Справа №22-ц-2163 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року м.Суми

колегія судді в судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Гагіна М.В.

суддів: Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 квітня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Суми, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» на користь ОСОБА_1 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» на користь держави 08 грн. 50 коп. судового збору і 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

При цьому зазначає, що позивачем не надано належних доказів на спричинення йому товариством моральної шкоди.

Крім того вказує, ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, а тому є підставою для відмови у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 12 березня 1970 року по 07 грудня 2007 року працював заточником металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом цеху №5 ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» та інших роботах.

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання.

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до повідомлення про професійне захворювання у ОСОБА_1 виявлений ХОЛ І-ІІ ст.(пилової етіології) у фазі нестійкої ремісії, емфіземи легень І ст., ЛН І-ІІ ст. захворювання професійне, вібраційна хвороба ІІ ст. від дії локальної вібрації (ВСП верхніх кінцівок з частими ангіоспазмами пальців рук і стійкими вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях з 2-х стороннім плече-лопатковим периартрозом, міофіброзом мязів передпліч і надлопаткової області) нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ), захворювання професійне.

Як вбачається з акту №8 розслідування хронічного професійного захворювання від 29 листопада 2007 року, причинами професійного захворювання ОСОБА_1 є проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму, запиленості, вібрації.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що у звязку з погіршенням стану здоровя через професійне захворювання, порушенням нормального життєвого устрою, позивачу заподіяна моральна шкода

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясувавши обставини справи, вірно встановив юридичну природу спірних правовідносин й застосував відповідні їм норми матеріального права.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Місцевим судом вірно встановлено і відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1А працював заточником металевих виробів та інструменту образивними кругами сухим способом цеху №5 ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» з 12 березня 1970 року по 07 грудня 2007 року, з яких у шкідливих умовах 37,5 років (а.с.7, 12, 13).

Робота позивача у шкідливих для здоровя умовах стала наслідком його професійного захворювання з втратою 60% професійної працездатності (а.с.11).

У той час, як відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, є помилковими як доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом до спірних правовідносин положень ст.237-1 КЗпП України так і доводи скарги щодо підстав відшкодування моральної шкоди, оскільки місцевим судом встановлено, що позивач, у звязку з професійним захворюванням, втратою професійної працездатності на 60% та встановлення йому третьої групи інвалідності, змушений вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняє йому моральні страждання, на відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначено суму 5000 грн.

Посилання у апеляційній скарзі на порушення строків позовної давності звернення за захистом порушеного права також не спростовують висновків суду з цих питань.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 квітня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: