Справа №22ц-7562/10 Головуючий у 1-й інстанції: Зима І.Є.
Категорія: 20 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Зверхановської Л.Д., Бойко С.М.

при секретарі: Смалюх У.З.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, представника ПАТ „УкрСиббанк Гембусь ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, Третя Львівська держнотконтора, ОКП ЛОР „БТІ та ЕО, ПАТ „УкрСиббанк, ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, переведення права покупця на частину майна.

Визнано частково недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.07.2004 року, посвідчений Третьою Львівською держнотконторою по реєстру №3-1364, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, в частині придбання ОСОБА_4 ? частини квартири АДРЕСА_1. Переведено право покупця ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 за умовами договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.07.2004 року, посвідченого Третьою Львівською держнотконторою по реєстру №3-1364.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставини, що мають значення для справи. Вказує, що висновок суду про недійсність частини спірного правочину суперечить ст.217 ЦК України, на яку суд послався в мотивувальній частині рішення, що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права. Вважає, що оскільки спірний договір купівлі продажу не може бути визнаний частково недійсним, то наслідком недійсності правочину є відповідно до ст.216 ЦК України реституція, а тому переведення права покупця на позивача суперечить ст.216 ЦК України. Крім того, на думку апелянта, способом захисту порушеного права по даній справі має бути відповідно до п.2 ст.16 ЦК України визнання права, тобто за позивачем потрібно було визнати право власності на частину квартири, а не переведення права покупця за спірним договором. Спосіб захисту, який застосований судом, встановлений ч.4 ст.362 ЦК України і застосовується у випадку переважного права купівлі співвласником частки у праві спільної часткової власності.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам.

Місцевим судом встановлено, що: 23.04.2003 року між ОСОБА_10, ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, і ОСОБА_11 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2; 16.07.2003 року ОСОБА_4 придбала згіднодоговору купівлі продажу квартиру АДРЕСА_3, яку 19.07.2004 року продала ОСОБА_12, і 19.07.2004 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, купивши її у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №314 від 2.04.2003 року „ Про надання дозволу на продаж квартири від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2Я. ОСОБА_4 дано дозвіл від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2на продаж квартири АДРЕСА_2, та дозвіл на придбання на ім»я неповнолітнього сина ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4, зобовязавши її надати неповнолітньому право власності на придбане житло у рівній частці з іншими співвласниками.

Проте, судом не перевірено, чи виконане відповідачкою ОСОБА_4 це розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в частині дачі дозволу їй на придбання на ім»я неповнолітнього сина ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_5 та зобовязання її надати неповнолітньому право власності на придбане житло у рівній частці з іншими співвласниками, чи куплена саме ця квартира і хто є її власником.

Задовольняючи позов та визнаючи частково недійсним на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 19.07.2004 року Третьою Львівською держнотконторою по реєстру №3-1364, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, в частині придбання ОСОБА_4 ? частини квартири АДРЕСА_1 і переводячи право покупця ОСОБА_2 на ? частину цієї квартири за умовами договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.07.2004 року, посвідченого Третьою Львівською держнотконторою по реєстру №3-1364, місцевий суд виходив з того, що при укладенні даного договору були порушені норми ч.6 ст.203 ЦК України та вимоги розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №314 від 2.04.2003 року „Про надання дозволу на продаж квартири від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2Я.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Згідно зі ст.214 ЦПК України суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом,просив визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.07.2004 року на підставі ст.ст.203 ч.6, 215 ч.1 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частиною 6 даної статті встановлено, що правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів вважає, що спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, можливий був щодо визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного 23.04.2003 року між ОСОБА_10, ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_11 з другої сторони, у якому позивач був стороною договору.

ОСОБА_2, не будучи учасником спірного договору купівлі - продажу, укладеного 19.07.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, не перебуває з ними в зобовязальних відносинах і обраний ним зобовязальний спосіб захисту визнання договору недійсним - спірних правовідносин не регулює. Оскільки між позивачем та нинішнім володільцем квартири існують речово правові відносини щодо права на спірну квартиру, то і способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово правовий витребування майна (ст.ст.387, 388 ЦК України).

Саме до цього зводяться розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п.10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 року №9.

Відтак, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 саме з підстав, визначених позивачем, є помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2010 року задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, третя Львівська держнотконтора, ОКП ЛОР „БТІ та ЕО, ПАТ „УкрСиббанк, ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, переведення права покупця на частину майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: