АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-3724/ 2010 року
Головуючий 1 інст. - Нестайко Ю.В.
Доповідач - Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2червня 2010 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Карімової Л.В., суддів - ЯциниВ.Б., ОСОБА_1., при секретарі - Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Росія»

на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 січня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про припинення договору оренди та повернення земельного паю, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому після його зміни просив з 04 жовтня 2004 року припинити договір оренди земельної ділянки (паю), укладений 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Росія», зобовязати відповідача передати ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку.

На обгрунтування позову вказав, що зазначений договір був укладений сторонами про передачу в оренду земельної ділянки (паю) на підставі належного позивачу відповідного сертифікату на 20 років. Посилаючись на те, що оскільки 04.10.2004 року позивач отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку, змінився предмет оренди та статус сторін договору, то відповідно до п. 2.3 Типового договору оренди земельної ділянки (паю), затвердженого Наказом Держкомітету по земельним ресурсам від 17.01.2000 року № 5 та ст. 31 Закону України «Про оренду землі», позивач із вказаної дати має право достроково припинити орендні відносини між сторонами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі і при цьому додав, що після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивач безрезультатно намагався укласти договір оренди земельної ділянки з відповідачем, а 18 вересня 2009 року постановою господарського суду Харківської області ТОВ «Росія» визнано банкротом, відкрита ліквідаційна процедура та призначений ліквідатор. Оскільки у добровільному порядку відповідач не погоджується розірвати спірний договір, це перешкоджає позивачу - власнику землі укласти договір з іншим орендарем.

Ліквідатор ТОВ «Росія» повідомлявся про розгляд справи, але до суду не зявився з іевідомих причин, на підставі чого було постановлено заочне рішення, а ухвалою суду іершої інстанції від 3 березня 2010 року було відмовлено у його перегляді.

Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 ічня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Договір оренди земельної частки (паю) був припинений шляхом його розірвання. В адоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Після відмови у перегляді заочного рішення ліквідатор ТОВ «Росія» оскаржив ішення суду в апеляційному порядку.В апеляційній скарзі відповідач поставив питання ;ро скасування заочного рішення суду першої інстанції з тих підстав, що внаслідок ід сутності з поважних причин представника відповідача суд не повно та не обєктивно ослідив обставини справи, не перевірив повноваження представника позивача на ведення прави та сплату судових витрат при поданні позову, які належним чином не були ідтвердженні, позивач не надав доказів на підтвердження порушення відповідачем своїх бовязків за спірним договором, позивач у досудовому порядку не звертався до ідповідача із заявою про розірвання договору, що свідчить про порушення судом норм іатеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідно до г. 303 ЦПК України перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої істанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої гстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає ідоволенню з наступних підстав.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в орядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими іконами України, що регулюють земельні відносини.

Судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що 20 лютого 2000 року іж орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Росія» фактично був укладений зговір оренди земельної частки (паю) площею 7,56 умовних кадастрових гектарів гроком на 20 років, про який 12 лютого 200 року є реєстраційний запис № 420 у книзі іписів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради еликобурлуцького району Харківської області. 4 жовтня 2004 року на підставі :ртифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 отримав державний акт на право іасності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського фобництва площею 7,5229 га, яка розташована та території Черненської сільської ради, ггановленні межі цієї ділянки, цей акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації :ржавних актів на право власності на землю та на право постійного користування млею, договорів оренди землі.

Відповідно до розділу IX Перехідні положення Закону України Про оренду млі громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які на дставі сертифікатів уклали договори оренди земельної частки (паю) після виділення в ггурі земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на земельну пянку переукладають договір відповідно до державного акта на тих самих умовах, що і ініше укладений.

Договір може бути змінений за угодою сторін або припинений у випадках, іредбачених цим Законом.

Згідно з п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого зом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, в'язання сторін за договором оренди земельної частки (паю) можуть бути припинені я одержання державного акта на право приватної власності на землю і виділення шьної ділянки в натурі. При відмові орендаря розірвати цей договір із зазначених тав та припинити користування земельною ділянкою право власності власника шьної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в законному порядку.

Цей висновок узгоджується з п. 17 розділу X Перехідні положення" Земельного гксу України, відповідно до якого сертифікати на право на земельну частку (пай), -шані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації м права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) ювідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам ельних часток (паїв) у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право [ватної власності на землю.

Оскільки з часу отримання позивачем державного акта на право приватної сності на землю він набув статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто нився як предмет оренди, так і статус орендодавця, а сертифікат, на підставі якого іадено оспорюваний договір, утратив чинність, суд першої інстанції дійшов шильного висновку про те, що спірний договір оренди земельної частки (паю) слід їжати припиненим.

Положення п. 8 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України та 5ділу IX Перехідні положення Закону України Про оренду землі не можуть бути имусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на зеукладення договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. 6, ч. З ст. 203, ст.

316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при явності вільного волевиявлення особи; непорушності права власності та здійснення ого права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, залежно від волі інших осіб; необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні говору.

Оскільки за таких обставин рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.

З ЦПК України щодо додержання норм матеріального і процесуального права, доводи еляційної скарги не знайшли свого обєктивного підтвердження і висновку судової щегії не спростовують, то з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, апеляційна арга підлягає відхиленню із залишенням рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 315, 319, 324, 325 ЦПК країни, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» відхилити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 січня 2010 оку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді