АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7511/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Білоус А.М.Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі про поновлення пропущеного строку, визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

В липні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до УПФ України в м. Нікополі про поновлення пропущеного строку, визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії посилаючись на те, що він є дитино війни, а тому згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Оскільки відповідач з 2007 по 2008 рік таку допомогу не виплачував, просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод і інтересів, визнати дії відповідача неправомірними, зобовязати УПФ України в м. Нікополі нарахувати і виплатити йому недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу за 2007-2008 роки в сумі 1419,10 грн. (а.с.1-2).

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, поновлено строк звернення до суду, УПФ України в м. Нікополі зобовязане нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену як «дитині війни» щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року (а.с.19-20).

В апеляційній скарзі (а.с.21) УПФ України в м. Нікополі просить постанову суду скасувати, як ухвалену з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки:

- судом не враховані вимоги ст.99 КАС України щодо строку звернення до суду з административним позовом та відсутність поважних причин для поновлення пропущеного строку;

- відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання з 01 січня 2006 року підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої для здійснення розрахунку законом чітко не визначено;

- відповідно до вимог ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується;

- згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування виплат за цим законом провадиться за рахунок коштів державного бюджету України в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 народився 09 лютого 1937 року, тому має статус «дитини війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, що набрала чинності з 01 січня 2006 року, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується «дітям війни» на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» редакцію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» змінено.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня 2008 року відновлено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Посилання на застосування до спірних правовідносин з 01 січня 2008 року вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» не можуть бути прийняті до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2007-2008 роках надбавка до пенсії "дітям війни" виплачувалась відповідно до положень Законів України "Про Державний бюджет на 2007 рік" та "Про Державний бюджет на 2008 рік", що не відповідає вимогам Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Доводи відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст.7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян - є неправильним виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Тому положення ч.З ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого в Законі України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачу надбавки до пенсії як "дітині війни" в розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та про необхідність зобовязання відповідача нарахувати та забезпечити виплату позивачу підвищеної пенсії за вказаний період.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Поновивши позивачу пропущений строк, суд першої інстанції обгрунтованно виходив з того, що позивач має похилий вік, законодавцем неодноразово вносилися зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та призупинялася дія цієї норми і змінювався розмір підвищення до пенсії «дітям війни», що вочевидь заважало позивачу розумітися у нормах законів, періоду їх дій, умов та порядку застосування строку звернення до суду.

Крім того, звернення позивача до суду з адміністративним позовом до відповідача з порушенням строків, передбачених ст.99 КАС України, та не застосування судом першої інстанції вимог ст.100 КАС України, не є підставою для скасування судового рішення адміністративного суду при його перегляді в суді апеляційної інстанції з застосуванням норм цивільного судочинства.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і ухвалив законну і обґрунтовану постанову про часткове задоволення позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено, підстав для скасування або зміни постанови суду першої інстанції немає.

Відповідно до вимог ст.ст.82,88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 37,00 грн.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області - відхилити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року залишити без зміни.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпро-петровської області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 37,00 грн. на рахунок: 0004, одержувач: відділ держказначейства Бабушкінського р-ну м. Дніпропетровська, , банк одержувача УДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, код платежу 22050002, код податкової інспекції 0462.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: