Справа №2-2110-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі

головуючого-судді Кормана О.В.

при секретарі Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому зазначив, що у 2007 році відкрилась спадщина після смерті його з відповідачкою матері ОСОБА_3, яка померла 15.01.2007 року. Спадщина складалась з будинковолодіння №9 по вулиці Дружби села Городецьке Уманського району Черкаської області. Вони з відповідачкою являлись спадкоємцями першої черги. За їхньою з відповідачкою домовленістю позивач відмовлявся від спадщини на користь відповідачки, а вона зобовязувалась в подальшому компенсувати позивачеві вартість відступленої частки у сумі 9000 доларів США, про що написала розписку від 6 липня 2007 року. Загальна сума боргу відповідачки по розписці від 6 липня 2007 року на момент подання позову становить 71010 гривень, виходячи з офіційного курсу долара США, встановленого Нацбанком України 7,89 грн./долар США. Строк виконання зобовязання по розписці від 6 липня 2007 року витік через три роки, тобто 6 липня 2010 року. Відповідачкою частково у сумі 35000 грн. повернуто борг, про що свідчить розписка від 13.08.2010 року. Решту суми 36010 грн. відповідачка повертати відмовляється. Вважає, що цим порушено його майнові права. Викладені ним обставини підтверджуються розписками від 6 липня 2007 року та 13 серпня 2010 року. Просить стягнути з відповідачки на його користь 36010 грн. боргу за борговою розпискою від 6 липня 2007 року, покласти на відповідачу судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що у 2007 році, коли померла їхня з відповідачкою матір, він звернувся до відповідачки, запропонувавши продати будинок, на що вона відмовилась, та погодилась сплатити позивачеві його частку у спадковому майні в розмірі 9000 доларів США. В свою чергу позивач написав заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні. 6 липня 2007 року відповідачка написала розписку про те, що взяла у борг в позивача 9000 доларів США, які зобовязується повернути протягом 3 років. Після чого позивач поїхав додому. У 2008 році, коли він зі своєю дружиною приїхали на проводи до села, на прохання відповідачки він погодився зменшити суму боргу до 7000 доларів США. У 2010 року, коли він приїхав до відповідачки, вона повідомила, що заплатить йому 35000 гривень в рахунок погашення боргу, а іншу частину сплачувати не буде. Спочатку позивач не хотів брати ці гроші, але порадившись з юристом, все таки їх взяв, про що написав розписку від 13.08.2010 року. Іншу частину боргу сестра повертати не збирається, тому просить стягнути їх за рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала повністю та пояснила, що після смерті їхньої матері залишився заповіт на неї та позивача. Так як позивач не збирався проживати у будинку, а хотів лише гроші, вона запропонувала, що виплатить йому 9000 доларів США в рахунок компенсації, про що була складена розписка. Однак, наступного дня, поговоривши з племінниками, вони з позивачем домовились, що вона сплатить йому 7000 доларів США по курсу 5 гривень за долар США. Однак позивач розписку на 7000 доларів США не підписав та не взяв, залишивши у себе розписку на 9000 доларів США. Жодного прохання з її сторони у 2008 році про зменшення суми боргу, як вказує позивач, не було, так як про зазначену суму вони домовились ще в 2007 році. У 2010 році вона повернула позивачеві 35000 гривень, так як приймала до уваги курс долара до гривні станом на 2007 рік. Проте, позивач вважає, що вона йому сплатила не всі гроші, тому подав до суду. Просить врахувати, що вартість спадкового майна становила близько 80000 гривень, і нею у спадкове майно було вкладено значні кошти до смерті матері, тому вважає позов безпідставним.

Допитана в якості свідка по справі ОСОБА_4, дружина позивача, показала, що у 2008 році вона була свідком, як відповідачка просила її чоловіка зменшити суму боргу з 9 до 7 тисяч доларів, на що вони з чоловіком погодились.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5, чоловік відповідачки зазначив, що між її дружиною та позивачем була домовленість про те, що вона поверне його 7000 доларів США за частину спадкового майна.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, дочка відповідачки, показала, що вона не була присутня при написанні розписки на 9000 доларів США, проте була присутня, як тоді ж у липні 2007 року позивач та відповідачка домовились про сплату 7000 доларів США і мати писала відповідні розписки.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Як вбачається з розписки від 6 липня 2007 року ОСОБА_2 взяла у борг гроші в сумі 9000 доларів США в ОСОБА_1, зобовязується повернути через три роки.

Згідно розписки від 13 серпня 2010 року ОСОБА_1 одержав частину боргу від ОСОБА_2 по розписці від 6 липня 2007 року в розмірі 35000 гривень.

Як зазначили самі позивач та відповідач фактично відповідач у борг гроші в позивача не отримувала, а мала намір компенсувати вартість спадкового майна, від якого відмовився позивач.

Позивач та відповідач не надали суду документальних підтверджень щодо вартості спадкового майна на час отримання спадщини, тому визначитись з сумою коштів, яку мав отримати в рахунок компенсації позивач, суд позбавлений можливості.

Крім того, позивачем не надано жодного документального підтвердження розрахунку суми боргу, у тому числі докази про курс валют станом на час укладання, з його слів, договору, та на час звернення до суду.

Також, у відповідності до вимог статті 1047 ЦК України, договір позики (на який посилається позивач), укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Враховуючи те, що станом на 6 липня 2007 року сума в розмірі 9000 доларів США, в перерахунку на гривні, значно перевищувала 10 неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, договір позики між позивачем та відповідачем повинен був бути укладений в письмовій формі. Розписка або інший документ, засвідчують лише факт отримання грошей і не замінюють договору позики. У звязку з цим укладення такого договору, що підтверджується лише розпискою, вважається недодержанням вимог закону.

Згідно статті 1051 ЦК України якщо договір позики мав бути укладений у письмовій формі і її не було додержано, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. У цьому випадку факт укладення договору позики слід доводити письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Тому суд не може взяти до уваги свідчення свідків, допитаних по справі, так як договір позики не був оформлений у письмовій формі.

Враховуючи те, що позивачем достовірно, належними доказами, не підтверджено укладення договору позики з відповідачкою, документально не спростовано твердження відповідачки про те, що вони з позивачем домовлялись про сплату нею 7000 доларів США з розрахунку 5 гривень за долар, і нею на погашення боргу було сплачено позивачеві 35000 гривень, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий О.В. Корман