Дата документу 06.12.2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф. при секретарі Кривицькій К.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, в якому зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 17.02.1990р., однак сімейне життя не склалося, відповідач постійно ображав та принижував її, свідком чого завжди був їхній син. Після прийняття нею рішення про розлучення відповідач почав погрожувати фізичною розправою. Так, 20.10.2007р. під час сварки в присутності дитини він кілька разів вдарив позивачку по голові та спробував удушити, чим спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді забиття мяких тканин голови, контузії гортані. Факт тілесних ушкоджень було зафіксовано у висновку лікаря-спеціаліста №1872 від 18.01.2008р. Внаслідок побиття стан здоровя позивачки погіршився і вона вимушена була звернутися за медичною допомогою, в період з 25.10.2007р. по 09.11.2007р. перебувала на лікуванні в КП «Шоста клінічна лікарня м. Запоріжжя».

Своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачці моральну шкоду, яка полягала у тому, що вона протягом кількох місяців відчувала фізичну біль та дискомфорт у горлі, нудоту та головний біль, а також відчувала душевні страждання через грубе ставлення чоловіка, через те, що свідком цього став неповнолітній син і це могло відобразитися на його психічному стані. Викладені обставини змусили її змінити своє ставлення до чоловіків взагалі та розчаруватися у шлюбі, а також змінити весь спосіб життя залишити разом з сином власну квартиру, де проживали спільно з чоловіком, та зняти окреме помешкання.

Просить стягнути з відповідача спричинену його неправомірними діями моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень, а також понесені і документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, при цьому повідомила, що відповідач будучи у стані алкогольного спяніння, своїми неправомірними діями спричинив їй легкі тілесні ушкодження, чим завдав моральну шкоду у вказаному в позовній заяві розмірі. Звернення до суду з зазначеним позовом пояснила неможливістю тривалий час отримати правову допомогу та вирішити з відповідачем у добровільному порядку питання майнового характеру. З приводу нанесення їй відповідачем зазначених тілесних ушкоджень до правоохоронних органів не зверталася, окрім пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, інших доказів, які б підтверджували вину відповідача у їх спричиненні, не має.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, пояснивши, що вказаних у позовній заяві тілесних ушкоджень позивачці не завдавав, ніколи не зловживав спиртними напоями, позитивно характеризується за місцем роботи, на підтвердження чого надав характеристики з місця роботи та заявив клопотання про допит у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Допитані у якості свідків рідна сестра позивачки ОСОБА_3 та її подруга ОСОБА_4 охарактеризували особу відповідача, пояснили, що про обставини спричинення тілесних ушкоджень дізналися зі слів позивачки, безпосередніми свідками цих подій не були.

Допитані у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 охарактеризували особу відповідача, з яким раніше працювали, та пояснили, що свідками подій 20.10.2007р. не були, про обставини отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень їм нічого не відомо.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами по справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 17.02.1990р. по 15.01.2008р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 13, 14). Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

З 19.02.1992р. і на теперішній час позивачка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), фактично проживає з сином за іншою адресою. На підтвердження факту оренди нею іншого житлового приміщення позивачка посилається на договір оренди житлового приміщення від 18.11.2007р., укладений між орендодавцем ОСОБА_8 та орендарем ОСОБА_4, який не береться судом до уваги, оскільки не стосується предмета доказування (а.с.25).

Щодо спричинення позивачці легких тілесних ушкоджень, судом зясовано, що дійсно ОСОБА_1 в період з 25.10.2007р. по 09.11.2007р. перебувала на стаціонарному лікуванні в першому неврологічному відділенні 6 міської клінічної лікарні з діагнозом вегето-судинна дистонія змішаного типу, цефалічний синдром, забиття мяких тканин голови, що підтверджується копією медичної картки №6870 стаціонарного хворого (а.с.7), випискою з історії хвороби №6870 (а.с.10). Крім того, хірургом було поставлено діагноз контузія гортані та рекомендовано лікування за місцем проживання.

З висновку лікаря-спеціаліста №1872 від 23.11.2007р. вбачається, що вищевказані документи та запис від 24.10.2007р. в амбулаторній карті позивачки з поліклініки ЗАЛК, були досліджені лікарем-спеціалістом Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи, на підставі чого він дійшов висновку, що забиття мяких тканин шиї у гр. ОСОБА_1 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок дії тупих предметів в строк, який не суперечить вказаному ОСОБА_1 Даних щодо черепно-мозкової травми не виявлено, а загострення хронічних захворювань після тілесних ушкоджень не враховуються при оцінці ступеня тяжкості (а.с.11).

Однак, позивачка в судовому засіданні не надала жодних доказів, що зазначені тілесні ушкодження їй спричинив відповідач. З приводу нанесення відповідачем зазначених тілесних ушкоджень до правоохоронних органів не зверталася. Показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо вини відповідача у спричиненні позивачці тілесних ушкоджень не беруться судом до уваги, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

З пояснень сторін, показань свідків, вбачається, що між сторонами існують спірні питання майнового характеру. Предявлення позову про стягнення моральної шкоди позивачка повязує з неможливістю у добровільному порядку врегулювати спірні питання майнового характеру.

Позивачкою не доведено спричинення відповідачем їй моральної шкоди, вимоги про її стягнення в розмірі 50000,00 гривень безпідставні та нічим не необґрунтовані.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка порушила його законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, за наявності її вини, і полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку із завданням цієї шкоди.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України, №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В ході судового засідання не встановлено жодних фактичних даних, які б доводили протиправності дій відповідача, наявності причинного звязку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведені зазначені в її позовній заяві вимоги і тому у задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позовної заяви, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1667 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.