АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-1216/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у. цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Деревянка О.Г.

суддів - Красвітної Т.П., Осіяна О.М.

при секретарі - Горобець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, Марганецької обєднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, товарної біржі «Український земельно-промисловий ресурс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобовязання передачі майна, відшкодування майнової і моральної шкоди, визнання недійсними біржових торгів, та за апеляційними скаргами Марганецької обєднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області та Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2009 року у цій же справі

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2002 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами до відповідачів, та згідно уточнених позовних вимог вказав про те, що згідно протоколу зборів засновників ТОВ «Марганець СО» від 06.10.1998 року йому при виході з товариства була виділена доля майна в натурі, яка складалась з будівлі пекарні - площею 47,8 кв.м., сараю з підвалом - площею 38,8 кв.м., технологічного обладнання на суму 21,4 тис. грн., танцмайданчика 278,8 кв.м., що знаходяться за адресою м. Марганець, вул. 50 років Жовтні, 14. Вказане майно 30.12.1998 року передано йому за актом передачі основних засобів. У вересні-жовтні 2002 року йому стало відомо, що господарським судом ТОВ «Марганець СО» визнано банкрутом, та 17.07.2002 року арбітражним керуючим ОСОБА_5, через товарну біржу «Український земельно- промисловий ресурс» за договором купівлі-продажу пекарню разом з технологічним обладнанням продано ОСОБА_3 за 5 тис. грн. Оскільки пекарню з технологічним обладнанням продано ОСОБА_3 незаконно, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано недійсними біржові торги від 17.07.2002 року, проведені Товарною біржею «Український земельно-промисловий ресурс» по продажу пекарні з технологічним обладнанням ОСОБА_3, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 0171/07 від 17.07.2002 року укладений між ТОВ «Марганець СО» в особі Арбітражного керуючого ОСОБА_6 і ОСОБА_3 в частині продажу пекарні, загальною площею 47.8 кв.м., що розташована за адресою м. Марганець, вул.. 50 років Жовтня, 14 з технологічним обладнанням на Товарній біржі «Український земельно-промисловий ресурс». Зобовязано ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 пекарню, загальною площею 47,8 кв.м., що розташована за адресою м. Марганець, вул.. 50 років Жовтня, 14 з технологічним обладнанням. В задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору 102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 вважає рішення незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати частково, та в оскаржуваній частині постановити нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Марганецька обєднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області зазначає про те, що додаткове рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування додаткового рішення суду.

В апеляційній скарзі Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення, у звязку з чим просить скасувати оскаржуване судове рішення і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія судців вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи справу, суд на підставі аналізу норм матеріального права визначає обставини, які мають значення для справи і підлягають доведенню, ставить їх на обговорення, у тому числі і у випадках, коли сторони і не посилаються на них. Суд вказує сторонам обставини, які вони зобов'язані довести і встановлює термін для пред'явлення ними доказів, а також забезпечує в ході розгляду справи здійснення особами, які беруть участь в справі, їх прав і дослідження у встановленому ЦПК порядку наявних в справі доказів, вирішує питання про їх належність та допустимість.

Рішення повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно ст. 215 ЦПК України суд зобов'язаний зазначити в рішенні встановлені судом обставини визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; а також зазначити закон, яким суд керувався при вирішенні спору.

Дані вимоги процесуального закону судом першої інстанції не виконані.

Задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач в 1998 році отримав у власність спірне майно, володів, користувався та розпоряджався ним, тому суд вважав доведеним право власності ОСОБА_4 на виділене йому майно.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що протоколом загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Марганець СО» (далі ТОВ «Марганець СО») №15 від 06.10.98 р., позивачу при виході з товариства була виділена будівля пекарні площею 47,8 кв.м., сарай з підвалом площею 38 кв.м., танцювальний майданчик у парку ім. Островського площею 278,8 кв.м., технологічне обладнання пекарні з холодильниками, пресом для виготовлення макаронних виробів, обладнання танцювального майданчика (т. 1 а.с. 7-8).

Вказане майно передано ОСОБА_4 по акту передачі основних засобів від 30.12.1998 року (т. 1 а.с. 9). В порушення вимог ст.. 10 ЦІЖ України суд першої не розяснив сторонам права щодо предявлення позову про скасування реєстрації прав власності на спірне майно, оскарження правомірності передачі ТОВ «Марганець СО» спірного майна, оскільки майно знаходилось у податковій заставі з 01.11.1997 року (т.2 а.с.204) і вирішення даного питання має суттєве значення для зясування виниклих правовідносин та адекватної процесуальної можливості захисту порушеного права, оскільки при цьому будуть усунуті протиріччя між заявленими вимогами та можливістю реалізації у разі їх задоволення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області віл 20.02.2002 р. за заявою

Марганецької ОДПІ було порушено провадження у справу про банкрутство ТОВ «Марганець СО» (т.1 а.с. 69). Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2002

року ТОВ «Марганець СО» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 70).

Арбітражним керуючим ОСОБА_6 по договору купівлі-продажу № 0171/07 від року будівлю пекарні (47,8 кв.м. з обладнанням, згідно акту прийому передачі), склад

(17,2 кв.м.), які розташовані в м. Марганці по вул. 50 років Жовтня, 14. продано ОСОБА_3

(т.1 а.с.6)

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив суперечливе рішення. Так, судом зазначено

в рішенні, що майно ТОВ «Марганець СО», в тому-числі і передане позивачу під час виходу з товариства, було продане на виконання постанови Господарського суду для погашення

зобовязань підприємства банкрута. При цьому встановивши належність спірного майна ОСОБА_4, водночас прийшов до висновку, що відповідно до довідки ДОКП Марганецького МЕТІ від року за ОСОБА_3 зареєстровано на праві приватної власності зазначене майно.

(т.1 а.с.11) Суперечливими є також висновки суду щодо права ОСОБА_3 на майно ж добросовісного набувача.

Розглядаючи виниклий спір між сторонами, суд першої інстанції не витребував та не

залучив до справи правовстановлюючі документи та технічної документації на спірне приміщення - пекарню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які

вона посилається ж на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може

грунтуватися на припущеннях.

Визнаючи недійсними біржові торги від 17.07.2002 року, судом не зазначено які саме

норми закону порушені при їх проведені та ким. Такий висновок суду не підтверджується обєктивними обставинами справи та належними й допустимими доказами.

Крім того, вирішуючи справу суд першої інстанції не розглянув всіх позовних вимог та не

постановив по ним рішення. Так, ОСОБА_7 заявляв позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно та обладнання - будівлю пекарні, складські приміщення,

технологічне обладнання. Від цих позовних вимог ОСОБА_7 не відмовлявся, судом відмови від позову не прийнято, і в матеріалах справи такі данні відсутні. Не розглянув суд першої інстанції

позовні вимоги ОСОБА_4 щодо права власності на складське приміщення та не ухвалив в цій частині рішення, (т. 1 а.с.2-4)

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення

суду та додаткове рішення скасуванню в повному обсязі, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до п. 5 ст. 311 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209,218,303, 307, 311,315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Марганецької обєднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області та ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року

та додаткове рішення Марганецького міського суду Д ніпропетровської області від 19 листопада 2009 року скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двої місяців з дня проголошення.

Судді.