справа № 2-94/10
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

1 березня 2010 року. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого-судді Бендик О.Г.

при секретарі Ричок Л.П., Жеребець I.A.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

прокурора, який здійснює представництво інтересів позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального окруру ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування квартири

встановив:

у лютому 2010 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_5 про визнання недійсним договор дарування квартири від 23 вересня 2003 року.

Постановлене у справі рішення Броварського міськрайонного суду від 15 травня 2008 року про відмову в задоволенні позову та ухвала апеляційного суду Київської області від 4 вересня 2009 року про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення рішення суду без змін ухвалою Верховного Суду України від 17 березня 2009року скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції у звязку з тим, зокрема, що даний позов ОСОБА_1) М.В. був предявлений з трьох окремих підстав. ОСОБА_1 просила визнати договір дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що його вчинено під впливом помилки, з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, тобто договір є удаваним, а також у звязку з тим, що на момент укладання договору дарування вона була психічно хворою, тому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначені підстави фактично є взаємовиключними, проте суд підстави позову не уточнив та не розяснив позивачці право заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи у випадку визнання договору дарування недійсним з підстави, що на момент укладання договору вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними і не попередив її про наслідки невчинення цієї процесуальної дії.

При повторному розгляді справи позивачка ОСОБА_1, представництво інтересів якої здійснює прокурор, 5.11.2009 року та 23.12.2009 року подала уточнення до позовної заяви, в яких послалась на те, що 3 вересня 2003 року між нею

та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір дарування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1,

Відповідач являється її сином, який перед укладанням договору обіцяв їй вказаний договір вони укладуть на умовах, що він буде за нею доглядати, а вона буде проживати у вказаній квартирі до смерті.

Юридичної освіти вона не має, має похилий вік, поганий стан здоровя (уже (протягом 8 років має органічний афективний розлад з помірним інтелектуальної- мнестичним зниженням, депресивно-іпохондричний синдром), недобачає, своєму синові довіряла, а тому текст договору у нотаріуса не читала, вважаючи, що підписує саме договір довічного утримання.

Крім того, на даний час та на час укладення вказаного договору іншого житла, крім цієї квартири, у неї немає, а тому вона не мала наміру укладати договір (дарування, бо у неї не було б де проживати.

Як такий, шо вчинений внаслідок помилки, що має істотне значення, позивачка ;на підставі ст.56 ЦК УРСР просила укладений договір дарування квартири визнати недійсним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та помічник Броварської о (міжрайонного прокурора Щербюк В.П. позов підтримали і просили задовольнити з наведених підстав, пояснивши, що при підписанні договору дарування квартири позивачка невірно сприймала його зміст і суть, тому вважала останній договором (довічного утримання.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, пояснивши, не позивачка на час укладення договору була дієздатною і могла дати собі раду, і Вона самостійно та заздалегідь зібрала необхідні для укладення договору документи, обрала нотаріуса та зявилась до нього, а при вчиненні нотаріальних дій (ознайомившись із змістом договору дарування, виявила свою волю на укладення саме договору дарування, а не іншого договору. Як наслідок, відмови а д (прийняття дару у відповідача не було. Вважає, що причиною звернення ОСОБА_1 :М.В. до суду стала суперечка між її дітьми з приводу такого розпорядження »позивачки своєю власністю. Крім того, позивачка пропустила трьох річний строк і позовної давності для звернення до суду. Тому в задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 в адресованому суду листі (а.с. 54) та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 також і не визнали, пояснивши, що на час вчинення договору дарування ОСОБА_1 жодних ознак, що перешкоджають його вчиненню не виявляла. Вона добре орієнтувалась в просторі та часі, самостійно прочитала перед підписанням договір дарування квартири, виражала власне волевиявлення щодо дарування квартири синові ОСОБА_5, особисто та самостійно вчиняла необхідні дії з підготовки 'правочину, в тому числі надала витяг з реєстру права власності нерухомого майко з Броварського міжміського БТІ та технічний паспорт на квартиру. В задоволенні, проте ж просили відмовити.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Як визначено ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті, обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.60 цього Кодексу, які відношення до даної справи де мають. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.' виникає спір. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Згідно ст.56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 28 квітня 1978 року Про судову практику в справах про визнання угод недійсними ( з послідуючими змінами) розяснив, що під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами^ справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належала чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2, яку вона 3 вересня 2003 року подарувала своєму синові ОСОБА_5. Ці обставини безспірні і підтверджуються як поясненнями позивачки, представників відповідача та третьої особи, так і копіями свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 1995 року та договору дарування квартири, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 З вересня 2003 року в реєстрі за №4934.

Як зазначено в п. 3 договору дарування квартири, дарителька ОСОБА_1 свідчила, що квартира, яка є предметом цього договору, на момент його укладення нікому не продана, на подарована, не відчужена іншим особам, не заставлена, в спорі і під забороною (арештом), податковій заставі, не перебуває, правами третіх осіб не обтяжена.

Сторони в п.6 договору свідчили, що цей договір не є мнимою чи удаваною угодою, та що він вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення (п.7).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 дала пояснення про те, що вона має середню спеціальну освіту фельдшера-акушера, до виходу на пенсію працювала за даною спеціальністю, а з часу виходу на пенсію по теперішній час займається підприємницькою діяльністю з продажу квітів, що свідчить про її достатній загальноосвітній рівень та грамотність.

А для правильного сприйняття суті та змісту правочинів, які можуть укладати фізичні особи, в тому числі і договору дарування, законом юридична освіта не вимагається, а похилий вік не є для цього перешкодою.

Встановлено судом і той факт, що свідоцтво про право власності на квартиру та виданий Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно №895877 від 1 липня 2003 року нотаріус надала позивачка ОСОБА_1. На це вказували в своїх запереченнях представник відповідача, третя особа та її представник. Підтверджується цей факт і тим, що дані документи, як у них зазначено, видані та належали особисто позивачці, а з приводу протиправного заволодіння ними та використання їх проте її волі при укладенні договору дарування позивачка з заявами до правоохоронний! органів не зверталась. '

Посилання позивачки на поганий стан здоровя станом на 3 вересня 2003 року також не може бути покладено в основу судового рішення, так як з наданих нею довідки дільничного терапевта №566 від 22.12.2009 року, довідки лікаря-психіатра Броварської поліклініки №642 від 8 квітня 2008 року вбачається, що психічними захворюваннями в період укладення договору дарування квартири вона те страждала. 22 серпня 2003 року ОСОБА_1 викликала на дім лікаря терапевта у звязку з гіпертонічною хворобою та захворюванням серцевої судинної системи, від стаціонарного лікування відмовилась, лікувалась на дому: 26 серпня 2003 року при повторному виклику терапевта лікування було продовжене.

І лише через пять років після укладення договору дарування позивачка в серпні 2008 року звернулась до лікаря-психіатра та була поставлена на облік з діагнозом органічний афективний розлад з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, депресивно-іпохондричний синдром, з приводу якого перебувалі в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні з 14 грудня 2007 року по 2 січня 2008 року. ~ '

При постановленні рішення судом взято до уваги і те, що допитаним з ініціативи позивачки свідкам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про обставини укладення договору дарування нічого не відомо, так як з ними ніяких питань вона не обговорювала і ні про що їм не повідомляла. Свідку ОСОБА_1 про укладення договору дарування квартири стало відомо в 2005 році, а свідок ОСОБА_7 про оспорюваний договір не знає нічого. і

Також взято до уваги і той факт, що впродовж кількох років після укладення договору дарування позивачка ОСОБА_1 на будь-яку матеріальну допомогу зі сторони сина не розраховувала, а навіть допомагала йому, оплачуючи житлово- комунальні послуги за власний рахунок, на підтвердження чого нею надані суду відповідні квитанції.

Тому суд дійшов висновку, що позов недоведений, у звязку з чим і відмовляє в ного задоволенні.

На підставі ст.56 ЦК УРСР, керуючись ч. 3 ст.209, ст. ст. 213-215, 88 ЦПК, суд

у хвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування квартири відмовити.

Скасувати накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 як засіб забезпечення позову за ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 лютого 2010 року.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її постановлення, а апеляційну скаргу на рішення суду - протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя