Справа № 2-2193/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2010 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: Крилюк М.І., секретаря : Пітеляк С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: сектор реєстрації і імміграції фізичних осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області про зняття з реєстрації та виселення,

встановив: ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2, третя особа: сектор реєстрації і імміграції фізичних осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області про зняття з реєстрації та виселення.

В судовому позивачка позов підтримала та пояснила, що в її житловому будинку зареєстровані син -ОСОБА_3 та невістка -ОСОБА_2, між якими 12.10.2009р. розірваний шлюб. На протязі року після розірвання шлюбу невістка не змінює своє ставлення по відношенню до неї, вчиняє постійно сварки та створює нестерпні умови проживання. її заяви до правоохоронних органів не дали позитивного результату, а тому вона змушена звертатися до суду про виселення ОСОБА_2 з її житлового будинку. Просить позов задоволити.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що вона з 1990р. по заяві позивачки прописана до житлового будинку в с.Розтоки, уч.Підпасіки, Косівського району. На даний час вона іншого житла для проживання немає, але оскільки позивачка створила нестерпні умови проживання її в житловому будинку, то вона пішла проживати до своєї матері.

Представник сектору реєстрації і імміграції фізичних осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, а подав заяву в якій просить дану справу розглянути у його відсутності.

Суд, заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 386 вказаного кодексу зазначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 не являється власником житлового будинку, що розташований в с.Розтоки, уч.Підпасіки, Косівського району, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на даний будинок видане на її ім'я. Про те, що в позивачки відсутні документи, які б підтверджували право власності її на житло ствердив в судовому засіданні її представник ОСОБА_4

Твердження представника позивачки про те, що ОСОБА_1 являється власником житлового будинку в с.Розтоки про що стверджує довідка видана виконкомом Розтоківської с/ради від 18.11.2010р. №144/06.05 не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у даній довідці зазначено, що свідоцтво про право власності їй не видавалося і технічний паспорт на нерухоме майно не виготовлявся.

Згідно ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. А статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено. Тобто, тільки власник житлового будинку може звертатися з вимогою про виселення членів сім'ї із його житлового будинку та пред'являти претнезії щодо свого майна.

Крім цього, судом встановлено, що відсутні порушення зі сторони відповідачки вимог ст.116 ЖК України, якою передбачено, що якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В матеріалах справи відсутні жодні документи, які б підтверджували, що ОСОБА_2 систематично порушує правила соціалістичного співжиття та заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Долучене,до матеріалів справи відношення Косівського РВ УМВС не може являтись доказом того, що ОСОБА_2 створює неможливі умови проживання для ОСОБА_1, руйнує чи псує житлове приміщення, а також використовує його не за призначенням, що було б підставою для виселення її із житла.

Як ствердила в судовому засіданні відповідачка вона прописана до житлового будинку в с.Розтоки, Косівського району по заяві позивачки та проживає в ньому більше двадцяти років. Своєю працею та грошовими коштами вона брала участь у веденні господарства. Двір у якому проживає ОСОБА_2 відносився до колгоспного двору, а тому у відповідності до постанови Пленуму ВС України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тобто, відповідачка ОСОБА_2, як член колгоспного двору, може ставити питання про виділення їй частки в майні колгоспного двору.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. І втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік .

Як пояснив суду ОСОБА_4 відповідачка не проживає у житловому будинку в с.Розтоки, Косівського району 5 днів, тобто вимоги ст.405 ЖК України відповідачкою також не порушено.

В судовому засіданні встановлено, що саме позивачка ОСОБА_1 ствоює нестерпні умови проживання для ОСОБА_2, яка на даний час залишила місце проживання та проживає у своєї матері.

Таким чином, враховуючи те, що в позивачки відсутні документи про власність на житловий будинок, а також те, що відповідачка немає іншого житла, а також не порушує умови проживання в будинку, що розташований в с.Розтоки, Косівського району, а тому в позові ОСОБА_1 про виселення її слід відмовити.

На підставі ст.ст.319, 383, 386, 405 ЦК України ст.ст. 109,116,156-157 ЖК України, Постанова Пленуму ВС України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та керуючись ст.ст.213 -215 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: сектор реєстрації і імміграції фізичних осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області про зняття з реєстрації та виселення -відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня йогміроголошення.

СУДДЯ: