Справа № 2-479/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2010 року

Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судці - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Поліщук О.В., представника позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі Житомирського управління АКІБ «УкрСиббанк» (далі-Банк) до ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічного позову ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Банку про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Національний БанкУкраїни,-

встановив;

ЗО вересня 2009 року Банк звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 655 7] 5 грн. 84 коп. Позов, з посиланням на вимоги ст.ст. 526,610,611,1054 ЦК України, мотивовано тим, що боржник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не виконує зобовязання за укладеними кредитним договором, якого забезпечено порукою ОСОБА_3, а тому відповідачі несуть відповідальність у солідарному порядку.

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3ї. звернулися до суду із зустрічним позовом до Банку про розірвання кредитного договору та договору поруки, мотивуючи це тим, що Банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки у сторін немає індивідуальної ліцензії, окрім того після укладання кредитного договору курс гривні до долара СІЛА значно зріс, таким чином змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладені договору, до того ж вказаний договір є договором приєднання, умови якого є несправедливими, просили позов задоводити.

В якості третьої особи до участі в справи залучено Національний банк України,

Представник Банку первісний позов підтримала, пояснила, що при укладанні кредитного договору сторони дійшли згоди НО всіх його умовах, позивачка підтвердила свою здатність виконати умови договору, а тому просила відмовити у задоволенні зустрічного.

Представник відповідачів первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволені. Зустрічний позов підтримав.

Представник Національного Банку, покликаючись на ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.533,534, 1054 ЦК України, висновок науково правової експертизи НАНУ інституту держави і права ім. Корецького, чинним законодавством чітко визначено правомочність банків на підставі ліцензій надавати кредити в іноземній валюті. А тому вважає первісний позов неґрунтовним, а зустрічні вимоги такими, що підлягають задоволенню

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом було встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2007 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого Банк надає відповідачці кредит в іноземній валюті в сумі 90000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 454500 грн. за курсом Національного банку України на день видачі кредиту, зі сплатою 13 % процентів річних (а.с. 13-21).

Відповідно до договору поруки від 20.04.2007 ОСОБА_3ї. з метою забезпечення умов наведеного кредитного договору, поручився перед банком нести відповідальність у випадку невиконання ОСОБА_1 - ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором (а.с. 25-26).

За правилами ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України та за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Ураховуючи зміст укладених кредитних правочинів суд дійшов висновку, що вони не належать до договорів приєднання, оскільки кожна зі сторін мала право запропонувати свої умови договору. В даному випадку сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору.

Згідно з п.І ч,2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліценції банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Банк таку ліцензію має, що підтверджується копією банківської ліцензії №75 від 28.10.1991 року..

Згідно ч. ч. 1,2,4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються і комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії

режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції..

Відповідно до п.2 ст. 6 вказаного Декрету, уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію національного банку України від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів, мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам резидентам. А тому суд вважає, що на момент укладання спірного договору Банк мав дозвіл та ліцензію НБУ про видачу кредиту в іноземній валюті.

Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до п.8.2 Кредитного договору ОСОБА_4 підтвердила свою здатність виконувати умови цього Договору та що відсутні будь-які перешкоди для виконання умов даного договору.

За правилами ст.ст. 526, 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.. 203 ЦК України.

Тобто, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Вищевказані вимоги при укладені договору, на думку суду були дотриманні. Умови договору в момент укладання сторонам були відомі та зрозумілі, вони з ними погодились, підписавши вказаний договір.

У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно зі ч.І ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Згідно обгрунтованого розрахунку Банку станом на 02.09.2009 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 655 715,84 ірн., яка складається з 616 920,95 грн. заборгованості за кредитом, 36 705,05 і грн. заборгованості по відсоткам, 1269,08 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та 820,76 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову Банка та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись: ст.ст. 16, 203,215,216, 387, 526,625,629,1054 ЦК України, ст. ст.З, 11, 57, 60, 61, 88, 130, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Банку задоволити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 юрія Ігоровича в солідарному порядку на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 655715 грн. 84 коп., а також по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного відповідача.

В задоволенні зустрічного позову Дмнтрієвої - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про

Суддя: С.Г. Баренко