Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гарванко М.М.

з участю адвоката ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Лапаївської сільської ради Пустомитівського району про встановлення порядку землекористування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Лапаївської сільської ради про скасування рішення, визнання права користування земельною ділянкою, зобов»язання до вчиненя дій, усунення перешкод, визнання юридичної адреси, стягнення моральної шкоди -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 Лапаївської сільської ради, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_2 користуватися заїздом та визнання недійсним п.п.3,4 рішення Лапаївської сільської ради № 17 від 30 вересня 2002 року. Просила задовольнити її вимоги.

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, Лапаївської сільської ради, з врахуванням уточнених нею вимог, прийнятих судом, про скасування рішення Лапаївської сільської ради № 17 від 30 вересня 2002 року, визнання за нею права на користування земельною ділянкою площею 0,15 га за адресою: вулиця Тичини,25 у с.Холодновідка; зобов»язання ОСОБА_3 відкртити проїзд загального користування шириною 4 метри до її будинку з вулиці Тичини, визнання юридичної адреси знаходження її будинку вулиця Тичини, 25; , стягнення по 3000 грн. моральної шкоди з кожного відповідача, судових витрат. Просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні закріпленою за нею присадибною земельною ділянкою площею 0,23 га. Визнано недійсним п.п.3,4 рішення Лапаївської сільської ради № 17 від 30 вересня 2002 року. В задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування рішення Лапаївської сільської ради № 17 від 30 вересня 2002 року, визнання за нею права користування земельною ділянкою площею 0,15 га, зобов»язання ОСОБА_3 відкрити заїзд загального користування та не чинити перешкод у користуванні таким, визнання юридичної адреси проживання ОСОБА_2 та знаходження її будинку по вулиці Тичини,25 у с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, стягнення з ОСОБА_3Д та Лапаївської сільської ради по 3000 гривень моральної шкоди відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, посилаючи на його необґрунтованість. Зазначає, що ОСОБА_3 стала власником будинку № 25 на вулиці Тичини у с.Холодновідка згідно договору дарування їй цього будинку матір»ю. З 1983 року за нею було закріплено земельну ділянку площею 0,15 га. Будівництво належного їй (ОСОБА_2В.) будинку та улаштування заїзду до нього проведено з дотриманням законодавства. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення її вимог та відмову у позові ОСОБА_3

ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги та позовних вимог ОСОБА_2 заперечила, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки в частині визнання незаконним рішення Лапаївської сільської ради, усунення перешкод у користуванні спільним заїздом до будинків сторін та встановлення порядку землекористування, суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позовів; висновки суду по суті позову не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що за переселеною з території Польщі родиною ОСОБА_4 батька ОСОБА_3 і ОСОБА_5, була закріплена земельна ділянка, яка згідно даних на 1948 рік становила 2,8 га (т.1 а.с.5). В наступному площа земельної ділянки змінювалася.

Згідно договору дарування житлового будинку від 3 листопада 1998 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок № 25 на вулиці Тичини у с.Холодновідка Пустомитівського району (т.1 а.с.4, т.2 а.с.26). Земельна ділянка не була предметом цієї угоди.

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради № 483 від 6 вересня 1979 року ОСОБА_5 чоловікові ОСОБА_2 дозволено будівництво будинку у с.Холодновідка на земельній ділянці площею 0,06 га, що стверджується архівною довідкою (т.1 а.с.6,20-22).

При здачі новозбудованого будинку в експлуатацію ОСОБА_6 дала згоду синові ОСОБА_5 на влаштування заїзду шириною 4 м через її земельну ділянку до його будинку. При цьому були встановлені площі земельних ділянок. Площа ділянки ОСОБА_5 встановлена 0,1092 га, що стверджується актом від 14 березня 1996 року (т.1 а.с.18,19,63). Це ОСОБА_7 підтвердила своїм підписом на схемі-генплані забудови земельної ділянки ОСОБА_5 в натурі (т.1 а.с.63).

Згідно записів в погосподарських книгах Лапаївської сільської ради, як вбачається із виданої нею довідки, площі земельних ділянок, які закріплені за ОСОБА_6 і ОСОБА_5, змінювалися і станом на 1998 рік за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були закріплені земельні ділянки площею по 0,15 га за кожним (т.1 а.8,46,61,62,121).

Після смерті ОСОБА_5 18 червня 1998 року, власником будинку 20 на вулиці Федорова у с.Холодновідка в порядку спадкування за законом стала ОСОБА_2 (т.2 а.с.23,24)

Протоколом № 1 засідання погоджувальної комісії від 1.07.1999 року та складеним інженером-архітектором архітектурно-планувального бюро Пустомитівської РДА абрисом, який є додатком до вказаного протоколу, стверджується, що ОСОБА_2 зверталася із заявою про приватизацію ділянки площею 0,1092 га для обслуговування житлового будинку і площею 0,05 га для особистого підсобного господарства; ОСОБА_3 зверталася із заявою про приватизацію ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. (т.1 а.с.11-13). Вказана комісія вирішила спірний заїзд передати до земель загального користування сільської ради, присадибну ділянку ОСОБА_3 встановити площею 0,15 га; ділянки площею 0,1164 га і 0,049 га закріпити за ОСОБА_2 Згоди сторін при такому розподілі земельних ділянок не досягнуто.

Під час розгляду цієї справи судом 30 вересня 2002 року Лапаївська сільська рада прийняла рішення № 17, яким закріпила за присадибою ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га, за присадибою ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,23 га, залишивши у спільному користуванні існуючий спільний заїзд до житлових будинків сторін, який проходить через присадибну ділянку ОСОБА_3, до влаштування вулиці Федорова. (т.1 а.с.60).

Частиною 1 ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час переходу права власності на будівлі до сторін і виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об»єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу і право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі чи споруди.

З цього випливає висновок, що на час прийняття оскаржуваного рішення сільської ради № 17 до сторін відповідно до ст. 30 ЗК України перейшло право користування такою в розмірах по 0,15 га за кожною. При визначенні розмірів земельних ділянок сторін рішенням №17 сільська рада без жодних обгрунтувань не врахувала вимог вказаної вище норми Земельного кодексу. З врахуванням визначеного таким чином розміру земельних ділянок, в рішенні вказано, що спільний заїзд проходить через земельну ділянку ОСОБА_3, що суперечить матеріалам справи.

Орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення щодо права користування земельною ділянкою, в порядку і з підстав, передбачених ст.ст.140-149 ЗК України. У рішенні сільської ради, яке оскаржується, це не враховано.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 2,7 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення та вирішує спір по суті.

Згідно з положеннями ст.ст. 2, 3, 124, 152 ЗК України захист прав суб»єктів земельних відносин здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Врахувавши наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обґрунтування прийнятого сільською радою рішення № 17, у зв»язку з чим його слід визнати недійсним в цілому, чим будуть задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та частково задоволені вимоги ОСОБА_3 (про визнання недійсними п.п. 3,4 цього рішення).

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися сторони, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_2 як власника садиби, розташованої у с.Холодновідка Пустомитівського району на вулиці Федорова, 20, порушені внаслідок здійснення ОСОБА_3 перешкод у користуванні заїздом до вказаного будинку з вулиці Тичини, оскільки такий заїзд з вулиці Федорова відсутній. Іншого проїзду до садиби ОСОБА_2 немає. Вулиця Федорова у с.Холодновідка до цього часу не облаштована (т.1 а.с. 34,200). Доводи ОСОБА_3 та наявні в матеріалах справи докази цього не спростовують.

З наведених вище мотивів, вимога ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні закріпленою за нею земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_2 користуватися заїздом, що проходить по її земельній ділянці, до задоволення не підлягає.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване судове рішення в частині скасування рішення Лапаївської сільської ради № 17, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та заїздом, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості; висновки суду першої інстанції, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що позов ОСОБА_2 в частині визнання незаконним рішення Лапаївської сільської ради № 17, визнання права користування земельною ділянкою площею 0,15 га, усунення перешкод їй в користуванні спільним заїздом, які чинить ОСОБА_3, підлягає до задоволення.

В частині відмови у задоволенні вимог про визначення юридичної адреси проживання ОСОБА_2, знаходження її будинку по вулиці Тичини, 25 в с.Холодновідка та відшкодування моральної шкоди оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, оскільки з цих питань суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження завданої їй моральної шкоди.

Підстави для визначення юридичної адреси проживання ОСОБА_2, знаходження її будинку по вулиці Тичини, 25 в с.Холодновідка відсутні, оскільки згідно правовстановлюючих документів на належний їй будинок такою адресою є вул. Федорова, 20 у вказаному селі (т.1 а.с.23-24).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають наявним в матеріалах справі доказам; оскаржуване рішення в цій частині ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. З висновками суду першої інстанції в цій частині, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, слід погодитися.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2009 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Лапаївської сільської ради № 17, визнання права користування земельною ділянкою площею 0,15 га, усунення перешкод їй в користуванні спільним заїздом скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_8 ОСОБА_2 задовольнити частково.

ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району № 17 від 30 вересня 2002 року.

Визнати за ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 0,15 га біля будинку 20 на вулиці Федорова в с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області. Зобов»язати ОСОБА_3Д не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спільним заїздом шириною 4 метри з вулиці Тичини до господарства ОСОБА_2 в с.Холодновідка Пустомитівського району Львівської області.

У задоволенні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, закріпленою за нею як присадибною, шляхом заборони ОСОБА_2 користуватися заїздом, який проходить по цій ділянці, відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: