Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-4908/2010 Головуючий у 1 -й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 23 Доповідач: Белінська І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року Колегія суддів судової палати в

цивільних справах апеляційного суду кіровоградської області в складі: ОСОБА_2 - головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4, при секретареві - Зіновєвій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Світловодського міськрайонного суду від 26 травня 2010 року в цивільній справі за його позовом до обслуговуючого кооперативу №8 про стягнення витрат, понесених на покращення орендованого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до обслуговуючого кооперативу №8 про відшкодування витрат на ремонт орендованого ним приміщення.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору оренди від 1.07.2006 року та доповнень до договору від 11.07.2006 року у його користуванні знаходилось нежиле підвальне приміщення багатоквартирного житлового будинку №5 по бульвару Дніпровському у м.Світловодську. Відповідно до умов договору він здійснив ремонт цього приміщення, на що витратив 11 082 гривні, а також сплатив 3091 гривень за відновлення електропостачання приміщення, яке було припинене внаслідок неправомірних дій відповідача.

Не зважаючи на належне виконання ним умов договору оренди, відповідач в односторонньому порядку відмовився від договору, вимагає звільнення ним орендованого приміщення в судовому порядку.

Посилаючись на ці обставини, просив зобовязати відповідача відшкодувати вартість витрат на поліпшення стану орендованого приміщення.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 26 травня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що обовязок відповідача відшкодувати вартість всіх витрат, понесених ним, як наймачем, на поліпшення орендованого приміщення, прямо передбачений п.8.8

доповнень до договору оренди від 11.07.2006 року. Крім того, суд не застосував наслідки недійсності правочину, визначені ст.216 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника адвоката ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди нежилого приміщення підвального типу є недійсним в силу його нікчемності ( ч.іст. 220 ЦК України), а в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання зазначеного договору дійсним відмовлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 9.09.2009 року. Крім того, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог щодо обовязку відповідача відшкодувати йому вартість ремонтних робіт у орендованому приміщенні відповідно до ст.216 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відмовляючи в позові, суд обгрунтованого виходив з того, що договір оренди частини будівлі ( нежилого приміщення підвального типу, площею 96,9 кв.м) багатоквартирного житлового будинку є недійсним.

Відповідно до п.ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. З цих підстав доводи апеляційної скарги щодо обовязку відповідача виконати п.8.8 доповнень до договору оренди майна, яким передбачено обовязок орендодавця сплатити на вимогу орендаря всі грошові витрати, понесені ним на покращення орендованого приміщення шляхом ремонту, переобладнання, тощо у разі дострокового припинення дії договору оренди з ініціативи орендодавця, а орендар - надати про ці витрати відповідні документи, суперечать закону.

Мотивуючи відмову у задоволенні позовних вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину, передбачених п.2ч.1 ст.216 ЦК України, суд правильно вказав на те, що ця норма не регулює спірні правовідносини, оскільки предметом цього спору є відшкодування збитків ( витрат, понесених орендарем на поліпшення орендованого майна), завданих вчиненням недійсного правочину. Ці правовідносини врегульовані ч.2 ст.216, ст.778 ЦК України.

Згідно із ч.2ст.216 ЦК України, якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

, Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивач не довів наявність підстав для відшкодування йому збитків у вигляді вартості проведених ним ремонтних робіт у орендованому приміщенні,

оскільки не надав належних доказів обсягу та вартості таких робіт, які були б узгоджені з відповідачем, провів ремонт на власний розсуд.

Крім того, надані позивачем накладні та довідки про придбання різних будівельних матеріалів (а.с.13-18) самі по собі не доводять того факту, що вони були використані ним саме для проведення ремонту. В той же час п.4.2 договору оренди було визначено, що орендар зобовязаний здійснювати капітальний і поточний ремонти орендованого приміщення. З огляду на те, що пунктом 8.8 доповнень до договору оренди відшкодування орендодавцем вартості поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем, передбачалось лише у разі дострокового припинення договору з ініціативи орендодавця, а в цьому випадку мова йде про наслідки недійсності правочину, то за недоведеності іншого, поточний ремонт орендованого приміщення в інших випадках договором оренди передбачалось здійснювати за рахунок орендаря.

Таким чином, вина відповідача у завданні позивачу збитків є недоведеною, на що правильно послався суд першої інстанції, відмовляючи в позові.

Відповідно до ч.Іст.ЗОЗ ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1ст.308 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ЗОЗ, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Світловодського міськрайонного суду від 26 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: