Справа №22-ц-1402/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Білецького О.М.,

суддів Семеній Л.І., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного військового комісаріату

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

до Сумського обласного військового комісаріату, третя особа: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в порядку зворотної вимоги,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року позов Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задоволено.

Стягнуто з Сумського обласного військового комісаріату на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 2630,07 грн. та 51 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовити, а судові витрати покласти на позивача.

Зазначає, що суд першої інстанції не довів вини відповідача з приводу завдання матеріальної шкоди позивачу, невірно застосував положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України, а також не прийняв до уваги те, що позивачем не оскаржувався виконавчий лист при стягненні суми боргу. Зазначає, що функція виплати пенсії третій особі за чинним законодавством покладена лише на позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав скаргу з мотивів в ній викладених, представника позивача, яка заперечила проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично було виконано постанову Вовчанського районного суду від 13 грудня 2006 року у межах виконавчого провадження та сплачено 2279,25 грн. боргу ОСОБА_1, а також витрати, повязані з виконанням постанови суду державним виконавцем, незважаючи на те, що в силу ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року саме Сумський обласний військовий комісаріат мав виплатити третій особі суму боргу.

З таким висновком суду можна погодитись, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 13 грудня 2006 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірними дії Сумського обласного військового комісаріату щодо не проведення перерахунку пенсії за вислугу років та стягнуто на користь ОСОБА_1 за період з 01квітня 2000 року по 01 жовтня 2003 року 1690,92 грн., з 01 жовтня 2003 року по 01 вересня 2004 року 245,96 грн. та з 01 січня 2005 року по 01 квітня 2005 року 319,80 грн., а також судові витрати в сумі 22,57 грн., а всього 2279,25 грн.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 27 березня 2007 року у даній справі замінено відповідача з Сумського обласного військового комісаріату на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Головне управління оскаржило її в апеляційному порядку та Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2007 року апеляційну скаргу залишено без розгляду.

На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист та постановою державного виконавця від 13 квітня 2007 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

10.11.2008 року позивач виконав рішення суду, перерахувавши стягувачу зазначену в ньому суму недоплаченої пенсії в розмірі 2279,25 грн., що підтверджується копією повідомлення, в звязку з чим 28.11.2008 року виконавче провадження з примусового виконання було закінчене.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2008 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2007 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2009 року задоволено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та скасовано ухвалу Вовчанського районного суду від 27 березня 2006 року.

В ході виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду позивачем було понесено майнові витрати у зв'язку з виконанням зобов'язання щодо відшкодування шкоди, які пов'язані з виконанням постанов державного виконавця від 02 липня 2007 року про стягнення виконавчого збору в сумі 227,92 грн. та від 19 вересня 2008 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 3,03 грн.

Вказані обставини справи вірно встановлені судом та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки саме позивач відшкодував ОСОБА_1 шкоду, що була завдана йому неправомірними діями відповідача.

Обґрунтовуючи мотиви задоволення позову, суд першої інстанції зайво застосував положення ч.1 ст.1166 ЦК України, проте це не впливає на правильність вирішення цього спору.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Доводи відповідача про те, що функція виплати пенсії третій особі за чинним законодавством покладена лише на позивача, не спростовує висновків суду, оскільки згідно з постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 13 грудня 2006 року саме відповідач є безпосередньо відповідальною особою за завдану в результаті його неправомірних дій шкоду ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 307, 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сумського обласного військового комісаріату відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -