Справа №22-ц-533 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Шевченка В.А.,

суддів Семеній Л.І., Кононенко О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою директора приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 лютого 2010 року

у справі за позовом приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна

до ОСОБА_2

про відшкодування збитків та стягнення судових витрат,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 02 лютого 2010 року в задоволенні позовної заяви приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення судових витрат відмовлено.

Стягнуто з приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна, яке розташоване в с. Калюжне Лебединського району Сумської області на користь ОСОБА_2 вартість правової допомоги в розмірі 700 грн.

В апеляційній скарзі директор приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вказує, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги вимоги ст. 19 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої, строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, а також те, що договір оренди землі між позивачем та відповідачем фактично не був розірваний, так як розірвання договору не було зареєстроване в Лебединському районному відділі земельних ресурсів.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який заперечив проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що після припинення, 08 серпня 2008 року, договору оренди землі шляхом його розірвання за згодою сторін, припинені всі зобовязання між сторонами за договором оренди, у тому числі і право власності на посіви, а порушення майнових прав позивача незаконними діями відповідача, позивачем не доведено.

З таким висновком можна погодитись, так як він ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено і цей факт сторонами не заперечується, що згідно з договором оренди землі від 01 січня 2006 року, зареєстрованим в Лебединському районному відділі земельних ресурсів, ОСОБА_2 надала в оренду на вісім років приватному сільськогосподарському підприємству імені Мічуріна земельну ділянку площею 3,76 га, що знаходиться на території Калюжненської сільської ради й належить відповідачу на праві приватної власності, та 06 лютого 2006 року передала її в натурі орендарю.

05 серпня 2008 року договір оренди землі було припинено шляхом розірвання за згодою сторін на підставі письмової заяви ОСОБА_2 від 05 серпня 2008 року та наказу №100 від 05 серпня 2008 року (а.с.20, 21 на звороті).

В травні 2009 року ОСОБА_2 зібрала посіви багаторічної трави (люцерну), що були засіяні позивачем на весні 2008 року.

Відповідно до положень ч.ч.2-4 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Вони припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами договору про оренду землі, що був укладений між сторонами, не передбачено право на зібрання врожаю культур, посіяних до моменту його розірвання чи відшкодування витрат понесених на їх вирощування. Не укладалася з цих підстав і додаткова угода при розірванні сторонами цього договору.

За таких обставин місцевий суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення зобовязань після розірвання договору оренди землі та втрати права позивача на посіви з 08 серпня 2008 року.

У звязку із належним виконанням всіх умов договору відповідачем, положення ст. 28 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України щодо обовязку відшкодування шкоди орендодавцем орендарю не можуть бути застосовані в обґрунтування вини відповідача при заподіянні матеріальних збитків через збір посіву багаторічної трави, оскільки умови договору оренди землі від 01 січня 2006 року не були порушені відповідачем, а доказів про зворотне позивач в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав.

При розгляді даної справи місцевий суд зясував та перевірив доводи та заперечення кожної сторони і обґрунтував висновки, вказані в рішенні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» є необґрунтованим, оскільки договором оренди землі від 01 січня 2006 року не передбачено визначення строку дії договору із врахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, а норма ч. 2 ст. 19 вказаного Закону не є істотною умовою даного договору.

Твердження відповідача про те, що при розірванні договору оренди землі в порушення вимог ст.654 Цивільного кодексу України не було дотримано форму розірвання договору, так як не було зареєстровано факт його розірвання, є хибним розумінням норми Цивільного кодексу України, оскільки поняття "форма договору" не охоплює поняття "державна реєстрація".

Доводи позивача про те, що договір оренди землі між позивачем та відповідачем фактично не був розірваний, так як його розірвання не було зареєстроване в Лебединському районному відділі земельних ресурсів, не впливають на правильність рішення, оскільки закон не повязує припинення договору оренди землі шляхом розірвання за згодою сторін з реєстрацією його розірвання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим та відповідає вимогам закону. З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, рішення суду не може бути скасоване або змінене.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу директора приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 лютого 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -