Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-1647/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Закревського В.І.

при секретарі Рибак І.О.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.10.2009 року між нею та відповідачами було укладено договір довічного утримання (догляду). Згідно умов договору відповідачі були зобовязані передати їй у власність квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності. Позивачка, зі своєї сторони, була зобовязана доглядати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, забезпечувати їх приготуванням їжі, доглядом, прибиранням, придбанням ліків та продуктів за їх рахунок, зберіганням у їх у безкоштовному довічному користуванні всю квартиру.

Укладанню даного договору передувало давнє знайомство матері позивачки ОСОБА_4 з ОСОБА_2 на протязі 20 років. ОСОБА_2 проживає з хворим чоловіком, дітей від шлюбу в них немає. Вона постійно скаржилась матері, позивачці та її сестрі, що їй дуже важко жити як матеріально так і морально, дітей немає, допомоги чекати немає від кого. ОСОБА_2 часто була в них дома, вони постійно запрошували її до себе на свята. Крім того, позивачка та її мати постійно допомагали ОСОБА_2, приходили до неї додому, прибирали, готували їжу, ходили за покупками до магазину та ринку і т.д., тобто вважали її разом з чоловіком членами своєї сімї. Тому коли вона в жовтні 2009 року сама особисто запропонувала матері позивачки укласти договір довічного утримання та переоформити на когось із них квартиру, оскільки дітей чи будь-яких інших спадкоємців вони не мають, то вони погодились. За взаємною згодою, а вірніше за бажанням відповідачів, було вирішено, що набувачем квартири, що належить ОСОБА_2, буде позивачка, оскільки вона не забезпечена житлом.

До 16 травня 2010 року в відносинах з ОСОБА_2 все було нормально, коли позивачка не могла прийти (позивачка вагітна і останнім часом вагітність проходить з ускладненнями), приходила матір, вони як завжди, по черзі ходили за покупками для ОСОБА_2, готували їм їжу, прибирали та здійснювали догляд. 16 травня 2010 року від матері позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 без будь-яких причин в різкій та грубій формі повідомила про те, що готує розірвання договору довічного утримання, оскільки вона познайомилась з більш відповідальними та приємними людьми, які обіцяли їй кращий догляд. Для позивачки це було повною несподіванкою, оскільки крім договірних відносин їх з ОСОБА_2 повязували просто людські стосунки, тим більш, будь-які підстави для розірвання договору відсутні. Після 16.05.2010 року ОСОБА_2 перестала відчиняти матері двері, відмовлялась від розмов по телефону і взагалі уникала будь-яких контактів. Позивачка також неодноразово намагалась зясувати причини такої різкої зміни у відносинах, але ОСОБА_2 не бажала її бачити і чути. Умисні дії відповідачів перешкоджають їй у виконанні взятих на себе за договором обовязків, що відповідно, унеможливлює його подальше виконання.

Позивачка вважає, що даний договір довічного утримання необхідно розірвати у звязку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення. Ці обставини викладені вище, а саме: умисне створення відчужувачем неможливості виконання умов договору набувачем. На даний час, позивачка вважає, що немає можливості врегулювати спір мирним шляхом. Згідно довідки МБТІ, позивачка є власником квартири АДРЕСА_2. Але в разі прийняття рішення судом рішення про розірвання договору довічного утримання, вона буде позбавлена права власності. Враховуючи грошовий внесок позивачки та її сімї по догляду за ОСОБА_2, тривалість такого догляду, вартість оформлення всіх необхідних документів (на загальну суму 8000 грн.), моральну шкоду, завдану діями відповідачів, позивачка вважає, що має всі підстави на залишені у власності частини квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обовязки за договором.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги позивачки, просив розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.10.2009 року, у звязку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав умисного створення відчужувачем умов, які повністю унеможливлюють виконання набувачем обовязків по договору. Також просив визнати за ОСОБА_1 право власності на ? квартири АДРЕСА_3.

Відповідачка та представник відповідача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. В судове засідання на розгляд справи відповідачі не зявилися, були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Як виходить із заперечень, які надала відповідачка в попередньому судовому засіданні, вони визнають позов в тій частині, що необхідно розірвати договір довічного утримання укладений між ними та ОСОБА_1, так як позивачка в повній мірі не виконує взяті на себе обовязки та обставини вказані в позовній заяві не відповідають дійсності. Тому відповідачі самі звернулися до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання з позивачкою і поскільки вона не виконувала умови договору то вони заперечують проти визнання права власності ? частини квартири за позивачкою.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити, керуючись ч.1 ст. 60 ЦПК України, так як позивачка не надала доказів того, що вона здійснювала догляд за відповідачами, виконуючи всі умови укладеного між ними договору довічного утримання і відповідно, що є підстави для визнання за нею ? частини квартири..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції .

СУДДЯ :