Київський районний суд м. Полтави
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючий суддя - Турченко Т.В.

При секретарі - Перепелиці Т.О.

За участю позивача - ОСОБА_1

Представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Полтавський завод газорозрядний завод» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та таким, що повністю відбувся, про виділення в натурі окремої частки із нерухомого майна, визнання права власності на виділене у натурі приміщення, як самостійний об»єкт права власності, -

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Полтавський завод газорозрядний завод» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та таким, що повністю відбувся, про виділення в натурі окремої частки із нерухомого майна, визнання права власності на виділене у натурі приміщення, як самостійний об»єкт права власності. Свій позов обґрунтовувала тим, що вона проживає в гуртожитку ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а з 1985 року, як працівник заводу. В кімнаті № 322 гуртожитку проживає з 2000р. Приміщення гуртожитку належить відповідачу ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп (згідно реєстраційного посвідчення № 923 Полтавського бюро технічної інвентаризації від 12.03.2004р. за ВАТ ПзГРЛ на праві приватної власності на підставі наказу ФДМУ від 23.11.1995р. № 37-АТ та переліку нерухомого майна, що передається у власність зареєстрована нежитлова будівля (гуртожиток) за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2А). 18 грудня 2006 року позивач звернулася до керуючого санацією відповідача із заявою про намір викупити кімнату № 322, площею 13,3 кв.м. Її заява була задоволена, і відповідач підписав з нею договір від 20.12.2006р. про купівлю-продаж приміщення, яке має нумерацію - кімната № 322 на 3-му поверсі гуртожитку за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а. По умовам договору відповідач зобовязаний був нотаріально посвідчити з нею договір купівлі - продажу цієї кімнати. В Договорі сторони домовилися про всі істотні умови, а саме: предмет договору -приміщення, що має нумерацію - кімната № 322 ( в будинку А-5, 1 - кімната - 13,3 кв.м., згідно технічного паспорту інв. № 8795, реєстровий № 7-923) на 3-поверсі, що знаходиться за адресою: м.Полтава, пров.Великий, 2а ( два а) і є частиною гуртожитку, ціна продажу - 6483,48 грн., порядок розрахунків - стовідсоткова попередня оплата, форма договору - письмова нотаріальна, момент виникнення права власності.

Відповідач надав їй платіжний документ - рахунок-фактуру № 205 від 20.12.2006р. на суму 6483,48 грн. на оплату викупу кімнати № 322, який вона оплатила, згідно квитанції № 252 від 20.12.06р. Між нею та відповідачем було підписано Акт прийому-передачі приміщення від 20 грудня 2006 року, згідно з яким, ВАТ ПзГРЛ передав у власність, а вона прийняла приміщення: кімнату № 322 на третьому поверсі будівлі за адресою: м.Полтава, провулок Великий, 2а.

Також в позові зазначала, що відповідно до п.14 Договору, після підписання вищевказаного договору, вона неодноразово зверталася на особистому прийомі до відповідача з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, адже вона свої зобовязання виконала: внесла повністю грошові кошти за кімнату в сумі 6483,48 грн., але відповідач постійно відкладав нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу з нею. Всі документи для нотаріального посвідчення договору вона своєчасно та в повному обсязі надала відповідачу. Але ні в грудні 2006р., ні в 2007 році відповідач не посвідчив договір купівлі-продажу. В 2007 році вона вимушена була виїхати до села Новий Стародуб Кіровоградської області до місця проживання свого батька, інваліда ВОВ, який потребував піклування та особливого догляду в зв»язку із хворобою, де проживала до 2010р. Періодично вона навідувалася до свого помешкання у гуртожитку - кімнати № 322, а також щоб сплатити комунальні послуги, та знову зверталася до відповідача з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, але відповідач постійно відкладав посвідчення договору. На початку 2010р. сімейні обставини склалися так, що повернулася її сестра із чоловіком на проживання до Кіровоградської області, вони взяли на себе турботи про батька, і вона повернулася до м. Полтави.

До сьогоднішнього дня договір нотаріально не посвідчено, позивач вважає, що відповідач навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу з нею. З 2007 року по 2010 рік вона вимушена була проживати за межами м. Полтави, оскільки стан здоров»я батька вимагав її постійної присутності. Тому, на протязі цього часу вона не мала можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права. З поважних причин вона пропустила строк позовної давності для звернення до суду. Вважає, що у відповідності до ст.267 ЦК України, суд може визнати поважними причини пропущення позовної давності.

Вважає також за необхідне звернутися до суду із позовними вимогами про виділення спірного приміщення кімнати в натурі як окремої частки із нерухомого майна, визнання права власності на виділене у натурі приміщення як на самостійний обєкт права власності.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на даний час нерухоме майно, яке було придбано та знаходиться за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а, згідно технічного паспорту, виготовленого Колективним підприємством „Бюро технічної інвентаризації „Інвентаризатор складає: в будинку літери „А-5,на 3-му поверсі - приміщення, яке має нумерацію - кімната № 322, площею 13,3 кв.м. Інша частина нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а, знаходиться у власності відповідача на підставі наказу Фонду державного майна України від 23.11,1995р. № 37-АТ та переліку нерухомого майна, що передається у власність.

У відповідності до ч.б ст.5 Закону України „Про іпотеку частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ частки майна, що у спільній частковій власності.

Виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, відбувається на вимогу співвласника за наявності передбачених законом умов (річ є подільною) і припиняє право спільної часткової власності для власника, частка якого виділена. Приміщення використовується позивачем незалежно від відповідача. Витрати по утриманню, експлуатації, ремонту, а також безпосередньо експлуатація та обслуговування приміщення оплачуються позивачем окремо.

Відповідно до змісту даної статті, при виділенні у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, особа, за чиїм позовом здійснювалося виділення, становиться одноосібним власником певного обєкта, який виділяється в натурі із складу майна, що є спільною частковою власністю. При цьому, зазначене право власності підлягає державній реєстрації як на окремий обєкт нерухомого майна з розміром частки 1/1 ( одиниця). Внаслідок того, що спірне приміщення є часткою у спільній частковій власності, вона не має можливості реалізовувати у повному обсязі право власності на належне їй приміщення, а саме вільно розпоряджатися ним. оскільки буде вимушена отримувати згоду на його відчуження, заставу у іншої особи. Просила суд поновити їй строк для звернення до суду із позовом до ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та таким, що повністю відбувся, про виділення в натурі окремої частки із нерухомого майна, визнання права власності на виділене у натурі приміщення, як на самостійний об"єкт права власності. Визнати договір від 20.12.2006 року купівлі-продажу кімнати № 322. що знаходиться у будівлі гуртожитку по провулку Великий, 2а в місті Полтаві за ціною продажу' 6 483.48 грн. і шість тисяч чотириста вісімдесят три грн. 48 коп.) між нею та ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп дійсним та таким, що повністю відбувся. Виділити їй у натурі частку із спільного нерухомого майна, що знаходиться у будівлі гуртожитку по провулку Великий, 2А в місті Полтаві, а саме: розташоване на 3-му поверсі будівлі гуртожитку, нежитлове приміщення, яке має нумерацію - кімната № 322, площею 13,3 кв.м. Визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, яке має нумерацію - кімната № 322, як на окремий обєкт нерухомого майна, що складає одиницю без зміни цільового призначення приміщення, яке знаходиться на 3-у поверсі будівлі гуртожитку за адресою м.Полтава. пр.Великий. 2А, і складається з приміщення кімнати, площею 13,3 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали. Просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 акціонерного товариства «Полтавський завод газорозрядний завод» в судове засідання не з»явився, але надав суду лист, в якому просив слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві визнають повністю.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника ОСОБА_3 акціонерного товариства «Полтавський завод газорозрядний завод».

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позову підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в гуртожитку ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а з 1985 року, як працівник заводу. Відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку №59 від 27.11.2000 року (а.с.6) їй надана кімната № 322 розміром 12 кв.м на склад сім»ї 2 особи в гуртожитку за адресою: м.Полтава, провулок Великий, 2а.

Згідно Реєстраційного посвідчення від 12.03.2004 року № 923 (а.с.14) Колективне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» посвідчує, що нежитлова будівля (гуртожиток), розташований за адресою: м.Полтава, провулок Великий, 2а зареєстрований за ОСОБА_3 акціонерним товариством «Полтавський завод газорозрядних ламп» на праві приватної

власності на підставі Наказу Фонду Державного майна України від 23.11.1995 року Ж37-АТ та переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ та записано в реєстрову книгу №7 за реєстровим номером 923.

18 грудня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до керуючого санацією ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» ОСОБА_4 з заявою про намір викупити кімнату № 322, площею 13,3 кв.м. (а.с.7).

20 грудня 2006р. між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Полтавський завод газорозрядних ламп» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу приміщення (а.с.11- 12), яке має нумерацію - кімната № 322 на 3-му поверсі гуртожитку за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а. Згідно договору відповідач зобовязаний був нотаріально посвідчити з позивачем договір купівлі - продажу цієї кімнати. В даному договорі сторони домовилися про всі істотні умови, а саме: предмет договору -приміщення, що має нумерацію - кімната № 322 ( в будинку А-5, 1 - кімната - 13,3 кв.м., згідно технічного паспорту інв. № 8795, реєстровий № 7-923) на 3-поверсі, що знаходиться за адресою: м.Полтава, пров.Великий, 2а ( два а) і є частиною гуртожитку, ціна продажу - 6483,48 грн., порядок розрахунків - стовідсоткова попередня оплата, форма договору - письмова, нотаріальна, момент виникнення права власності.

ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» надав ОСОБА_1 платіжний документ - рахунок-фактуру № 205 від 20.12.2006р. на суму 6483 грн. 48 коп. (а.с.9) на оплату викупу кімнати № 322, який вона оплатила, згідно квитанції № 252 від 20.12.06 року (а.с.10). Між позивачем та відповідачем було підписано Акт прийому-передачі приміщення від 20 грудня 2006 року, згідно з яким, ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла приміщення: кімнату № 322 на третьому поверсі будівлі за адресою: м.Полтава, провулок Великий, 2а (а.с.13).

Відповідно до п.14 Договору, після підписання вищевказаного договору, позивач неодноразово зверталася на особистому прийомі до відповідача з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі- продажу, адже вона свої зобовязання виконала: внесла повністю грошові кошти за кімнату в сумі 6483,48 грн., але відповідач постійно відкладав нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Всі документи для нотаріального посвідчення договору вона своєчасно та в повному обсязі надала відповідачу. Але ні в грудні 2006р., ні в 2007 році відповідач не посвідчив договір купівлі-продажу.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час договір купівлі-продажу кімнати №322 за адресою: м.Полтава, провулок Великий, 2а нотаріально не посвідчений.

Згідно вимог ст.657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.3,4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується відповідними доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовними вимогами про виділення спірного приміщення кімнати в натурі як окремої частки із нерухомого майна, визнання права власності на виділене у натурі приміщення як на самостійний обєкт права власності. Суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На даний час нерухоме майно, яке було придбано та знаходиться за адресою: м.Полтава. пр.Великий, 2а, згідно технічного паспорту (а.с.15-18), виготовленого Колективним підприємством „Бюро технічної інвентаризації „Інвентаризатор складає: в будинку літери „А-5,на 3-му поверсі - приміщення, яке має нумерацію - кімната № 322, площею 13,3 кв.м. Інша частина нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Полтава, пр.Великий, 2а, знаходиться у власності відповідача на підставі наказу Фонду Державного майна України від 23.11.1995р. № 37-АТ та переліку нерухомого майна, що передається у власність.

У відповідності до ч.б ст.5 Закону України „Про іпотеку частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Відповідно до ч.І ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ частки майна, що у спільній частковій власності.

Виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, відбувається на вимогу співвласника за наявності передбачених законом умов (річ є подільною) і припиняє право спільної часткової власності для власника, частка якого виділена.

З

Кімната №322 в гуртожитку по провулку Великому, 2а в місті Полтаві використовується ОСОБА_1 незалежно від відповідача. Витрати по утриманню, експлуатації, ремонту, а також безпосередньо експлуатація та обслуговування приміщення оплачуються позивачем окремо.

Відповідно до змісту даної статті, при виділенні у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, особа, за чиїм позовом здійснювалося виділення, становиться одноосібним власником певного обєкта, який виділяється в натурі із складу майна, що є спільною частковою власністю. При цьому, зазначене право власності підлягає державній реєстрації як на окремий обєкт нерухомого майна з розміром частки 1/1 ( одиниця).

Внаслідок того, що спірне приміщення є часткою у спільній частковій власності, позивач не має можливості реалізовувати у повному обсязі право власності на належне їй приміщення, а саме вільно розпоряджатися ним, оскільки буде вимушена отримувати згоду на його відчуження, заставу у іншої особи.

В зв»язку з сімейними обставинами, суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 15,16, 220, 267, 328, 334, 367. 379, 392 Цивільного кодексу України, ст.4 -14, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовом до ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та таким, що повністю відбувся, про виділення в натурі окремої частки із нерухомого майна, визнання права власності на виділене у натурі приміщення, як на самостійний обєкт права власності.

Визнати договір від 20.12.2006 року купівлі-продажу кімнати № 322. що знаходиться у будівлі гуртожитку по провулку Великий, 2а в місті Полтаві за ціною продажу 6 483.48 грн. (шість тисяч чотириста вісімдесят три грн. 48 коп.) між ОСОБА_1 та ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп дійсним та таким, що повністю відбувся.

Виділити ОСОБА_1 у натурі частку із спільного нерухомого манна. знаходиться у будівлі гуртожитку по провулку Великий. 2А в місті Полтаві, а саме: розташоване на 3- му поверсі будівлі гуртожитку, нежитлове приміщення, яке має нумерацію - кімната № 322, площею13,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, яке має нумерацію кімната №322, як на окремий обєкт нерухомого майна, що складає одиницю без зміни цільового призначення приміщення, яке знаходиться на 3 поверсі будівлі гуртожитку за адресою: м.Полтава, пров. Великий, 2А і складається із приміщення кімнати, площею 13,3 кв.м.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подане десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий Т.В.Турченко