Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гарванко М.М.

з участю адвоката ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 7 жовтня 2009 року по справі за його позовом до ОСОБА_3, виконавчого комітету Львівської міської ради, Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, з участю третіх осіб: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ЛКП «Підзамче-404», ЛКП «Збоїще-408» про визнання права на користування ванною кімнатою, внесення змін до розпорядження, наказу, свідоцтва про право власності, технічні паспорти, визнання часково недійсними розпоряджень,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання за ним права користування ванною кімнатою, яку залишити в спільному користуванні з відповідачем; визнання частково недійсними та внесення змін до розпорядження № 143 від 4 березня 1997 року виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, свідоцтво про право власності на квартиру 5 в будинку 151 на вулиці Б.Хмельницького у м.Львові, технічний паспорт, експлікацію внутрішніх площ та реєстр БТІ в частині приватизації ванної кімнати в цілому ОСОБА_3 та ОСОБА_5, залишити спірну ванну кімнату в спільному користуванні його та відповідача; внесення змін в наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 21 листопада 2007 року № 1590-Ж-Ш, свідоцтво про право власності на квартиру 5А, технічний паспорт, експлікацію внутрішніх площ, реєстр БТІ із зазначеням, що ванна кімната площею 2,08 кв.м знаходиться в спільному користуванні в рівних частинах мешканців квартир, що належать сторонам.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 7 жовтня 2009 року в задоволенні позову відмовлено..

Рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що відповідач безпідставно приватизувала ванну кімнату, яка належить до спільних вигод квартир сторін. Розпорядження уповноваженого органу про позбавлення його права користуватися ванною кімнатою в квартирі відсутнє. Він фактично користується цим приміщенням. Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про задоволення його позову.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, оскільки спірне приміщення ванної кімнати перебувало в користуванні мешканців квартир № 5 і ними приватизоване, позивач цим приміщенням не користувався.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Прийняте у справі судом першої інстанції рішення даним вимогам не відповідає.

Предметом спору у даній справі є підставність приватизації мешканцями квартири № 5 в будинку 151 на вулиці Б.Хмельницького у м.Львові ванної кімнати.

Встановлено, що відповідач займає квартиру 5 в будинку 151 на вулиці Б.Хмельницького у м.Львові, яка приватизована ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Після смерті останньої її частка в квартирі успадкована відповідачем.

Сім»я позивача вселена у квартиру № 5-А цього будинку на підставі ордера від 27 грудня 1958 року (а.с.5). Відповідно до розпорядження № 1464 від 12 жовтня 2007 року наймачем квартири є позивач (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності від 21 листопада 2007 року (а.с.11) квартира 5-А позивачем приватизована і складається з двох житлових кімнат та приміщень спільного користування (коридор, вбиральня, кухня), що стверджується технічним паспортом та експлікацією внутрішніх площ квартири (а.а.9-10).

Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 2270 від 17 жовтня 1996 року відповідачу і її матері ОСОБА_5 передано у власність квартиру 5 загальною площею 40,9 кв.м. (а.с.40-47,53) при чому спірне приміщення ванної кімнати залишено у спільному користуванні мешканців квартир, які належать сторонам. Розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради № 143 від 4 березня 1997 року затверджено розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації № 200 від 28 лютого 1997 року «Про внесення змін в розпорядження районної адміністрації «Про передачу квартир у власність мешканцям району» та змінено загальну площу квартири 5 з 40,9 кв.м на 42,9 кв.м з врахуванням приватизації ванної кімнати (а.с. 48-52,54,55,57).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для внесення цих змін стала довідка житлового комунального підприємства ЖЕК-404 від 23 січня 1997 року (а.с.14), яка не підтверджена іншими об»єктивними доказами.

З опису предметів та устаткування спільного користування, наданого мешканцям квартири 5-А (а.с.6), листа будинкоуправління від 15 листопада 1965 року (а.с.6) вбачається, що ванна перебуває у спільному користуванні.

Відповідно до ч.2 ст. 48, ст.. 65-1 ЖК України громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Приватизація житла регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі-Закон), постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм реалізації Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, іншими нормативними актами.

При ухваленні судового рішення суд не врахував положень п.2 ст.2 Закону про те, що розмір загальної площі, що належить кожному наймачеві у комунальній квартирі, де їх двоє або більше, визначається як сума площ займаних жилих кімнат з урахуванням балконів, лоджій, терас, та підсобних приміщень квартири. Вона розподіляється між усіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Органи приватизації під час приватизації частини комунальної квартири повинні додержувати положень цивільного законодавства, виходячи з того, що при приватизації кімнати квартира залишається у спільній частковій власності двох власників місцевого органу державної влади і власника (власників кімнат). Відповідно до вимог Цивільного кодексу розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова) або без визначення часток (сумісна власність). Комунальна квартира, у якій частина кімнат приватизована, належить всім учасникам. Тому володіння, користування і розпорядження частковою власністю провадяться за згодою всіх учасників незалежно від розміру жилої площі кожного з них. Приміщення загального користування залишаються у спільному користуванні.

Виходячи з положень законодавства про власність (на час приватизації житла відповідачем- ст.. 4 Закону України «Про власність»), на час розгляду спору -

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 2,7 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення та вирішує спір по суті.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася сторона, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_6 як власника об»єктів нерухомості на вулиці Опришківській,2 у м.Львові, жодним чином не порушені прийняттям оспорюваних позивачем ухвали Львівської міської ради і укладенням договорів оренди земельних ділянок. При прийнятті рішення Львівська міська рада діяла в межах повноважень, визначених ст. 9 ЗК України. Судом першої інстанції неправильно дана правова оцінка обставинам справи.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що внаслідок прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали № 1444 від 27 грудня 2007 року порушено вимоги статей 316, 317, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, порушено право ОСОБА_6 на нерухоме майно. Вказав, що відсутність майна не позбавляє його власника права на відновлення цього майна чи приведення його до попереднього стану. Цим суд визнав відсутність майна ОСОБА_6

Частиною 3 ст. 9 ЖК України встановлено, жо житлові права охороняються законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів про порушення її прав позивач не надала.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що оспорювані правочини відповідають вимогам закону, підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 7 жовтня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними в частині приватизації ОСОБА_3 та ОСОБА_5П ванної кімнати площею в квартирі 5 будинку 151 на вулиці Б.Хмельницького у м.Львові розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради № 143 від 4 березня 1997 року. Внести зміни в технічний паспортта виключити - визнання за ним права користування ванною кімнатою, яку залишити в спільному користуванні з відповідачем, визнання частково недійсними та внесення змін до розпорядження № 143 від 4 березня 1997 року виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, свідоцтво про право власності на квартиру 5 в будинку 151 на вулиці ОСОБА_7 в м.львові, технічний паспорт, експлікацію внутрішніх площ та реєстр БТІ в частині приватизації ванної кімнати в цідлому ОСОБА_3 та ОСОБА_5, залиштьит спірну ванну кісмнвту в спільному користування в рівних частинах з ним; внесення змін в наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради ід 21 листопада 2007 року № 1590-Ж-Ш, свідоцтво про право власності на квартиру 5А, технічний паспорт, експлікацію внутрішніх площ, реєстр БТІ із зазначеням, що ванна кімната площею 2,08 квюм знаходиться в спільному користування в різних тчсастинах мешканців квартир, що належать сторонам.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: