АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Гребенкіній Г.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2010 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Марганецької міської ради про визнання незаконними рішень виконавчого комітету та визнання недійсним державного акту на землю, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2005 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_10, померлого в 1999 році, та після смерті матері ОСОБА_11, померлої в 2003 році, належить земельна ділянка площею 466,0 кв.м. по вул. Київська, 21/2 в м. Марганець, з яких відповідач самовільно користується ділянкою площею 158,515 кв.м. Відповідач добровільно звільнити зазначену земельну ділянку не бажає, тому позивач просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача усунути перепони позивачу в користуванні земельною ділянкою площею 466,0 кв.м. (т.1 а.с.2-3).

У червні 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до Виконавчого комітету Марганецької міської ради та ОСОБА_3 з позовом про визнання недійсними рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність та про визнання недійсним державного акту на землю, посилаючись на те, що рішенням виконкому від 20 листопада 1996 року № 485/1 у власність ОСОБА_10 передана земельна ділянка площею 466,0 кв.м. з видачею державного акту на землю на підставі рішення виконкому від 22 лютого 1995 року № 72/1 про затвердження протоколу позгоджувальної комісії від 208лютого 1995 року по встановленню розмірів земельної ділянки, про що позивачам стало відомо лише після звернення ОСОБА_3 з позовом до суду, в той час як попередній власник квартири АДРЕСА_1 І.А. викупив її в 1990 році і до нього перейшло право власності на земельну ділянку, а ще до цього їх сімя користувалася цїєю ділянкою на протязі 10 років, рішення про вилучення у ОСОБА_12 земельної ділянки не приймалося. Тому просили визнати незаконими зазначені рішення виконкому та недійсним виданий ОСОБА_10 Державний акт № 3582 від 04 квітня 1996 року на право приватної власності на земельну ділянку розміром 466,0 кв.м. по вул. Київська, 21/2 в м. Марганець (т.1 а.с.31-33).

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2008 року до участі у справі залучено ОСОБА_7, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (т.2 а.с.8).

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2010 року до участі у справі залучено ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (т.2 а.с.221).

В квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з доповненням до позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0466 га по вул. Київська 21/2 в м. Марганець, оскільки вона в порядку спадкування після смерті в 2003 році матері ОСОБА_11 є власником квартири № 2, що становить 1/4 ідеальної долі житлового будинку № 21 по вул. Київська в м. Марганець, але при цьому їй не видано державний акт на земельну ділянку, власником якої був її батько ОСОБА_10, після смерті якого в 1999 році її мати ОСОБА_11 не оформила на себе право власності на землю (т.3 а.с.9).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, за нею визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0466 га по вул. Київська 21/2 в м. Марганець, відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_4 зобовязано усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та звільнити самовільно зайняту територію прилеглу до буд. 21 по вул. Київська в м. Марганець земельну ділянку розміром 158,515 кв.м., яка входить до земельної ділянки площею 466 кв.м. і належить на праві приватної власності ОСОБА_3, в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено (т.3 а.с.42-43).

В апеляційній скарзі (т.3 а.с.47-52) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як ухвалене при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення яким ОСОБА_3 відмовити в задоволені позовних вимог, а зустрічний позов задовольнити, оскільки:

- судом не враховано що рішенням виконкому № 212/2 від 24 травня 1991 року власникам будинку вирішено визначити по 144,0 кв.м. під город, а вся інша земля під двір;

- судом не враховано що рішення виконкому про приватизацію землі ОСОБА_10 грунтується на акті про розділ землі, який підписаний сусідами з квартири № 3 цього будинку та з квартири № 2 будинку № 23, яких земельний спір не стосується, а підписи ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на цьому акті відсутні, тому цій акт слід вважати недійсним;

- судом не враховано що цим рішенням виконкому ОСОБА_10 передано у власність обидві земельні ділянки по 144,0 кв.м., що надані квартирам № 1 та № 2 під город рішенням виконкому № 212/2 від 24 травня 1991 року;

- судом не враховано що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки про рішення виконкому їй стало відомо лише після звернення ОСОБА_3 з позовом до суду;

- судом не зясовано, які споруди на земельній ділянці розміром 158,515 кв.м.;

- судом проігноровані заяви про відвід судді Гришко Є.І. і лише в судовому засіданні 11 червня 2010 року оголошено ухвалу про залишення такої заяви без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції встановив, що земельний спір має місце лише між позивачем ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які є власниками квартир № 2 та № 1 в буд. 21 по вул. Київська в м. Марганець, земельні ділянки яких межують та були розділені між сторонами за життя їх батьків, між якими протягом багатьох років виникали спори з приводу користування землею; згідно протоколу погоджувальної комісії від 08 лютого 1995 року встановлено, що ОСОБА_10 (власник квартири № 2) користувався земельною ділянкою площею 307,0 кв.м., не мав доступу для обслуговування будинку з тильної сторони, в той ччас як ОСОБА_14 (власник квартири № 1) користувався земельною ділянкою площею 625,0 кв.м., у звязку з чим комісія дійшла висновку про необхідність поділу земельної ділянки загальною площею 932,0 кв.м. пропорційно часткам в житловому будинку, які є рівними, тобто по 466,0 кв.м.; цей протокол погоджувальної комісії від 08 лютого 1995 року затверджено рішенням виконкому від 22 лютого 1995 року № 72/1; а рішенням виконкому від 20 листопада 1996 року № 485/1 передано ОСОБА_10 у приватну власність земельну ділянку площею 466,0 кв.м. по вул. Київська 21/2 в м. Марганець, на підставі якого 04 грудня 1996 року ОСОБА_10 видано державний акт про право приватної власності на землю, а 05 грудня 1996 року складено акт встановлення меж земельної ділянки, відсутність на якому підписів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не є підставою для визнання приватизації землі недійсною, в той час як позивач, що належним чином прийняла спадщину, набула також право власності на земельну ділянку, яка належала її батьку, у звязку з чим відповідачі мають усунути позивачау перешкоди в користуванні частиною цієї ділянки розміром 158,515 кв.м.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача ОСОБА_10 у встановленому законом порядку придбав право власності на земельну ділянку площею 466,0 кв.м. по вул. Київська 21/2 в м. Марганець, частиною якої площею 158,515 кв.м. безпідставно користуються відповідачі.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємицею квартири АДРЕСА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_11, яка в свою чергу є спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_10 квартири і земельної ділянки, у зв'язку з чим позивач придбала право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 безпідставно користуються відповідачі частиною належної позивачу земельної ділянки площею 158,515 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, земельний спір щодо земельної ділянки, прилеглої до будинку, мав місце між батьками сторін і був врегульований за їх життя шляхом розподілу землі між ними в рівних частках.

Тому посилання відповідачів на їх необізнаність з приводу наслідків врегулювання цього спору та приватизації ОСОБА_10 земельної ділянки площею 466,0 кв.м. не можуть бути підставою для скасування приватизації.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції рішення виконкому № 212/2 від 24 травня 1991 року, яким власникам будинку вирішено передати у користування по 144,0 кв.м. під город, а вся інша земля в загальне користування під двір.

З документів, наданих відділом земельних ресурсів (т.1 а.с.109-115,196-197), зокрема з плану земельної ділянки, що надається у власність ОСОБА_10 (т.1 а.с. 115), та плану земельних ділянок сторін (т.1 а.с.197), вбачається, що відповідно до вказано рішення виконкому ОСОБА_10 користувався земельною ділянкою під город лише площею около 77,1 кв.м., для користування земелею площею 144,0 кв.м. йому слід було виділити ще 66,9 кв.м. вдовж квартири відповідачів.

Таким чином виконавча влада, уповноважена вирішувати земельні спори, прийшла до висновку пропорційного, рівноправного та справедливого розподілу між батьками сторін земельних ділянок кожному по 466,0 кв.м.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: