У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Панчуку І.С.

з участю адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 7 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третіх осіб Жовківської державної нотаріальної контори, Туринської сільської ради, Управління Держкомзему у Жовківському районі, органу опіки і піклування Жовківської районної державної адміністрації про визнання втратившими право на користування житловим приміщенням, визнання права власності на спадкове майно; зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Жовківської державної нотаріальної контори, Туринської сільської ради, Державного комунального підприємства Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації, Управління Держкомзему у Жовківському районі, органу опіки і піклування Жовківської районної державної адміністрації про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, визнання права власності в порядку спадкування -,

в с т а н о в и л а:

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 7 грудня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_2 Визнано за нею право власності на 23/32 частини будинковолодіння, яке знаходиться в с.В»язова Жовківського району Львіьської області по вулиці Зеленій, 28; в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю. Вказаним судовим рішенням частково задоволено вимоги ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей. Визнано право власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом у спірному будинковолодінні на 3/32 за кожним. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жовківською державною нотаріальною конторою 20.03.2007 року ОСОБА_2 (реєстр №1-485, спадкова справа №173), а саме: в частині спадкування нею 3/8 частин земельної частки (паю) площею 2,02 га, що перебуває у власності ТзОВ «Пролісок Жовківського району Львівської області, та 3/8 частини майнового паю в сумі 4304 грн., який знаходиться у власності сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Пролісок» Жовківського району Львівської області, що належали померлому ОСОБА_6. Визнано в порядку спадкування за законом право власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за кожним: на 1/8 частину земельної частки (паю) площею 2,02 га, що перебуває у власності ТзОВ «Пролісок» Жовківського району Львівської області, та становить по 0,2525 га; на 1/8 частину майнового паю в сумі 4304 грн., який знаходиться у власності сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Пролісок» Жовківського району Львівської області, що належав померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), виданого Жовківською райдержадміністрацією 13 листопада 2006 року №2974 і свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 16 березня 2006 року серії ЛІЗ №У1 341364, що становить по 538 грн. кожному. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що рішення ухвалене з неправильним дослідженням та оцінкою доказів, за невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_3 була дружиною її сина ОСОБА_6, який помер у 2004 році. Ще до смерті сина відповідач залишила його у спірному будинку і перейшла проживати з дітьми до своїх батьків. Спірний будинок будувався нею, її чоловіком і матір»ю, син у будівництві участі не приймав. В 2003 році нею оформлено право власності на будинок, який не являється спадковим майном. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов, відмовити у задоволенні безпідставного позову ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що спірне будинковолодіння належить до колгоспного типу двору. Головою цього двору була ОСОБА_2 У дворі значилися зареєстрованими ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_6, син ОСОБА_7 і мати ОСОБА_8 Виходячи з аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що кожній із вказаних осіб, які були членами колгоспного двору, належала його 1/4 частина. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 згідно ст. 121 ЦК України в редакції 1963 року як особа, якій не виповнилося 16 років, був членом колгоспного двору і мав право на частку у майні такого. Він проживав у спірному будинковолодінні постійно і відповідно до ст. 126 вказаного ЦК не втратив право на частку у майні колгоспного двору, хоч станом на 15 квітня 1991 року він був відсутній у цьому дворі в зв»язку з проходженням дійсної військової служби, після закінчення якої повернувся у спірне будинковолодіння. Зібраними по справі доказами спростовується твердження ОСОБА_2 про те, що з 1987 року тільки вона є власником спірного будинку.

Після смерті ОСОБА_8 12 січня 1998 року, ОСОБА_6 26 січня 2000 року та ОСОБА_7 23 жовтня 2004 року відкривалася спадщина на їх частки у спірному будинковолодінні. Суд першої інстанції, виходячи з вимог ст.ст. 529,549 ЦК України в редакції 1963 року, які ним правильно застосовані до спірних правовідносин; прийшов до висновку, що після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_2 спадкоємець першої черги за законом вступила у володіння та управління спадковим майном, успадкувала в установленому порядку земельний пай, прийняла спадщину і стала власником 1/2 частини спірного будинковолодіння (1/4+1/4). Після смерті ОСОБА_6 спадкоємці першої черги ОСОБА_2 і ОСОБА_7 прийняли спадщину на належну спадкодавцю 1/4 частку у спірному будинковолодінні, оскільки вступили у володіння та управління спадковим майном. Після цього ОСОБА_2 стала власником 5/8 частин будинок оволодіння, а ОСОБА_7 власником 3/8 частин такого.

Після смерті ОСОБА_7 23 жовтня 2004 року відкрилася спадщина на належну йому частку у спірному будинковолодінні 3/8. Спадкоємцями першої черги є сторони та двоє неповнолітніх дітей спадкодавця. Виходячи з вимог ст.ст. 1258, 1268 чинного Цивільного кодексу України, наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 і двоє неповнолітніх дітей спадкодавця успадкували належне йому на час смерті майно, оскільки проживали разом з ним і були зареєстровані у спірному будинковолодінні; окрім того, діти були малолітніми. Отже, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 успадкували по 3/32 частин спірного будинковолодіння після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_2, успадкувавши 3/32 частин спірного будинковолодіння після смерті сина, стала власником 23/32 частин цього будинковолодіння.

Суд першої інстанції, з врахуванням аналізу доказів по справі, встановив, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина також на земельну частку (пай) площею 2,02 га в ТзОВ «Пролісок» та майновий пай в сумі 4304 грн., на що видане свідоцтво про право на спадщину лише ОСОБА_2, яка повідомила нотаріуса про відсутність інших спадкоємців, що не відповідало дійсності. Цю спадщину прийняв і ОСОБА_7 - син спадкодавця, який пережив його і на час відкриття спадщини проживав у спірному будинку. Судом підставно визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в частині спадкування земельної частки і майнового паю та визнано право власності на це спадкове майно в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7

Суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність вимоги про визнання ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування спірним будинком, встановивши, що вони з поважних причин не проживають у цьому будинку, оскільки ОСОБА_2 чинить їм перешкоди, що встановлено рішенням Жовківського районного суду від 30 травня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційної інстанції від 31 жовтня 2005 року.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 7 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: