У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гуняк О.Я.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 4 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації, зобовязання вчинення реєстрації-,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 4 червня 2010 року у позові відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_4 В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення винесене безпідставно, внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Вважає, що оспорюваний договір в частині дарування 1/2 квартири відповідачеві був укладений нею під впливом обману з боку ОСОБА_5 яка є її дочкою. Перед укладенням оспорюваного договору між нею та її дочками ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були досягнуті певні домовленості щодо порядку використання приміщення, що було предметом дарування. До укладення договору відповідач погоджувалася з усіма вимогами, які нею (апелянтом) ставилися, як умова для укладення договору дарування. Тільки згодом вона зрозуміла, що відповідач погоджувалася на її умови з метою у будь-який спосіб заволодіти майном і не мала жодного наміру дотримуватись погоджених умов. Вважає, що оспорюваний договір дарування 1/2 частки квартири був укладений внаслідок обману з боку відповідача. Вона (апелянт) помилялася щодо умов договору. Зазначає, що з висновками суду погодитись не можна, оскільки вони вказують на однобічність та упередженість в оцінці доказів. Суд не обґрунтував своїх висновків, не дав оцінки письмовим доказам. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

При розгляді справи апеляційним судом представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив визнати недійсним оспорюваний договір дарування, як такий, що укладений під впливом помилки

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 4 травня 2007 року позивач подарувала відповідачеві та третій особі ОСОБА_3 в рівних частинах приміщення квартири, яке дозволено використовувати під кафе (а.с.14). За умовами цього договору позивач безоплатно передала відповідачу і третій особі в рівних частках у власність належну їй квартиру. Зміст норм закону, якими передбачено наслідки вчинення оспорюваного правочину, нотаріусом розяснено.

Договір дарування укладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально згідно вимог ст. 745 ЦК України. З оспорюваного договору вбачається, що сторони ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів; договір уклали, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу. Тобто, сторони на свій розсуд вирішили питання про умови укладеного між ними договору та наслідки, які з нього випливають.

Після укладення договору проведено його державну реєстрацію відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України (а.с.65). Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За умовами цього договору відчуженню підлягало нерухоме майно. До набувача перейшло право власності на ? частину спірного приміщення з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно (ч.4 ст. 334 ЦК України).

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом помилки якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотною помилкою є таке неправильне сприйняття стороною правочину субєкта, предмета чи інших умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення, якщо за відсутності неправильного сприйняття, за обставинами справи можна зробити висновок про те, що правочин не було би вчинено. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значеня.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених законом випадків. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності помилки правочин не було би вчинено. Позивач не навела жодних доказів про те, що між нею та відповідачем існувала угода про виконання будь-яких умов, а також про те, що при інших обставинах правочин не було би вчинено. Наявними у справі доказами не стверджено, що при вчиненні оспорюваного правочину позивач помилялася щодо його умов та природи. Позивач не довела, що її дії були направлені на досягнення інших правових наслідків. Посилання позивача на те, що вона розраховувала на ведення спільного бізнесу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не певних умовах не тягнуть за собою визнання недійсним оспорюваного договору дарування.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення і існувала саме на момент вчинення правочину. Після укладення оспорюваного договору позивач звернулася про визнання такого недійсним через тривалий час.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що її цивільне право порушене у звязку із укладенням оспорюваного договору дарування.

З висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 4 червня 2010 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: