АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2806/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Максюта Ж.І.,

при секретарі: Керімовій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ВАТ «Дніпроводбуд» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, третя особа: ВАТ «Дніпроводбуд», про визнання нечинним наказу та за позовом ВАТ «Дніпроводбуд» до ОСОБА_2, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області про визнання чинним наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання нечинним наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області від 17.02.1995 року №12/01-АО про перетворення орендного підприємства «Дніпроводбуд» у ВАТ «Дніпроводбуд» в частині приватизації у складі цілісного майнового комплексу ВАТ «Дніпроводбуд» гуртожитку, розташованого за адресою: 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Ювілейне, вул. 8 Березня, 19, посилаючись на те, що цей гуртожиток до 1995 року знаходився на праві повного господарського відання орендного підприємства «Дніпроводбуд» і згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» входив до державного житлового фонду, а тому не підлягав приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна» та незаконно був включений до статутного фонду ВАТ «Дніпроводбуд» на підставі вказаного наказу.

ВАТ «Дніпроводбуд» звернулося до суду з зустрічним позовом про визнання чинним вказаного наказу з тих підстав, що спірний гуртожиток, як тимчасове житло, був переданий до статутного фонду ВАТ «Дніпроводбуд» відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна».

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, а в позові ВАТ «Дніпроводбуд» відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновку суду обставинам справи та їх недоведеність ВАТ «Дніпроводбуд» просить скасувати рішення суду та в позові ОСОБА_2 відмовити, а їх позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення.

Визнаючи нечинним спірний наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області від 17.02.1995 року №12/01-АО в частині приватизації у складі цілісного майнового комплексу ВАТ «Дніпроводбуд» гуртожитку по вул. 8 Березня, 19 в сел. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області суд виходив з того, що такий наказ у зазначеній частині суперечить положенням Закону України «Про приватизацію державного майна» та порушує житлові права мешканців цього гуртожитку, в тому числі, і позивача на приватизацію займаної ним у гуртожитку жилої площі.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст.213,214 цього Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області №12/01-АО від 17.02.1995 року орендне підприємство «Дніпроводбуд» було перетворено у ВАТ «Дніпроводбуд» і є його правонаступником, а питання щодо приватизації у складі його цілісного майнового комплексу спірного гуртожитку, з чого виходив суд, цим наказом не вирішувалося.

Таким чином, такий наказ не може бути предметом виниклого між сторонами спору щодо зазначеного гуртожитку, а висновки суду про порушення цим наказом прав позивача на приватизацію займаної ним у вказаному гуртожитку жилої площі є помилковими і не відповідають дійсним обставинам справи та матеріалам справи.

Крім того, як пояснив ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду, про приватизацію ВАТ «Дніпроводбуд» майна орендного підприємства «Дніпроводбуд» йому стало відомо у 1998 році, тобто у той час коли діяв ЦК України (1963 р.), відповідно з яким до спірних правовідносин поширювався трирічний строк позовної давності, а згідно п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.) правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Між тим, зазначені обставини справи та норми закону суд не врахував, залишив без належної правової оцінки та уваги, безпідставно визнавши нечинним спірний наказ в тій частині, в якій він не приймався, що робить неможливим виконання такого рішення суду, а керуючись ст.268 ЦК України (2003 р.) про непоширення на вимоги позивача строку позовної давності, суд не встановив часу, коли позивачу стало відомо про порушення його прав цим наказом, та не зясував причин пропуску ним цього строку.

Відповідних нормативних документів в підтвердження права власності ВАТ «Дніпроводбуд» на цей гуртожиток позивач суду не надав, а суд в судовому засіданні їх не встановив і в рішенні не навів та, при цьому, не розяснив ОСОБА_2 його права на оспарювання саме таких документів.

При таких обставинах рішення суду в цій частині, як постановлене з порушенням норм матеріального права та висновки якого не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 про визнання наказу частково нечинним на підставі ст.3 ЦПК України.

З урахуванням наведеного та оскільки в задоволенні позовних вимог ВАТ "Дніпроводбуд" про визнання чинним спірного наказу судом було помилково відмовлено у звязку з визнанням частково нечинним цього наказу, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду і в цій частині та в позові ВАТ "Дніпроводбуд" відмовити з тих підстав, що зазначених в позовних вимогах по цій справі порушень закону при прийнятті такого наказу не вбачається та він не відноситься до предмету спору між сторонами, а тому нема необхідності визнавати його чинним в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ВАТ «Дніпроводбуд» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, третя особа: ВАТ "Дніпроводбуд", про визнання нечинним наказу та ВАТ "Дніпроводбуд" до ОСОБА_2, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області про визнання чинним наказу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: