Справа №22ц-990/10 Головуючий у 1-й інстанції: Посисень Л.М.
Категорія: 52 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю: представника ТзОВ „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 27 жовтня 2009 року та на додаткове рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 27 жовтня 2009 року відмовлено в позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення з роботи.

Додатковим рішенням цього ж суду від 18 листопада 2009 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТзОВ „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу № 113-к від 12.05.2008 року про її звільнення з роботи, про поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Вищезазначені судові рішення оскаржила позивачка ОСОБА_3. В апеляційних скаргах зазначає, що рішення суду від 27.10.2009 року та додаткове рішення суду від 18.11.2009 року є незаконними, постановленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не досліджено усіх обставин, що мають значення для справи. Вказує, що її звільнення з роботи відбулося згідно наказу №111 -п від 8.05.2008 року, а звільнення 12.05.2008 року за п.2 ст.41 КЗпП України оформлено, коли вона на підприємстві вже не працювала. Вважає, що у її діях 7.05.2008 року відсутні винні дії, які б давали підставу для втрати до неї довір»я з боку власника. Також зазначає, що судом для повного та всебічного розгляду справи не допитано в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Крім того, судом не надано правової оцінки письмовим доказам, а саме спискам чеків за 6,7,8 травня 2008 року, згідно яких всі операції здійснено ОСОБА_5 в особі офіціанта та касира. Також судом не враховано, що звільнивши її з роботи, відповідач не звільнив диспетчера ОСОБА_8, хоча відповідно матеріалів, наданих відповідачам, пропонувалось звільнити і її.

Просить рішення суду від 27.10.2009 року та додаткове рішення від 18.11.2009 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, працюючи кухарем 4-го розряду виробництва громадського харчування ТзОВ „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття, з якою був укладений договір про колективну матеріальну відповідальність, 7.05.2008 рокувчинила винні дії, які полягали у тому, що вона, всупереч вимог технології відпуску готової продукції з виробництва громадського харчування та Посадової інструкції кухаря 4-го розряду, отримавши замовлення Служби ресторанного сервісу в усній формі, не отримавши чеку з кухонної точки на кухонний принтер, відпустила готову продукцію з кухні, передавши її офіціанту ОСОБА_9, який є її сином, чим створила недостачу матеріальних цінностей у виробництві громадського харчування відповідача. Ці дії позивачки стали підставою для втрати довір»я до неї зі сторони власника і законного звільнення 12.05.2008 року з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір»я (п.2 ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності(зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір»я (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями) (п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.92 року(із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 працювала у ТзОВ „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття кухарем 4-го розряду виробництва громадського харчування.

1.07.2006 року з нею, як одним із членів колективу виробництва громадського харчуванняТзОВ „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття, був укладений договір про колективну матеріальну відповідальність, який відповідає вимогам ст.135-2 КЗпП України.

Відповідно до Технології відпуску готової продукції з виробництва громадського харчування кухар має право відпустити готову продукцію з кухні тільки після отримання чеку з торгової точки на кухонний принтер. У випадку збоїв або виходу з ладу компютерного обладнання в барах та ресторанах замовлення відпускається по письмовій заявці чергового адміністратора ресторанної служби. Кухар несе персональну відповідальність за дотримання вищенаведеного порядку відпуску готових страв з кухні.

ОСОБА_3 не дотримала цих вимог.

Її твердження про те, що відпуск готової продукції своєму сину ОСОБА_9 вона здійснила всупереч визначеним правилам, так як 7.05.2008 року була несправна електронна система « Лібра» і вона діяла відповідно до усної вказівки диспетчера служби ресторанного сервісу ОСОБА_8, не можуть бути підставою для виправдання вчинення нею неправомірних дій, оскільки вона не зобовязана була виконувати незаконні вказівки ОСОБА_8, яка не є її керівником.

Судова колегія вважає, що є безпідставним твердження позивачки про те, що її звільнення з роботи відбулося згідно наказу №111 -п від 8.05.2008 року, так як цим наказом звільнено з роботи ОСОБА_10С.(а.с.55 т.1).

За внесення ж безпідставно зроблених записів у трудові книжки ОСОБА_3 і ОСОБА_9 про звільнення їх з роботи 8.05.2008 року начальнику відділу кадрів ТзОВ „Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс „Ріксос-Прикарпаття ОСОБА_11 наказом №52 к від 28.05.2008 року оголошено догану.

Не є доказом того, що електронна система «Лібра» не працювала в період між 14 та 15 годинами 7.05.2008 року той факт, що згідно роздруківок всі операції по електронній системі «Лібра» протягом 6-8 травня 2008 року здійснено однією особою -ОСОБА_5 за офіціанта та касира, оскільки ці роздруківки підтверджують здійснення касових операцій у період вчинення позивачкою протиправних дій, а наведені апелянтом аргументи лише свідчать про недосконалість даної системи, а не про її несправність. Факт справності електронної системи «Лібра» на точці продаж « Рум- Сервіс» 7.05.2008 року підтвердив і свідок ОСОБА_12

Твердження ОСОБА_3 про те, що судом при винесенні оскаржуваних рішень не враховано того, що відповідач не звільнив з роботи диспетчера ОСОБА_8, хоча відповідно матеріалів, наданих відповідачам, пропонувалось звільнити і її, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень, оскільки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є правом власника, а не його обовязком, і оголошення ОСОБА_8 наказом №42-к від 12.05.2008 року дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а не звільнення з роботи, жодним чином не впливає на законність звільнення з роботи ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 27 жовтня 2009 року та додаткове рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2009 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: