1, 4 Прикінцевих і перехідних положень до ЦК (в редакції 2004 р.), ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Агропромислового виробничого підприємство "Агротранссервіс" (17000, Чернігівська область, Козелецький район, смт Козелець, вул. Комсомольська, 32 кв. 4, ідентифікаційний код 14253414) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний

номер НОМЕР_5) завдану матеріальну шкоду в сумі 9 тисяч 892 грн. 35 коп., на відшкодування моральної шкоди 2 тисяч грн., всього - 11 тисяч 892 грн. 35 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Агропромислового виробничого підприємства "Агротранссервіс" (17000, Чернігівська область, Козелецький район, смт Козелець, вул. Комсомольська, 32 кв. 4, ідентифікаційний код 14253414) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) витрати на сплату державного мита в сумі 109 грн., 54 копійки , на правову допомогу в сумі 2148 грн., витрати, пов'язані із залученням спеціаліста в сумі 501,20 грн, витрати на проведення судової експертизи в сумі 1086, 88 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі заяви про апеляційне оскарженн я протягом 10 діб і в подальшому апеляційної скарги протягом 20 діб з дня подачі заяви про апеляційне оскарження через районний суд.

Суддя: