АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Болтунової Л.М

суддів: Козлова С.П., Петренко І.О.

при секретарі Бецман І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2010 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Другої Дніпропетровської держнотконтори , ОСОБА_5, треті особи КП «ДМБТІ», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування 21/100 частини домоволодіння та визнання права власності на 21/100 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог позивачам було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, і його висновки не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що за мировою угодою між ОСОБА_7, ОСОБА_8О та ОСОБА_9, яка була затверджена ухвалою Ленінського народного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 1984 року було виділено в натурі домоволодіння № 42 по вул. Тираспільській в м. Дніпропетровську в будинку А-1 приміщення ОСОБА_8 на загальну суму 1800 рубл., що становить 22/100 частини; ОСОБА_7- на 1778 рубл. 21/100 частини та визнано право власності за кожним. ОСОБА_10 відмовилася від своєї частки на користь ОСОБА_3Й, а ОСОБА_8 повинен був виплатити грошову компенсацію за частку домоволодіння в розмірі 412 рубл. ОСОБА_7 до 07 січня 1985 року.( а. с. 20)

Вказана мирова угода та ухвала суду були 18.12.1984 року зареєстровані в ДМБТІ.(а.с.22) В цей же день ОСОБА_7 був складений заповіт на ім*я її дочки ОСОБА_10

17 серпня 1985 року ОСОБА_7 померла, а 15 березня 1986 року нотаріусом другої Дніпропетровської держнотконтори було видано ОСОБА_10 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 21/100 частини домоволодіння по вул. Тираспільській в м. Дніпропетровську, та дане свідоцтво було зареєстровано в ДМБТІ 23.05.1986 року.

21 грудня 1992 року помер ОСОБА_8 і після його смерті позивачі, як спадкоємці першої черги за законом 23 грудня 1999 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини спадкового майна, а 1/3 частина залишилася відкритою. (а.с.28)

Судом першої інстанції вірно в рішенні було зазначено, що за життя ОСОБА_8 не оскаржував свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_7, та ніяк не заперечував проти визнання права власності за сестрою ОСОБА_10

Крім того, позивачі не заперечували та отримали свідоцтво на 2/3 частини спадкового майна, яке складається з 22/100 частин жилого будинку № 42 по вул. Тираспільській в м. Дніпропетровську.

Як вбачається з свідоцтва від 24 травня 2006 року, ОСОБА_10 померла 15 травня 2006 року. Спадкоємцем першої черги за законом являвся син померлої ОСОБА_4, який 12 травня 2007 року отримав свідоцтво про право на спадщину , згідно якого спадкове майно складається з 21/100 частин спірного домоволодіння. (а.с.24)

У подальшому, 22 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування на зазначену частину домоволодіння.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність будь-яких підстав для його задоволення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, позивачами, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді не було надано достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: