АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-9756/10 Головуючий у 1-й інстанції Хіль Л.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2005 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення без номера від 12 січня 2003 року та визнання права власності на житлове приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору дарування від 26 липня 1995 року відповідачу належить 3/5 частини житлового приміщення за адресою: м. Полтава, вул.. Жовтнева, 41, а , кв. 8 .

Вказувала на те, що 12 січня 2003 року між нею та відповідачем був укладений письмовий договір купівлі-продажу без номера, за яким відповідач продає позивачу належну їй на праві власності частину житлового приміщення. При цьому сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору.

Згідно умов договору позивач сплатив, а відповідач отримав грошові кошти і не має до неї претензій, проте уникає нотаріального посвідчення договору.

З урахуванням викладеного, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу без номера від 12 січня 2003 року на 3 / 5 частини квартири № 8, що знаходиться в м. Полтаві по вул. Жовтневій, 41, а, яка складається в цілому: жилої кімнати пл.. 12,8 кв.м., кімнати жилої пл. 10,7 кв.м., в загальному користуванні: коридор пл.. 5,4 кв.м., кладова пл.. 0,9 кв.м., кухня пл.. 5,2 кв.м., ванна пл.. 2,0 кв.м., вбиральня пл.. 0,9 кв.м., коридор пл.. 1,2 кв.м., загальною площею 23,5 кв.м..

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2005 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу без номера від 12 січня 2003 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на три п'ятих частини квартири номер вісім, що знаходиться в м. Полтаві по вул.. Жовтневій, номер сорок один а, яка складається в цілому: жилої кімнати пл.. 12,8 кв.м., кімнати жилої пл. 10,7 кв.м., в загальному користуванні: коридор пл.. 5,4 кв.м., кладова пл.. 0,9 кв.м., кухня пл.. 5,2 кв.м., ванна пл.. 2,0 кв.м., вбиральня пл.. 0,9 кв.м., коридор пл.. 1,2 кв.м., загальною площею 23,5 кв.м..

Визнано право власності за ОСОБА_6 на три п'ятих частин квартири номер вісім, що знаходиться в м. Полтаві по вул.. Жовтневій, номер сорок один а, яка складається в цілому: з жилої кімнати пл.. 12,8 кв.м., кімнати жилої пл. 10,7 кв.м., в загальному користуванні: коридор пл.. 5,4 кв.м., кладова пл.. 0,9 кв.м., кухня пл.. 5,2 кв.м., ванна пл.. 2,0 кв.м., вбиральня пл.. 0,9 кв.м., коридор пл.. 1,2 кв.м., загальною площею 23,5 кв.м..

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, особа яка не брала участь у справі, але вважає, що рішенням було вирішено питання про належні їй права та обов'язки, та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що постановлено зворушенням норм процесуального права, вказуючи на незалучення його до участі у справі та відсутність повідомлення про час та місце розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.І ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права...

Так, судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу три пятих частин квартири номер вісім, що знаходиться в м. Полтаві по вул.. Жовтневій, номер сорок один а, яка складається в цілому з жилої кімнати пл.. 12,8 кв. м., кімнати жилої пл. 10,7 кв. м., в загальному користуванні: коридор пл.. 5,4 кв. м., кладова пл.. 0,9 кв. м., кухня пл.. 5,2 кв. м., ванна пл.. 2,0 кв. м., вбиральня пл.. 0,9 кв. м., коридор пл.. 1,2 кв. м., загальною площею 23,5 кв. м..

Від співвласника решти частини житлового приміщення ОСОБА_7 було отримано письмову відмову від здійснення переважного права купівлі-продажу спірної частини квартири. За умовами договору позивач сплатив, а відповідач отримав грошові кошти і не має претензій до нього в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися відносно усіх істотних умов договору про купівлю-продаж спірної частини квартири, що підтверджується письмовими доказами у справі, відбулося часткове виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року зазначено, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною і наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Виходячи із змісту вищевказаної норми матеріального права судове рішення заміняє нотаріальне освідчення угоди. Тому суд повинен дотримуватись всіх вимог матеріального права, встановленого для визначення угоди дійсною.

Судом першої інстанції при розгляді справи не зясовані дійсні причини відсутності нотаріального посвідчення угоди.

Так, ухвалою Апеляційного суд Полтавської області від 10 серпня 2006 року залишено без змін ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2006 року. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування заходу забезпечення позову та

зняття арешту з 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 за безпідставністю.

З цього вбачається, що ОСОБА_4 знала про існування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на частину квартири, що їй належить на праві приватної власності.

При винесенні рішення судом першої інстанції не перевірено таку обставину, як перебування спірної частини квартири під арештом, чим порушено вимоги матеріального права.

Згідно ч. 2,3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 зі змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка була чинною на час укладення угоди та розгляду справи судом першої інстанції, якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Дана норма не може бути застосована, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

В даному випадку саме такою умовою є перебування спірної частини квартири під арештом.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконанню угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно п. 47 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, договори про відчуження або заставу майна ( майнових прав) посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості.

У разі наявності заборони договори про відчуження майна, обтяженого боргом посвідчуються лише за умови згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача.

У разі переведення боргу на набувача нотаріус вимагає подання відповідної довідки ( заяви), виданої кредитором.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2005 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 50 000 грн. позики та 250 грн. витрат по держмиту, а всього 50 250 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Октябрського РУЮ м. Полтави від 26.08.2003 року відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого на виконання вищевказаного судового рішення. Крім цього, згідно постанови державного виконавця ВДВС Октябрського РУЮ м. Полтави від 12.09.2003 року заборонено КП БТІ «Інвентаризатор» здійснювати будь-які дії стосовно перереєстрації нерухомості, зареєстрованої за ОСОБА_4, яка мешкає в АДРЕСА_2; заборонено першій державній нотаріальній конторі м. Полтави здійснювати будь-які дії стосовно відчуження майна, що належить боржнику ОСОБА_4

Згідно розширеного витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2003 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_4

Таким чином, на час ухвалення судового рішення у справі вже існувала заборона на відчуження квартири, обтяженої боргом, а тому місцевим судом було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, було допущено порушення вимог матеріального права, а саме ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, Інструкції про порядок вчинення

від 03.03.2004 року №20/5. Не було також притягнуто до участі у справі ОСОБА_2, на корись якого стягнуто з ОСОБА_4 позику в сумі 50 000 грн. та держмито.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вбачається, що сторони укладаючи між собою письмовий договір купівлі-продажу частини квартири, який підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, достовірно знаючи про наявність заборони на її відчуження, мали намір укласти угоди лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановлениям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів приймає до уваги що рішенням суду першої інстанції було порушено право ОСОБА_2 на стягнення коштів з ОСОБА_4 за рахунок реалізації арештованої спірної квартири.

01 листопада 2010 року до Апеляційного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_3 про припинення провадження по справі.

Колегія суддів не приймає її до уваги, оскільки в ній не зазначені підстави закриття провадження у справі, передбачені ст.. 205 ЦПК України.

В заяві не вказано яке саме провадження просить припинити ОСОБА_3 колегія суддів позбавлена можливості розяснити їй наслідки закриття провадження по справі.

З самої заяви ОСОБА_3 не вбачається що їй зрозумілі ці наслідки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2005 року - скасувати.

Постановити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення без номера від 12 січня 2003 року та визнання права власності на житлове приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1