Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2 - 1313/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Таранкової І. М.

при секретарі Терещенковій О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську справу за позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1 м. Комсомольська до ОСОБА_2, ОСОБА_3, СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

КЖЕП № 1 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області про визнання їх та неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 1998р.н., ОСОБА_5, 2000 р.н, такими, що втратили право користування кімнатою № 537 в будинку № 23 по вул. Строни в м. Комсомольську Полтавської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що з жовтня 2006 року відповідачі понад 6 місяців не проживають в зазначеній кімнаті без поважних причин, їх особисті речі в кімнаті відсутні. В зазначеній кімнаті на підставі договору оренди № 11 від 19.10.2006р. проживає ОСОБА_6 зі своєю сімєю.

Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги. В своїй останній позовній заяві від 28.05.2010 року просили відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3М та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, 1998р.н., ОСОБА_5, 2000 р.н визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням

Свої позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно двох малолітніх дітей за рішенням Комсомольського міського суду від 04.12.2009 року. Діти передані до ОСОБА_7 інтернату 26.03.2010 року. Відповідачі станом на 27.05.2010 року в спірну кімнату не повернулися, а обрали проживання за іншими адресами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на зазначені обставини.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали повністю, посилаючись на те, що не проживали в спірному жилому приміщенні понад 6 місяців з поважних причин, оскільки кімната не відповідала санітарно гігієнічним вимогам та була не придатна для проживання з дітьми. Відповідач ОСОБА_3 не міг користуватися спірним житлом за станом здоров»я, в зв»язку з травмою, отриманою 21.12.2005 року, та інвалідністю.

Представник відповідача - СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області в судове засідання не зявився. Надіслали заяву, в якій просять розглянути справу у відсутність їх представника.

Представник третьої особи органу опіки і піклування в судове засідання не з»явився. Про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Надіслали заяву, в якій просили справу розглянути у відсутність їх представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно ордера № 28 від 21.06.2001 року ОСОБА_2 на склад сім»ї з 3- х осіб включаючи , двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, отримала кімнату № 537 в гуртожитку № 2 по вул. Строни, 23 в м. Комсомольську (а.с.5).

Згідно довідки з місця проживання наймач ОСОБА_2, зареєстрована в цій кімнаті разом з батьком ОСОБА_3 та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с. 4).

Згідно довідки КЖЕП № 1 м. Комсомольська житловий будинок № 23 по вулиці Строна в м. Комсомольську за рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 165 від 31.08.1998р. «Про прийняття в комунальну власність Комсомольської міської ради майна ВАТ «Полтавський ГЗК» переданий на баланс КЖЕП № 1 (а.с.6).

Згідно рішення виконкому Комсомольської міської ради № 165 від 31.08.1998 року житловий будинок № 23 по вулиці Строна в м. Комсомольську був прийнятий у комунальну власність безкоштовно і переданий на баланс КЖЕП № 1 та було вирішено використовувати цей житловий будинок для тимчасового проживання сімей», які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення) (а.с. 13).

Вирішуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує, що з прийняттям будинку, де значаться зареєстрованими відповідачі, у комунальну власність міської ради, власником було прийняте рішення про його використання як житлового будинку для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення). Судом в даному випадку не може бути застосована норма ЖК України, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки відсутня правова процедура визначення статусу згаданого житла, підстава надання для заселення та порядок користування таким житлом, як вони передбачені ЗУ Про житловий фонд соціального призначення від 12.01.2006 року. В даному випадку не може бути застосована також норма ЖК України, яка регулює порядок користування гуртожитками, оскільки відповідно до положень ст.127 ЖК України гуртожитки надаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів а також інших громадян у період роботи або навчання, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, тобто згадене житло має цільове призначення гуртожитки призначаються для проживання робітників /п.2 Примірного положення про гуртожитки, затв.постановою РМ УРСР від 03.06.1986 року № 208/.

На час розгляду справи, житловий будинок, де зареєстровані відповідачі, перебуває у власності міської Ради, і використовується власником для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті по суті житло належить до житлового фонду, правовий статус якого не визначений діючим ЖК України.

Приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч.7 ст.11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією позивача про можливість застосування до спірних відносин положень ст.ст.71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач не надав суду на підтвердження своїх позовних вимог доказів, які з достовірністю підтверджували б відсутність відповідачів понад 6 місяців без поважних причин в спірному жилому приміщенні.

В актах від 11.05.2007р, від 18.09.2006р., від 14.11.2007р., не зазначено з якого часу вони не проживають та причини їх непроживання. ( а.с.7,8,9).

З показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засідання вбачається, що з 2006 року по даний час відповідачі в кімнаті не проживають і нею не користуються, але причини їх непроживання їм не відомі. На підставі договору оренди там проживає ОСОБА_6 зі своєю сімєю.

Суд вважає, що у судовому засіданні не знайшло підтвердження, що відповідачі не проживають в спірному жилому приміщенні без поважних причин понад 6 місяців, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

21.12.2005 року ОСОБА_3 отримав травму і йому була встановлена ІІІ група інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою МСЕК № 0117730 з 02.10.2006 року до 01.11.2007 року (а.с.48).

Згідно довідки МСЕК № 0115100 з 01.11.2007 року ОСОБА_3 була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково (а.с. 49).

Згідно висновку МСЕК ОСОБА_3 протипоказана важка фізична праця і довготривала хода (а.с.49).

З пояснень відповідачів в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_3 з поважних причин не міг проживати в умовах гуртожитку та підніматися на 5 поверх за станом здоров»я. Кімната була непридатна для проживання з дітьми, в зв»язку з невідповідністю санітарно гігієнічним вимогам, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Відповідачі вимушені були тимчасово орендувати інше жиле приміщення.

Спірне жиле приміщення було здано позивачем в оренду ОСОБА_6 з сім»єю згідно договору оренди від 19.10.2006 року №111.

Згідно рішення Комсомольського міського суду від 04.12.2009 року ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно двох малолітніх дітей. Діти передані до ОСОБА_7 інтернату 26.03.2010 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради № 708 від 22.12.2009 року дітям був встановлений статус «дітей позбавлених батьківського піклування».

Згідно ст.71 ч.3 п.3 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад 6 місяців у випадку поміщення дитини на виховання в дитячий заклад протягом усього часу перебування ними в цьому закладі, якщо в квартирі залишились проживати інші члени сім»ї. Якщо з квартири вибули діти і членів їх сім»ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дітей у дитячому закладі або до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги в частині визнання такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 1998р.н., ОСОБА_5, 2000 р.н, також не підлягають до задоволення, оскільки не ґрунтуються на законі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 76 ЖК України,

р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1 м. Комсомольська до ОСОБА_2, ОСОБА_3, СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_11

З оригіналом вірно:

Суддя І.М. Таранкова