Справа № 2-105/10
РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2010 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Стасів О.Я.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка за первісним позовом та її представник ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги, просить поділити майно набуте під час шлюбу ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_3, визнавши за нею право спільної сумісної власності на автомобіль „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3, який придбаний в час шлюбу з ОСОБА_3 і який на даний час належить ОСОБА_6, вартістю 60332,50 гривень, мотивуючи тим, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони спільно придбали вказаний транспортний засіб. Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити їхнє спільне майно, тому звертається до суду.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить розподілити спільно нажите майно за час шлюбу з ОСОБА_2, а саме: холодильник „Снайге, телевізор „Самсунг, кришталевий та фаянсовий посуд, депозитний вклад в банку „Дністер на суму 5000 грн., а всього на суму 12300 грн., мотивуючи тим, що після розлучення ОСОБА_2 забрала з собою частину спільно нажитого майна, а тому він просить розподілити його та депозитний вклад по ? частині.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частині боргу за договором позики в сумі 7500 доларів США з кожного, що за офіційним курсом НБУ становить по 60000 грн., а також три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 2219,17 грн. з кожного, а також солідарно на його користь заподіяну йому моральну шкоду в сумі 5000 грн., мотивуючи тим, що 15.07.2005 року він позичив сімї ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, на їх прохання для придбання мікроавтобуса для сімейних потреб, на підтвердження чого між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, яким відповідачі зобовязалися повернути йому позичену суму до 01.01.2009 року. За вказані кошти відповідачі придбали автомобіль „Фольксваген ЛТ-35, однак у зазначений договором термін грошей не повернули. ОСОБА_3 мотивує це тим, що вони з дружиною розлучилися і в даний час в судовому порядку проводиться розподіл спільного майна подружжя.

Відмова відповідачів повернути кошти, завдає йому також моральні страждання, оскільки він зазнав переживань у звязку з неповерненням коштів, а також витрачав свій час та кошти для захисту своїх прав в суді, яку оцінює в сумі 5000 грн..

В судовому засіданні представник позивача-відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить стягнути з відповідача половину вартості автомобіля „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, що становить 60332,50 грн. згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 0100/09від 25.02.2009 року, яка проведена на підстві ухвали суду від 12.02.2009 року, хоча без огляду транспортного засобу, оскільки ОСОБА_3 спірний автомобіль на експертизу не представив. Просить не брати до уваги вартість спірного автомобіля в сумі 31381 грн. визначену згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13/03 від 06.04.2010 року оскільки вона проведено по замовленню нового власника автомобіля ОСОБА_6 без його участі і без ухвали суду на це. За час який минув з 25.02.2009 року по 06.04.2010 року автомобіль внаслідок неналеої експлуатації позивачем міг значно втратити свою вартість. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про розподіл спільно нажитого майна в час шлюбу, а саме холодильника „Снайге, телевізора „Самсунг, кришталевого та фаянсового посуду, депозитного вкладу в банку „Дністер на суму 5000 грн., а всього на суму 12300 грн. не визнає, а також зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення 15000 доларів США за договором позики від 15.07.2005 року не визнає, оскільки за час шлюбу в квартирі позивача за спільні кошти було зроблено капітальний ремонт, вартість якого набагато перекриває вартість спільно нажитого майна, яке подав на розподіл ОСОБА_3. Крім того ОСОБА_3 не надав жодного доказу придбання вказаних речей та наявності коштів на депозиті в банку „Дністер, а договір позики з ОСОБА_4 ОСОБА_2 не підписувала, ставить під сумнів взагалі його правдивість, а якщо ОСОБА_3 і позичав 15000 доларів США у ОСОБА_4, то без згоди ОСОБА_2О і повинен сам повернути йому позичену валюту.

Відповідач-позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 в судовому засіданні просить розподілити спільно нажите за час шлюбу з ОСОБА_2 майно, а саме холодильник „Снайге, телевізор „Самсунг, кришталевий та фаянсовий посуд, депозитний вклад в банку „Дністер на суму 5000 грн., а всього на суму 12300 грн.. Також згідний на розподіл автомобіля „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, який на даний час є у власності ОСОБА_6, однак не по експертизі від 25.02.2009 року, а згідно висновку експерта від 06.04.2010 року, згідно якого вартість автомобіля становить 31381 гривень, оскільки даний автомобіль оглядав експерт, а під час експертизи 25.02.2009 року спірний автомобіль експерт не оглядав, а тільки визначив середню ринкову вартість автомобіля, з якою він не погоджується. Позов ОСОБА_4 до нього та ОСОБА_2 про стягнення з них 15000 доларів США по договору позики від 15.07.2005 року визнає, оскільки дійсно з відома та згоди ОСОБА_2 позичав у ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_7В та ОСОБА_8 дану суму для придбання автомобіля „Фольксваген ЛТ 35, який і був придбаний в час шлюбу, а згодом, після розлучення з ОСОБА_2 був проданий третій особі ОСОБА_6.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, оскільки являється інвалідом ІІ групи, свої позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Третя особа по справі за первісним позовом ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 заперечив, пояснив, що на даний час являється власником спірного автомобіля, який купив у ОСОБА_3. Знаючи, що в суді знаходиться справа про розподіл майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 замовив у судового експерта ОСОБА_9 автотоварознавчу експертизу для визначення вартості даного автомобіля. На експертизу був представлений автомобіль „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску. ОСОБА_2 участі в експертизі не брала. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13/03 від 06.04.010 року, вартість автомобіля становить 31381 гривню. На даний час автомобіль знаходиться його власності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки-відповідачки ОСОБА_2, відповідача-позивача ОСОБА_3, третьої особи на стороні ОСОБА_3 - ОСОБА_6, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя підлягають до задоволення, в зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики слід відмовити за недоведеністю.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в час шлюбу 11.08.2005 року придбали автомобіль „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_4, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3, про що ствердив в судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-СГ № 021945 від 28.12.2006 року, шлюб між сторонами було розірвано 28.12.2006 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 68 ч.1 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно довідки Стрийського ВРЕР ДАІ, автомобіль „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_4, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_6, згідно біржового договору № 818402 Української товарної біржі та зареєстрований за ним 27.09.2008 року за державним номером ВС 4524 ВО.

Таким чином, суд вважає, що придбаний в час шлюбу між сторонами автомобіль „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3 є спільною сумісною власністю подружжя і вартість його підлягає розподілу між сторонами в рівних частках, оскільки на даний час спірний автомобіль знаходиться у власності третьої особи ОСОБА_6 і можливості передати його у власність котрійсь із сторін неможливо.

При визначенні вартості спірного автомобіля, суд ґрунтується на висновку судової автотоварознавчої експертизи № 0100/09 від 25.02.2009 року, яка проведена згідно ухвали суду від 12.02.2009 року ліцензованим підприємством ТзОВ „Гал-Світ, згідно якої середня вартість спірного автомобіля становить 120665,00 грн., а не на висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13/03 від 06.04.2010 року проведеного судовим експертом ОСОБА_9, оскільки відповідач ОСОБА_3 умисно не надав на дослідження автомобіль, хоча неодноразово про це повідомлявся телеграмою, висновок проведено на підставі ухвали суду, а не приватної заяви ОСОБА_6, ОСОБА_2 не повідомлялась про проведення експертного автотоварознавчого дослідження о заяві ОСОБА_6, а тому з ОСОБА_3 слід стягнути в користь ОСОБА_2 половину вартості спірного автомобіля, що становить 60332,50 грн..

Щодо розподілу спільно нажитого майна за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, то в його задоволенні слід відмовити за недоведеністю, оскільки ОСОБА_3 в судовому засіданні не навів доказів придбання даних речей подружжям, а грошовий вклад в Стрийському відділенні СКБ „Дністер відкритий ОСОБА_2 12.05.2004 року в сумі 4650 грн. закритий повністю 10.01.2005 року, тобто в час шлюбу між сторонами.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи в шлюбі 15.07.2005 року позичив у ОСОБА_4 15000 доларів США на термін до 01.01.2009 року. Договір підписали сторони по договору та свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8. ОСОБА_2 договір не підписувала.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Таким чином, укладаючи договір позики з ОСОБА_4, ОСОБА_3, якщо б він діяв від імені та в інтересах другого з подружжя ОСОБА_2 мав поставити її про позичку грошей до відома, а саме шляхом підписання нею договору позики.

Суд критично оцінює покази ОСОБА_4, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які при виконанні судового доручення пояснили Комунарському районному суду м. Запоріжжя про те, що ОСОБА_2 знала про те, що її чоловік позичає у ОСОБА_4 гроші і дала на це згоду, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживають і зареєстровані в одній квартирі,є добрими знайомими ОСОБА_3, про що він сам ствердив в судовому засіданні.

Суд не ставить під сумнів дійсність договору позики від 15.07.2005 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, однак вважає, що за даним договором обовязок повернути борг лежить на позичальникові ОСОБА_3, оскільки стосовно ОСОБА_2 не витримана обовязкова умова письмового договору позики.

В судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_2 дала згоду ОСОБА_3 на позичку 15000 доларів США у ОСОБА_4 і які використані на спільні потреби сімї. Факт купівлі 11.08.2005 року подружжям ОСОБА_3 спірного автомобіля не тягне за собою обовязку повернення ОСОБА_2 половини суми за договором позики ОСОБА_4, оскільки в судовому засіданні не зібрано доказів купівлі спірного автомобіля за позичені гроші.

Відтак з ОСОБА_3 слід стягнути в користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики 15000 доларів США, що по курсу Нацбанку станом на 12.10.2010 року за 100 доларів 790,99 гривень, становить 118635 гривень. В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення ? суми за договором позики від 15.07.2005 року слід відмовити за недоведеністю.

Що стосується вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з них солідарно моральної шкоди в сумі 5000 грн., то суд не знаходить моральних страждань ОСОБА_4 внаслідок своєчасного неповернення суми боргу, оскільки будучи інвалідом ІІ групи і позичаючи своєму знайомому ОСОБА_3 велику суму грошей, він мав передбачити ризик своєчасного неповернення боргу. Крім того ОСОБА_3 визнав факт позички грошей і враховуючи те, що суд вирішив стягнути з нього суму боргу, для ОСОБА_4 це вже є сатисфакцією стягнення моральної шкоди, а тому в цій частині позову слід відмовити за його недоведеністю.

Слід стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, в користь ОСОБА_4, сплачені ним витрати на ІТЗ та в користь держави судовий збір за позовом ОСОБА_4, оскільки останній є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору при подачі заяви.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст., ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст., ст. 60, 68, 69, 71 Сімейного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль „Фольксваген ЛТ 35, р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3, який придбаний в час шлюбу з ОСОБА_3 і який на даний час належить ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля „Фольксваген ЛТ 35 р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3 в сумі 60332 (шістдесять тисяч триста тридцять дві) грн. 50 коп..

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя відмовити за його недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 15 (пятнадцять тисяч) доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на 12.10.2010 року становить 118635 (сто вісімнадцять тисяч шістсот тридцять пять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 603,32 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 633,32 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 1700 грн. судового збору та в користь ОСОБА_4 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_10