АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Деревянка О.Г., Каратаєвої Л.О.

При секретарі Пантелеєвій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про поновлення строку позовної давності, визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності, визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на квартиру - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, послався на те, що позивачкою не надано суду доказів того, що при укладенні 28 листопада 2003 року договору між нею та ОСОБА_3, відповідач зобовязувався надати їй довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду та необхідної допомоги. Сам ОСОБА_3 цей факт оспорює.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка мала намір укласти з відповідачем саме договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Доказів, які б підтверджували умисне введення ОСОБА_2 в оману при укладенні 28 листопада 2003 року договору купівлі-продажу квартири, з боку ОСОБА_3 або приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, судом не було добуто, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для визнання даної угоди недійсною немає.

Але з таким висновком суду погодитися неможна, оскільки він не відповідає дійсним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 на праві власності на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 13 липня 2001 року, належала ОСОБА_2

28 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4 зазначеного договору продаж цієї квартири вчинено за 7 850 грн., які продавець одержала при підписанні цього договору. Вартість квартири була розрахована Нікопольським МБТІ.

Іншого житла, окрім квартири АДРЕСА_1, позивачка не має, зареєстрована за цією адресою і з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу з квартири не виїжджала та на даний час продовжує в ній проживати.

В своїх позовних вимогах позивачка посилається на помилку та обґрунтовує свою помилку тим, що уклавши угоду купівлі-продажу квартири вона була впевнена, що за нею відповідачем буде здійснюватися догляд, забезпечення та залишиться право проживання у спірній квартирі.

Проте, коли догляд зі сторони відповідача закінчився, вона усвідомила свою помилку та наслідки укладеного договору. При цьому позивачка помилково в своїй позовній заяві зазначила як підставу для визнання договору недійсним ст. 57 ЦК України (1963 року), яка передбачає визнання недійсною угоди, укладеної внаслідок обману, хоча самі обставини на обґрунтування, на які посилається позивачка, регулюються ст. 56 ЦК України (1963 року).

Тому колегія суддів, виходячи з наведеного, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, визнавши спірний договір недійсним на підставі ст. 56 ЦК України (1963 року) та повернути сторони у первісний стан.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про поновлення строку позовної давності, визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28 листопада 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28 листопада 2003 року, зареєстрований в реєстрі за № 3441.

Повернути сторони в первісний стан, який був до укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7 850 грн.

Поновити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 скасувати.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді :