Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Стефанів Н.С.

суддів Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Балагури М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 державний медичний університет до приватного підприємства «Будсервіс-ІФ», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів, зобовязання укласти договір, зобовязання вчинити дії та визнати дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2008 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПП «Будсервіс-ІФ» про зобовязання укласти договір інвестування будівництва житлового приміщення загальною проектною площею 98,64 м кв. в житловому будинку по вул. Целевича, поруч будинку №36а, що в м. Івано-Франківську, мотивуючи свої вимоги тим, що приватне підприємство не виконало умови договору про передачу функцій замовника від 26 вересня 2007 року та станом на 19 травня 2008 року не уклало з нею договір на інвестування квартири, відповідно до зобовязання та на умовах, які визначені в попередньо укладеному договорі на цю ж квартиру між нею та ПП «Свон».

У березня 2010 року позивач збільшила позовні вимоги до відповідача та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просила зобовязати ПП «Будсервіс-ІФ» укласти договір на інвестування квартири на тих же умовах, що передбачені договором №78 від 22 червня 2007 року, визнати недійсними договір №81 від 31 березня 2008 року на дольову участь в будівництві житлового будинку, укладений між ПП «Будсервіс-ІФ» та ОСОБА_3 і додаткову угоду до нього №20 від 03 квітня 2008 року та договір відступлення права вимоги, укладений 13 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

_______________________________________________________________________

Справа № 22-ц-4142/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Барашков В.В.

Категорія 19 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Ухвалою суду від 29 вересня 2008 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача залучено ОСОБА_2 державний медичний університет.

Ухвалою суду від 31 травня 2010 року до участі в справі в якості відповідача залучено ОСОБА_5

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у звязку з не відповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд неправильно застосував ст.. 636 ЦК України та не спростував викладених у її позовній заяві доводів про порушення ПП «Будсервіс-ІФ» умов укладеного договору про передачу функцій замовника будівництва в частині виконання підприємством своїх зобовязань на її користь як особи.

Також апелянт вказує на те, що ПП «Будсервіс-ІФ» ухиляючись від своїх зобовязань, внесло на депозитний рахунок нотаріальної контори для зарахування на її імя грошову суму в розмірі 82008 грн. як виплату частки в майні підприємства, проте вказана сума не відповідає розміру внесених нею інвестиційних коштів для будівництва житлового будинку.

Апелянт зазначає, що доводи суду стосовно того, що позивачці було відомо про пропозицію укласти договір інвестування житла, зроблену відповідачем не відповідають дійсності та дослідженим в судовому засіданні обставинам справи.

Вважає, що неповне зясування судом першої інстанції всіх обставин справи, що мають істотне значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права призвело до ухвалення незаконного рішення, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 509 ч. 1 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 26 вересня 2007 року між ОСОБА_2 державним медичним університетом та ПП «Будсервіс-ІФ» укладено договір про передачу функцій замовника будівництва, відповідно до умов якого приватне підприємство здійснює функції замовника будівництва по розпочатому незавершеному будівництву 95% готовності житлового будинку по вул.. Целевича, поруч буд.36а, що в м. Івано-Франківську.

Відповідно до п.3.2.3 цього договору ПП «Будсервіс-ІФ» зобовязано укласти індивідуальні угоди на інвестування будівництва цього обєкта виключно з особами, перелік яких подається Замовником, тобто медичним університетом, і є невідємною частиною даного договору. У вказаному Переліку під пунктом 70 зазначено позивачка ОСОБА_1Б

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці 03 березня 2008 року було відомо про пропозицію укласти договір інвестування житла, зроблену відповідачем ПП «Будсервіс-ІФ», однак позивачка не використавши строк на акцепт договору інвестування протягом нормально необхідного для цього часу, 30 травня 2008 року направила відповідачу із запізненням лист-погодження на інших умовах, що стало підставою для звільнення відповідача від відповідних зобовязань, тому ПП «Будінвест- ІФ» набув право відмовитись від укладення договору інвестування з позивачкою.

Проте, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ПП «Будсервіс-ІФ» після укладення договору про передачу функцій замовника будівництва від 26 вересня 2007 року, всупереч вимогам п.3.2.3. цього договору не направив позивачці ОСОБА_1, як особі, яка включена в перелік, що міститься в Додатку до договору і є його невідємною частиною, письмової пропозиції укласти договір інвестування із зазначенням істотних умов договору.

Тому 20 травня 2008 року ОСОБА_1 відповідно до ст.. 641 ЦК України звернулась з письмовою пропозицією до ПП«Будсервіс-ІФ» про укладення з нею договору інвестування будівництва квартири №70, в якій містились істотні умови договору.

Частиною другою статті 636 ЦК України передбачено особливості виконання договору на користь третьої особи, якого може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання.

ОСОБА_1, як третя особа, на користь якої передбачено виконання договору від 26 вересня 2007 року в частині укладення індивідуальної угоди на інвестування квартири №70 проектною площею 98,64 м кв. вправі вимагати від ПП «Будсервіс-ІФ» виконання договору в частину укладення з нею індивідуальної угоди на інвестування будівництва відповідно до зазначеного договору.

Оскільки відповідач не виконував взяті на себе зобовязання і не уклав з позивачкою індивідуальний договір на інвестування будівництва вищевказаного обєкту - квартири №70, колегія суддів вважає необхідним зобовязати його виконати умови договору.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Всупереч вимогам ст.. 636 ЦК України договір, №81 від 31 березня 2008 року на дольову участь в будівництві житлового будинку, укладений між приватним підприємством «Будсервіс-ІФ» та ОСОБА_3 і додаткова угода до нього №20 від 03 квітня 2008 року укладені без згоди ОСОБА_2 медичного університету як сторони договору про передачу функцій замовника будівництва та третьої особи за договором - позивача ОСОБА_1 Ухвалою суду від 09 липня 2008 року заборонено ПП «Будсервіс-ІФ» вчиняти дії щодо відчуження майнових прав на спірну квартиру, тому не відповідає вимогам закону і договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про уступку вимоги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказані правочини слід визнати недійсними.

Що стосується позовних вимог про зобовязання відповідача прийняти різницю між вартістю квартири та сумою інвестованих нею коштів по курсу долара станом на 30 квітня 2008 року, то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати приватне підприємство «Будсервіс-ІФ» укласти з ОСОБА_1 договір інвестування обєкта будівництва - житлового будинку за адресою м. Івано-Франківськ, вулиця Целевича, біля будинку №36а, щодо інвестування будівництва квартири загальною проектною площею 98,64 м кв. (квартира №70), що розміщена на сьомому поверсі вказаного будинку, відповідно до умов, визначених договором про передачу функцій замовника будівництва від 26.09.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 державним медичним університетом та приватним підприємством «Будсервіс-ІФ».

Визнати договір №81 від 31.03.2008 року на дольову участь в будівництві житлового будинку, укладений між приватним підприємством «Будсервіс-ІФ» та ОСОБА_3 і додаткову угоду до нього №20 від 03.04.2008 року недійсним.

Визнати договір відступлення права вимоги, укладений 13.11.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуюча Н.С. Стефанів

Судді О.Ю. Беркій

ОСОБА_7

Згідно з оригіналом

Суддя: Н.С. Стефанів