АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-801/10 Головуючий у 1 й інстанції - чумак т.А. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2010 року м. Дніпропетровськ

9 лютого 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Гокова П.В., Перцової В.А.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2009 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Зазначеним рішенням суду від 16.11.2009 року ОСОБА_1 відмовлено в її позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення боргу / а. с. 76-77 /.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Позивачка вважає, що суд неправильно застосував ст. 58 ЦПК України і прийшов до неправильного висновку про те, що розписка від 14.05.2007 року є неналежним доказом по справі / а. с. 90-91 /.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2007 року відповідачка отримала від позивачки гроші у сумі 20600 грн. Вказана обставина підтверджується письмовою розпискою відповідачки про отримання нею грошей у сумі 20600 грн. та визнана сторонами в судовому засіданні.

З оригіналу розписки, оглянутого судом першої інстанції, та копії, яка знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що відповідачка отримала від позивачки 20600 грн./ а. с. 8 /. Однак, в розписці відсутні будь-які дані про те, з якою метою відповідачка отримала від позивачки вказану суму та на яких умовах.

Відповідно до висновку спеціаліста № 58/04/06-229 від 08.12.2008 року, який було зроблено на підставі матеріалів дослідчої перевірки, що проводилась Апостолівським РВ ГУ МВД України в Дніпропетровській області по заяві ОСОБА_2 за фактом підробки документів ОСОБА_1 ( оригінал висновку знаходиться у відмовному матеріалі № 1684 за фактом підробки документів ОСОБА_1 / ст.358 УК України /,який було оглянуто судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції ), - рукописний текст розписки від імені ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_2, але в розписці мали місто дописки слова «расписка» та «до 06.01.08», вирішити ж питання ким виконані ці дописки встановити неможливо / а. с. 98-100 /. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що дописки «расписка» та «до 06.01.08» виконані нею особисто.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти позовних вимог посилаючись на те, що ніяких грошей в борг у ОСОБА_1 вона не брала, гроші ж у сумі 20600 грн. позивачка, у якої вона відповідачка працювала продавцем у 2006-2007 роках, видала їй для поїздки у м. Харків за товаром. Факт поїздки відповідачки у м. Харків за товаром 15.05.2007 року підтверджено наданою позивачкою суду першої інстанції книгою із записами про оприбуткування нею товару за 2007 року, яка оглянута в судовому засіданні і копії її аркушів залучені до справи / а. с. 69-72 /.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, розписка від 14.05.2007 року про отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 20600 грн., не може бути належним доказом по справі про стягнення боргу, оскільки вказана розписка не містить відомостей щодо умов договору позики, укладеного між сторонами, та статусу коштів які отримала відповідачка від позивачки.

Належних письмових доказів по справі, про укладення між сторонами договору позики, ОСОБА_1 суду не надала, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що її позовні вимоги про стягнення суми боргу задоволенню не підлягають / а. с. 76-77 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідно до вимог ст.ст.1046,1047,218 ЦК України, ст. 58 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивачки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

СУДДІ: