Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-а-3180/10

6 липня 2010 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Лазарєва А.В.,

При секретарі Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова про відновлення пропущенного строку звернення до суду, зобовязання нарахувати йому недоплачену пенсію як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова, в якому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 1.01.2006р. по 31.12.2007 р., зобовязати відповідача нарахувати і виплатити йому як дитині війни недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 1.01.2006 р. по 30.04.2010 р. з підвищенням її до 30% мінімальної пенсії за віком за вказаний період в сумі 3423 гр. 86 коп. та зобов»язати виплачувати таку допомогу надалі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що належить до соціальної категорії «Дитина війни». Всупереч діючого законодавства відповідачем протягом 2006-2009 років не виплачувалася доплата до пенсії у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Просить поновити строк звернення до суду стосовно порушення його прав за 2006 2007 р. р., мотивуючи тим, що про порушення прав йому стало відомо із листа відповідача від 20 квітня 2010 р.

В судове засідання сторони не зявилися. Вони звернулися до суду письмово з проханням слухати справу за їх відсутністю.

Приймаючи до уваги, що сторони звернулися до суду із заявами з проханням слухати справу за їх відсутністю, суд керуючись ст.. 169 ЦПК України, вважає можливим заслухати справу у відсутності сторін.

Згідно письмових заперечень відповідача позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», «дітям війни» пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком, яка згідно діючого на той час законодавства складала 19,91 гр.. Законом України «Про державний бюджет на 2006 р.» дію ст.. 6 вказаного закону було зупинено. Відповідно ст.. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 р.», вказане підвищення до пенсії з січня 2007 р. виплачувалось особам, які стали інвалідами, крім тих, на яких поширювалась дія Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», в розмірі 50% від розміру надбавки встановленої для учасників війни. Надбавка учасникам війни на 2007 р. була встановлена у розмірі 10% прожиткового мінімуму для громадян, які втратили працездатність.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та внесення змін до деяких законодавчих актів України з 1.01.2008 р., позивачу було встановлене підвищення до пенсії, як дитині війни у розмірі 47 гр. 10% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, який на 1.01.2008 р. складав 470 гр.. Розмір вказаного підвищення збільшувався у зв»язку із зростанням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб і складав з 1.04.2008 р. 48,10 гр., з 1.07.2008 р. 48,20 гр., з 1.10.2008 р. 49,80 гр..

Згідно ст.. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 р.» прожитковий мінімум для непрацездатних осіб був встановлений в розмірі, що діяв у грудні 2008 р. в розмірі 49,80 гр., а з 1.11.09 р. 57,30 гр. у відповідності до змін до вказаного закону від 6.11.09 р..

Будь яких Рішень Конституційного Суду України про визнання статей законів України стосовно державного бюджету України протягом 2006 2009 р. р. не приймалося, внаслідок цього порядок обчислення підвищень до пенсій дітям війни залишився неврегульованим. Оскільки Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат за цим Законом здійснюється з коштів державного бюджеті, а не з бюджету Пенсійного фонду, виплати підвищень до пенсій дітям війни провадилися Пенсійним фондом в розмірах встановлених законами України про державний бюджет на 2007 2009 р..

Розглянувши позовні матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Позивач має статус «Дитини війни», що підтверджується його пенсійним посвідченням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „ Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв відповідно до діючого законодавства та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007-2010 роки, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/ 2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Пунктом 41 другого розділу Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік статтю 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в новій редакції, а саме: дітям війни до пенсії або щомісячно довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22.05.2008 р. вказані зміни закону визнані неконституційними. В ст.. 5.3 цього Рішення зазначено, що закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов»язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

В ст.. 7.1 вказаного Рішення Конституційний Суд України зазначив про те, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування / ч. 2 ст. 22 Конституції України/ чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів / ч. 3 ст. 22 Конституції України/.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Законами України «Про Державний бюджет на 2009 р.» і «Про Державний бюджет України на 2010 р.» дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни захист дітей війни» не зупинялася.

У відповідності до Положення „ Про Пенсійний фонд України, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Згідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова, тобто на відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007 року та з 22.05. 2008 р. по 30.04.2010р. з підвищенням пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком та проводити такі виплати в подальшому, а в іншій частині позову відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про нарахування відповідачем доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Згідно ст. 267 ч. 3 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Приймаючи до уваги, що відповідач не зробив заяву про застосування позовної давності у суду немає підстав для застосування позовної давності і для розгляду прохання позивача про поновлення строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 212-215 ЦПК України, ст. 22, ч.3 ст. 46, ст. 64, ч.2 ст. 152 Конституції України, ст.ст. 6,7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішенням Конституційного суду України від 09.07.07р., рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р., ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 р. по 30.04.2010р. та проводити такі виплати в подальшому .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку. Заява про апеляційне оскарження може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.В.Лазарєв