Справа № 2-49/2010
02 лютого 2010 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
Головуючого - судді - Сидоренко Р.В.
при секретарі: - ОСОБА_1,
за участю позивача - ОСОБА_2,
її представника, адвоката - ОСОБА_3,
представника служби в справах дітей Охтирської міської Ради ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод по володінню та користуванню жилим приміщенням та вселення у квартиру, та за стрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання права користування квартирою, третя особа служба у справах дітей Охтирської міської ради, -
19.08.2009 р. із доповненням від 13.10.2009 р., позивач звернулася з позовом у суд до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та про вселення у квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником кв. 162, по вул. Гончаренко, 1, у м. Охтирка та одноособово зареєстрована в ній. Починаючи з 1997 р. її син ОСОБА_8 почав проживати в даній квартирі разом із відповідачкою, на той час як зі співмешканкою. Пізніше, 8.07.1998 р., вони уклали шлюб та продовжували проживати у даній квартирі без паспортної реєстрації. Так як у них спільне життя не склалось, то згідно рішення Охтирського міськрайонного суду від 5.08.2009 р. шлюб між ними було розірвано. До розірвання шлюбу на протязі тривалого часу син фактично проживав та працював у м. Москва, Російської Федерації. Незважаючи на те що відповідачка ОСОБА_5 стала проживати в квартирі, вона на даний час ігнорує її право на проживання у вказаній квартирі та не впускає у житло. Крім того, ОСОБА_5 веде у вказаній квартирі антигромадський спосіб життя, та не несе будь-яких витрат на її утримання. Вона не є ані членом сімї власника, ані співвласником зазначеного нерухомого майна, тому прохає вимоги задовольнити.
6.10.2009 р. ОСОБА_5 звернулась до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_8 із зустрічним позовом про визнання права користування квартирою мотивуючи свої вимоги тим, що вона раніше перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_8. У сторін народилась донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 Починаючи з часу вагітності, тобто з 1997 р., вона постійно проживала у даній квартирі разом із сином ОСОБА_2, а у подальшому із їхньою донькою без реєстрації, так як згоди на це з боку позивачки за первісним позовом не було. При цьому вона не заперечувала фактичного проживання за зазначеною адресою. Раніше її син був зареєстрований у вказаній квартирі, однак згодом, вона перереєструвала його в належний їй приватний будинок, і приватизувала вказану квартиру на власне імя. Уважає, що внаслідок змови відповідачів було умисно позбавлено її та її доньку права користування даним житлом. Тому прохала вимоги задовольнити та зобовязати відповідачів не перешкоджати їй разом із дитиною проживати за зазначеною адресою.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 19.01.2010 р. зустрічні вимоги ОСОБА_10 було залишено без розгляду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник, позовні вимоги підтримали, прохали позов задовольнити. Зустрічний позов не визнають у повному обсязі. При цьому ОСОБА_2 пояснила, що оспорювану квартиру отримала за ордером, і вселилась в неї як наймач разом із сином. Із відповідачкою із часу проживання в її квартирі склались неприязні стосунки так як вона не схвалювала вчинок сина, який кинув свою першу сімю заради ОСОБА_10 Дозволу на реєстрацію й проживання відповідачки та її дитини, яку вона не вважає своєю онукою, не давала. Починаючи із часу проживання в них почали виникати конфлікти на ґрунті неприязних відносин, і ОСОБА_10 почала їй створювати нестерпні умови життя. Зокрема, ображала її брутальною лайкою, висловлювала погрози, псувала одяг та інше належне майно. Із цього приводу вона неодноразово зверталась до міліції. Однак належного захисту не отримувала. Також на той час не відчувала підтримки сина. Через створені умови в 1998 р. була вимушена піти із квартири та стала проживати в будинку похилого чоловіка по вул. Миргородській, 106, у м. Охтирка, де доглядала за ним і після його смерті отримала той будинок у власність за заповітом. Але й у даному житлі відповідачка не дає спокійно проживати, приходила до неї за зазначеною адресою та вчинила сварку, зіпсувала майно. Як на протязі всього часу, так і на даний час не може належним чином користуватись власним житлом, хоча сама особисто, незважаючи на мізерний бюджет несе всі витрати по утриманню оспорюваної квартири. Відповідачка не допускає її до квартири, водить до неї без її згоди та дозволу сторонніх осіб переважно чоловічої статі, влаштовує там гучні застілля, що продовжуються до ранку та часто переростають у бійки, чим також заважає іншим мешканцям будинків. До ОСОБА_5 за її зверненнями до правоохоронних органів неодноразово застосовувались заходи впливу з метою недопущення порушень правил громадського співжиття, однак належних висновків із цього вона не зробила та продовжує зловживати спиртним, вести антигромадський спосіб життя. Вона особисто взагалі не в змозі спільно проживати з відповідачкою з огляду на викладене.
Відповідач у судове засідання не зявилась, хоча про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника служби в справах дітей Охтирської міської Ради, заслухавши покази свідків, уважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Установлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності належить АДРЕСА_1, і на даний час вона одна зареєстрована у даній квартирі (а.с. 11-15, 16). Вселена вона в зазначену квартиру була як наймач згідно ордера №2941 від 15.11.1984 р. Як член сімї наймача в зазначеному ордері значиться її син ОСОБА_11
Крім того, ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння по вул. Миргородській, 106, у м. Охтирка, Сумської обл. (див. інвентарна справа - 5373) У даному будинку вона мешкала, починаючи з 1998 р. доглядаючи за пристарілим ОСОБА_12, який помер у червні 2005 року, а в подальшому як власник зазначеного житла. (а.с. 92).
Згідно довідки виданої приватним підприємством «Базис» позивач ОСОБА_2 сплачує експлуатаційні витрати за зазначену квартиру. Борг відсутній. (а.с. 17)
Рішенням Охтирського міськрайонного суду №2-287/09 від 5.08.2009 р. шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 було розірвано (а.с. 9)

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено ОСОБА_8, без зазначення дати народження та місця проживання. Тобто ОСОБА_5, яка на час народження дитини в шлюбі з відповідачем не перебувала, до реєстру запис про батька занесений з її слів. Як було зясовано в судовому засіданні, ОСОБА_8 ніколи не визнавав свого батьківства щодо зазначеної дитини. Із огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для погодження із твердженням відповідачки за первісним позовом про те, що ОСОБА_8 є батьком її доньки.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами й несуть усі обовязки, що випливають із договору найму житлового приміщення. До членів сімї, належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сімї наймача також може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як, і наймач та члени його сімї.

За ст. 65 ЖК України наймач вправі у встановленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в житлове приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають із ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Таким чином, з огляду на пояснення позивача із цього приводу, суд уважає. що позивач ОСОБА_5 вселилась та в подальшому разом зі своєю донькою проживала в зазначеній квартирі як член сімї, без згоди позивача.

Як зазначено в ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї, або інші особи, які проживають разом із ним, систематично руйнують, або псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила громадського співжиття, і роблять неможливим для інших осіб проживання з ними в одній квартирі, або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися, і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Згідно наданих до суду матеріалів перевірки за заявами позивачки та інших мешканців багатоквартирного будинку по вул. Гончаренко, 1, у м. Охтирка, постанов про накладення адміністративних стягнень, матеріалів на підставі яких складались протоколи та виносились постанови про адміністративні правопорушення, копії вироку за яким ОСОБА_5 була засуджена за вчинення крадіжки, відповідачка за місцем проживання веде антигромадський спосіб життя чим робить не можливим проживання в одному житлі як позивача так і іншим мешканцям у одному будинку. При цьому інспекторами міліції виносились попередження про недопустимість подальших порушень. Однак ОСОБА_5 будучи належним чином попередженою про це, незважаючи на неодноразові застосування відносно неї адміністративних стягнень, відповідних висновків не зробила.

Про неналежну поведінку відповідачки ОСОБА_5 за місцем проживання та неможливість її спільного проживання з позивачем ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомили свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, та ОСОБА_16 Останні двоє також показали, що ОСОБА_5 своєю поведінкою створює нестерпні умови проживання також і їм, як сусідам.

У суду немає підстав ставити під сумнів покази наведених свідків, таких доказів суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на вищевикладене, суд установив, що в судовому засіданні повністю доведено факти наявності підстав для виселення відповідачки з підстав передбачених ст. 116 ЖК України та усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні своєю власністю та вселення її в зазначену квартиру.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 84, 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 64, 65, 116 ЖК України, ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Виселити ОСОБА_5 з належної ОСОБА_2 на праві приватної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкод по володінню, користуванню та розпорядженню належної ОСОБА_2 на праві приватної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_2 в належну їй на праві приватної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, а саме 8 гривень 50 копійок судового збору та 7 гривень 50 копійок витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді, усього на суму 16 (шістнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд на протязі 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів із дня отримання його копії

Суддя Р.В.Сидоренко