Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Павлишина О.Ф.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Глинському О.А.

з участю адвоката ОСОБА_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 лютого 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, скасування реєстрації, повернення майна у власність-,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, про визнання недійсним договору дарування будинку № 91 на вулиці Польовій в с. Артишів Городоцького району від 25 липня 2006 року, визнання недійсним витягу про реєстрацію цього будинку із зазначенням відповідача як власника, поверненя їй у власність спірного будинку; посилаючись на те, що такий договір укладено внаслідок помилки. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що мала на меті укласти договір довічного утримання, оскільки є людиною похилого віку, не має іншого житла, потребує сторонньої допомоги. Просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 лютого 2009 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування ОСОБА_6 житлового будинку ОСОБА_5 від 25 липня 2006 року. Визнано недійсним витяг про реєстрацію права власності за відповідачем на спірний будинок, його повернуто у власність позивача. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_5 В апеляційній скарзі посилається на незаконність рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечила, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 25 липня 2006 року між сторонами укладено договір дарування спірного будинку (а.с.20-21). За умовами цього договору позивач безоплатно передала відповідачу у власність належний їй спірний будинок. Зміст норм закону, якими передбачено наслідки вчинення оспорюваного правочину, нотаріусом роз»яснено.

Договір дарування укладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально згідно вимог ст. 745 ЦК України (а.с.39-41). Після укладення договору проведено його державну реєстрацію відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України (а.с.43). За умовами цього договору відчуженню підлягало нерухоме майно. До набувача перейшло право власності на спірний будинок з моменту державної реєстрації договору (ч.4 ст. 334 ЦК України).

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом помилки. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотною помилкою є таке неправильне сприйняття стороною правочину суб»єкта, предмета чи інших умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення, якщо за відсутності неправильного сприйняття, за обставинами справи можна зробити висновок про те, що правочин не було би вчинено. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значеня.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених законом випадків. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності помилки правочин не було би вчинено. Позивач не навела жодних доказів про те, що між нею та відповідачем існувала угода про її утримання та догляд, що відповідає умовам договору довічного утримання, а також про те, що при інших обставинах правочин не було би вчинено. Позивач не надала доказів того, що вона мала намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування належного їй будинку. Наявними у справі доказами не стверджено, що при вчиненні оспорюваного правочину позивач помилялася щодо його умов та природи. Позивач не довела, що її дії були направлені на досягнення інших правових наслідків. Посилання позивача на те, що вона розраховувала на допомогу відповідача після вчинення правочину не тягнуть за собою визнаня недійсним оспорюваного договору дарування. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення і існувала саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Позивач до укладення оспорюваного договору своїм дорученням від 17 лютого 2006 року (а.с.134) уповноважила відповідача оформити правовстановлюючі документи на спірний будинок та документи, необхідні для його відчуження (а.с.112-116,179-197); чим підтверджується намір позивача відчужити будинок. Після укладення оспорюваного договору набувач будинку за цим договором розпочала ремонт у будинку, де залишилася проживати позивач; облаштувала огорожу земельної ділянки біля цього будинку. У зв»язку з цим вона понесла матеріальні витрати (а.с.44-51,169). ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку, призначену для обслуговування спірного житлового будинку (а.с.62). Відповідач понесла витрати, пов»язані з укладенням і оформленням оспорюваного договору (а.с.40), сплатила податок в сумі 9528,48 грн. (а.с.52). Такі дії вчинялися на протязі тривалого часу, про що було відомо позивачу, яка цього не заперечує. Позивач не була позбавлена житла внаслідок вчинення оспорюваного правочину. Однак із позовом до суду вона звернулася через два роки.

Колегія суддів приходить до висновку, що сторони на свій розсуд вирішили питання про умови укладеного між ними договору та наслідки, які з нього випливають.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що цивільне право позивача порушене відповідачем у зв»язку з укладенням оспорюваного договору, з якого відповідач набула право власності на спірний будинок.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування і витягу про реєстрацію права власності, а також повернення у власність позивача спірного будинку, до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 лютого 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку № 91 на вулиці Польовій в селі Артишів Городоцького району Львівської області від 25 липня 2006 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5, визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказаний будинок, повернення цього будинку у власність ОСОБА_3

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: