Справа№ 2-1000/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.12.2010 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі: головуючого Навроцького А. П.

при секретарі Сологуб Л. А.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині

справу за позовом ОСОБА_2 до виконкому Вівсянецької сільської ради і ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2010 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до виконкому Вівсянецької сільської ради і ОСОБА_3 про визнання недійсною її відмови від прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4.

В .обґрунтування позовних вимог позивачка вказала в позовній заяві, що 04 травня 2007 року в с. Вівсяники Козятинського району помер її і відповідача батько ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилась спадщина на будинок з господарськими будівлями по вул. Кірова, 17, в с. Вівсяники, Козятинського району.

Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого, а саме, вона (позивачка) і відповідач.

ОСОБА_3 завірив її (позивачку) в тому щоб вона відмовилася від своєї долі в спадковому майні після смерті свого батька ОСОБА_5 на його користь, а він (відповідач) компенсує їй грішми 1/2 частину спадкового майна.

Вона погодилась із братом і 19.06.2008 року подала заяву до Козятинської державної нотаріальної контори про відмову від своєї частки в спадковому майні на користь відповідача.

Після відмови від спадщини відповідач заявив, що він її обманув і не буде не буде сплачувати їй грошової компенсації за спадкову частину будинку з господарськими будівлями.

Відповідач ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду з заявою про визнання за ним права власності на спадок. Двічі за ним визнавалось право власності на спадковий будинок і ці рішення суду скасовувались. В судових засіданнях ОСОБА_3 погоджувався і спростовував факт бажання компенсувати їй 1/2 частину спадкового майна.

При цьому, позивачка посилається на положення ст.ст. 229,231 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, підтвердила обставини, що вказані в позові.

При цьому пояснила, що взаєморозуміння з відповідачем і своєю матір'ю стосовно спадкового майна у неї немає. Коли вона намагалась поговорити з відповідачем та матір'ю про те, що вона позбавлена права на спадщину, то мати їй сказала щоб вона і не претендувала на спадщину, оскільки в іншому разі вона (мати) піде в будинок престарілих і заявить до неї (позивачки) вимогу про стягнення аліментів. Вважає порушеними свої спадкові права, оскільки не має можливості користуватись батьківським будинком, а відповідач обманув її і відмовляється сплатити їй компенсацію вартості її частки.

Представник Вівсянецької сільської ради в судове засідання не з'явився. Вівсянецький сільський голова ОСОБА_6 надала в суд заяву з просьбою розглянути справу у її відсутності, вказавши, що позов визнає (а.с.67).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. По суті позовних вимог пояснив, що дійсно, в період строку для прийняття спадщини, між ним і позивачкою була розмова про послідуюче розпорядження спадковим майном. Він тоді позивачці запропонував щоб вона доглядала їхню матір, яка залишилась проживати в спадковому будинку, а він відмовиться від спадщини. Проте, позивачка відмовилась доглядати матір. Тоді він їй сказав, щоб вона відмовилась від спадщини, спадщину прийме він і буде доглядати матір. А коли матері не стане, то будинок вони продадуть і гроші розділять між собою. Позивачка на це погодилась і добровільно подала заяву про відмову від спадщини. Він же спадщину прийняв у встановленому законом порядку.

При цьому, на запитання суду відповідач пояснив, що він по даний час не змінив своєї позиції щодо розпорядження спадковим майном. Проте, в спадковому будинку на даний час проживає їхня мати, яку він доглядає, а тому він не може продати будинок. Грошей для сплати позивачці компенсації у нього немає.

4 травня 2007 року помер ОСОБА_5, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

(а.с. 9, 64)

З пояснень сторін та матеріалів спадкової справи (а.с.62-66) встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_5 є: дружина померлого - ОСОБА_7, відповідач -ОСОБА_3 і позивачка ОСОБА_2.

Як вбачається із копії заповіту від 8 травня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Вівсянецької сільської ради, за реєстром № 21, 1/2 частину належного ОСОБА_5 житлового будинку і всього майна останній заповів позивачці.

(а.с. 4, 64 зв.)

Як вбачається із дублікату заповіту від 8 травня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Вівсянецької сільської ради, за реєстром № 20, належний ОСОБА_5 житловий будинок і все майно останній заповів відповідачеві ОСОБА_3.

(а.с.65)

Проте, в матеріалах справи №2-669/10 за позовом ОСОБА_3 до Вівсянецької сільської ради і ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове будинковолодіння на а.с. 9 міститься копія заповіту від 8 травня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Вівсянецької сільської ради, за реєстром № 20, яким 1/2 частину належного ОСОБА_5 житлового будинку і всього майна останній заповів відповідачеві ОСОБА_3.

25 вересня 2007 року ОСОБА_3 подав заяву в Козятинську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

(а.с.62 зв.)

25 вересня 2007 року ОСОБА_7 подала заяву в Козятинську державну нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

(а.с.63)

Строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 закінчився 04 листопада 2007 року.

У встановлений Законом строк позивачка не зверталась із заявою в Козятинську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, чи про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

24 червня 2008 року ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельних ділянки і на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

(а.с.65,66)

Лише більше як через рік після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, а саме, 19 червня 2008 року, позивачка подала в Козятинську державну нотаріальну контору заяву, в якій вказала, що приймати спадщину після смерті ОСОБА_5 вона не має наміру і в суд із заявою про продовження строку для прийняття спадщини вона не зверталась і не буде звертатись.

(а.с.63 зв.)

Проте, як вбачається з матеріалів справи №2-50/10 25 серпня 2009 року позивачка звернулась в суд з позовом до Вівсянецької сільської ради і ОСОБА_3 про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду в даній справі від 04 березня 2010 року позивачці відмовлено в задоволенні зазначеного позову з тих підстав, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачка пропустила без поважних причин.

(а.с.69)

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від21 квітня 2010 року апеляційну скаргу позивачки на вказане рішення суду відхилено, а саме рішення залишено без змін.

При цьому, в ухвалі апеляційного суду зазначено: «...оскільки твердження позивача про її відмову від спадщини під впливом обману з боку ОСОБА_3 останнім заперечується та крім особистих слів ОСОБА_2 нічим не підтверджується, суд дійшов вірного висновку про те, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин...».

(а.с.70,71)

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 23 квітня 2010 року задоволено ОСОБА_3 до Вівсянецької сільської ради і ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове будинковолодіння і за ОСОБА_3 визнано право власності на спірний житловий будинок із господарськими будівлями. Дане рішення набрало законної сили 06 травня 2010 року.

(а.с.37)

Відповідно до довідки виконкому Вівсянецької сільської ради №340 від 02.09.2010 року відповідач ОСОБА_3 на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, та доглядає свою матір ОСОБА_7.

(а.с.36)

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Позивачка, стверджуючи, що її відмова від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 була здійснена під впливом обману з боку ОСОБА_3, посилається в позовній заяві на положення ст.ст. 229, 231 ЦК України, якими врегульовано правові наслідки правочинів, вчинених під впливом помилки і під впливом насильства відповідно.

Проте, правові наслідки правочину, вчиненого під впливом обману, врегульовані положеннями ст. 230 ЦК України.

Відповідно до частини першої зазначеної статті якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин судом визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що обман є більш широким розумінням за своїм змістом, оскільки він включає в себе (передбачає) і помилку іншої сторони щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.

По своїй природі відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином.

В даному випадку, як встановлено із змісту позовної заяви та пояснень позивачки вона відмовилась від спадщини через те, що очікувала від брата - відповідача в справі ОСОБА_3 сплати грошової компенсації за належну їй частку у спадковому майні.

Тобто, мотивом відмови від прийняття спадщини був не обман, а очікування грошової компенсації за належну їй частку у спадковому майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, та обставина, що по даний час позивачка не отримала від відповідача ОСОБА_3 цієї грошової компенсації ще не свідчить про наявність обману з боку ОСОБА_3.

До того ж, вищевказаною ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2010 року встановлено відсутність обману з боку ОСОБА_3 і те, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин.

Відповідно до ч.З ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, подача позивачкою в нотаріальну контору заяви про відмову від прийняття спадщини більш як через рік з часу відкриття спадщини взагалі не тягне за собою ніяких юридичних наслідків, оскільки згідно ст.1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини має правове значення, якщо вона здійснена протягом шестимісячного строку, встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до виконкому Вівсянецької сільської ради і ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

Копію рішення протягом двох днів з дня його складання в повному обсязі надіслати для відому Вівсянецькому сільському голові рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а Вівсянецьким сільським головою - протягом такого ж строку з дня отримання його копії.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Секретар

Дата документу 24.12.2010 року.