АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5253/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Максюта Ж.І.,

при секретарі: Білоус А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» на рішення та ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2009 року позивач звернувся до суду з таким позовом, посилаючись на те, що він надав ОСОБА_2 кредит в сумі 36000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом і строком погашення до 01 липня 2028 року за кредитним договором №172ДЖ/30/08И від 03.07.2008 року, в забезпечення якого за іпотечним договором №172ДЖ/30/08И від 03.07.2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а за договором поруки №172ДЖ/30/08И від 03.07.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли на себе зобовязання відповідати перед кредитором за виконання таких зобовязань боржника. Отримавши у позивача зазначену суму кредиту ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору своїх зобовязань не виконує та має заборгованість за цим договором на загальну суму 39286,74 доларів США.

За таких підстав позивач просив суд солідарно стягнути на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначену суму заборгованості за рахунок вказаного заставного майна зазначеної квартири - шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Донгорбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, виселити з цієї квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зобовязати сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області зняти їх з реєстрації з цієї квартири.

В ході судового засідання представник позивача заявив клопотання про розєднання позову та залишення без розгляду позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстрації з квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2010 року клопотання представника позивача про розєднання позову та залишення без розгляду частини позовних вимог залишено без задоволення.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2010 року в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права Публічне акціонерне товариство «Донгорбанк» просить скасувати вказані рішення суду та постановити нове рішення про стягнення на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором за рахунок вказаного заставного майна спірної квартири - шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Донгорбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, про розєднання позову та залишення без розгляду частини позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації з квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості в іноземній валюті не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а звернення стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок заставного майна спірної квартири - неможливе у звязку з проживанням в цій квартирі неповнолітньої особи, чого не було враховано при укладенні договору іпотеки, який був укладений в порушення вимог закону без згоди органу опіки та піклування.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин…

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримав у позивача кредит в сумі 36000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом і строком погашення до 01 липня 2028 року за кредитним договором №172ДЖ/30/08И від 03.07.2008 року, в забезпечення якого за іпотечним договором №172ДЖ/30/08И від 03.07.2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а за договором поруки №172ДЖ/30/08И від 03.07.2008 року ОСОБА_3 як поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором за виконання таких зобовязань боржника. Але в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 своїх зобовязань не виконує та має заборгованість за цим договором на загальну суму 39286,74 доларів США, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" розяснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (п.14).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої статті 47 цього Закону надає дозвіл Національний банк України.

Згідно п.2.3. глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджене Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 4.2 та ч. 4 статті 47 зазначеного Закону України, що діє на даний момент, видано позивачу за № 85-3 від 28.12.2007 року, де у додатку до дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що в повній мірі відповідає характеру укладеної з клієнтом кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта (а.с.17-19).

Таким чином, у кредит можуть бути надані згідно діючого законодавства як грошові одиниці України гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобов'язання і може бути предметом стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором по рішенню суду.

Відповідно до ст.ст.3,33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок іпотеки. Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом не забороненим законодавством, в тому числі на підставі рішення суду у встановленому чинним законодавством України та Іпотечним договором порядку. А згідно зі ст.39 цього Закону суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Інших підстав для відмови у задоволенні такого позову, в тому числі, проживання неповнолітньої особи в квартирі, яка є предметом іпотеки, з чого виходив суд при вирішенні спору, діючим законодавством не передбачено.

Між тим, вказані обставини справи, вимоги закону та розяснення Верховного Суду України суд при розгляді цієї справи не врахував, безпідставно відмовивши в стягненні з відповідачів заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Крім того, приймаючи ухвалу про залишення без задоволення клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстрації з квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з посиланням на те, що нормами ЦПК України не передбачене право позивача про залишення частки позовних вимог без розгляду, суд залишив без уваги положення п.5 ч.1ст.207 ЦПК України, згідно з яким суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Така норма закону повинна застосовуватися і в разі подачі позивачем заяви про залишення частини його позовних вимог без розгляду.

За таких обставин, зазначені рішення суду, як постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача боргу за спірним кредитним договором в розмірі 39286,74 доларів США, про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок заставного майна та залишення без розгляду позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації відповідачів з квартири на підставі ст.ст.3,33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.192,533,526,549-554,608,611,625,1054 ЦК України, ст.ст.207,310 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.ст.79-81,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 307,309,310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» задовольнити.

Рішення та ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2010 року скасувати та постановити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» суму заборгованості за кредитним договором №172 ДЖ/30/08/И від 03 липня 2008 року в розмірі 39286,74 доларів США, судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 150 грн..

Звернути стягнення на предмет іпотеки за рахунок заставного майна: двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Донгорбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації з квартири залишити без розгляду.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: