Справа № 2-7/2010
Провадження №-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2010 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Костюка М. І.

при секретарі Пшеничняк В.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ковалівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та усунення перешкод у користуванні нею,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд із позовом до громадянина ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в межах населеного пункту с. Ковалівка, та усунення перешкод у користуванні нею.

В судовому засіданні громадянин ОСОБА_1 позов підтримав і пояснив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями він набув право власності на них, яке в установленому порядку зареєстровано комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» 05.02.2007 року під № 17431884.

Відповідно до закону він звернувся до Ковалівської сільської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд відповідно до норм безоплатної приватизації і яка належить до даного домоволодіння. Також він просив сільську раду зобов'язати громадянина ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки громадянин ОСОБА_2 перешкоджав у встановленні огорожі від сторони дороги, проведенню ремонтно-будівельних робіт, встановив незаконно огорожу та вулики на його частині земельної ділянки, яких до червня місяця 2008 року не було, а будинок він купив 11 січня 2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 3 липня 2008 року землевпорядною організацією відновлені межі його земельної ділянки, про що складений відповідний акт та план земельної ділянки, межі якої винесені на місцевість (в натурі), однак на другий день 4 липня 2008 року гр. ОСОБА_2 знищив межові знаки та давно встановлену попередніми власниками огорожу, яка підтверджувала межу земельної ділянки, що проходила поза будинком і співпадала з даними державної земельно-кадастрової документації. Факт знищення встановлених межових знаків підтверджується актом комісії від 7 липня 2008 року. Ковалівська сільська рада не розглянула заяви громадянина ОСОБА_1 і не вирішила поданих у ній вимог.

З огляду на викладене позивач просить суд визнати право власності за ним на земельну ділянку площею 0,2386 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зобов'язати Ковалівську сільську раду встановити межі земельної ділянки відповідно Акта та плану на земельну ділянку від 03 липня 2008 року, а також зобов'язати громадянина ОСОБА_2 не чинити перешкод у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та їх заперечує мотивуючи тим, що хата яку купив громадянин ОСОБА_3 у його сусідів побудована ще при польській владі на межі земельної ділянки. І що паркан який розділяє земельні ділянки встановив колишній власник будинку ОСОБА_4

У запереченні проти позову громадянин ОСОБА_2 наводить факт реконструкції даху будинку, яка виражалась у заміні черепиці на шифер і що громадянка ОСОБА_5 не виконала припис Державного інспектора по будівництву. Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що межа між земельними ділянками повинна проходити по стіні будинку ОСОБА_6 і просить встановити межу відповідно до Генерального плану забудови села та будівельного паспорта, який він представив суду, а також заслухати свідків які підтвердять де проходить межа між земельними ділянками.

В судовому засіданні суд вислухав показання свідків із сторони позивача: ОСОБА_7 яка сказала, що ще за життя її батьків комісія сільської ради встановлювала межу між земельними ділянками за хатою, яка була встановлена на відстані не менше як 1 м від мура, а в той час батьки жили бідно і не мали змоги поставити пліт такий як треба поза хатою, а поставили тільки від сторони дороги від стовпа брами до кута хати. А громадянин ОСОБА_2 колики повикидав і так залишилось. Свідок ОСОБА_8 теж підтвердила, що комісія встановлювала межі і вона проходила на віддалі більше метра від будинку.

Свідки із сторони відповідача ОСОБА_2: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, К сказали що плота за хатою не було і що межа проходила по стіні будинку, однак не змогли назвати джерела обізнаності, звідки їм відомо,що межа проходить по стіні.

Свідок із сторони відповідача ОСОБА_12 сказала, що вона проживала по сусідству і часто приходила до сусіди, але не знає де проходила межа та підтвердити, що вона проходила по стіні будинку не може.

Голова Ковалівської сільської ради ОСОБА_13 пояснив, що сільська рада не змогла розв'язати спір, тому що громадянин ОСОБА_2 не зявився на розгляд спору, хоча про час і місце спору був повідомлений у встановленому порядку. Головою нільської ради представлені відповідні документи, що підтверджують сказане.

Голова сільської ради ОСОБА_13 не заперечує проти задоволення позову.

Представник Управління Держкомзему у Монастириському районі роз'яснив порядок та процедуру встановлення меж і представив суду документальні докази того, що межа проходить і повинна проходити на віддалі не менше 1 м від задньої стіни житлового будинку. Докази представника базуються на даних земельно-кадастрової документації, а це Проекти внутрігосподарського землеустрою с. Ковалівка, Генеральний план забудови с. Ковалівка, план забудови земельної ділянки ОСОБА_2, вимоги ДБН-360-92.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, представників сторін, свідків та спеціалістів, оцінивши зібрані у справі докази та матеріали та надавши їм належної правової оцінки, суд вважає за необхідне позов задоволити виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 ст. 377 Цивільного кодексу України та частини 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебуває у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 381 садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором.

Отже законом виділено головну річ - житловий будинок при відчуженні якого все інше майно також вважається відчуженим.

В даному випадку право власності на житловий будинок і господарські споруди є первинним і має перевагу над правом власності на земельну ділянку на якій розміщена нерухомість. Земля є приналежністю об'єктів нерухомості і повинна «слідувати» за ними, як за головною річчю (об'єктом) нерухомості. Право власності на земельну ділянку при цьому є похідним (вторинним) від права власності на будинок.

Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) нерозривно повязана із житловим будинком і відповідно до ст. 186 Цивільного кодексу України є його приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю.

Відповідно до пункту 3,25' ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх біжучого ремонту віддаль до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни необхідно приймати не менше 1 м.

Отже якщо за будинком не має такої відстані, то тоді ділянка не може виконувати свого цільового призначення - тобто обслуговування житлового будинку як приналежна річ до нього.

До громадянина ОСОБА_1 перейшло право користування земельною ділянкою відповідно до Закону і він фактично користується даною земельною ділянкою уже більше трьох років, то відповідно до пункту а, частини 3 статті 116 Земельного кодексу України має підстави для набуття права власності на земельну ділянку із земель державної власності по нормах передбачених ст. 121 Земельного кодексу України з дотриманням процедури передбаченої статтею 118 Земельного кодексу України,

Громадянин ОСОБА_1 дотримався процедури передбаченої ст. 118 Земельного кодексу України. Оскільки сільська рада не прийняла ніякого рішення щодо задоволення заяви, громадянин ОСОБА_1 відповідно до частини 11 ст. 118 Земельного кодексу звернувся до суду.

Ковалівська сільська рада відповідно до вимог частини 2 ст. 118 Земельного кодексу України, частини 2 ст. 95, частини 1 ст. 106, частини 1 ст. 107, пункту В ст. 183, ст. 184, ст. 185 Земельного кодексу України, п. 1, 13 та 2, 3 Інструкції про порядок складання видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України 04.05.1999 року № 43, листом від 01.07.2008 року № 119 звернулась до управління Держкомзему про направлення спеціалістів землевпорядників для участі в розгляді земельного спору та відновлення меж земельних ділянок, тому що відповідно до ст. 185 Земельного кодексу України землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями.

Спеціалісти управління Держкомзему разом із спеціалістами ліцензованої землевпорядної організації відповідно до закону комісій встановили межі земельної ділянки, закріпили її межовими знаками, склали відповідного акта від 03 липня 2008 року, план земельної ділянки і разом із всіма технічними матеріалами передали сільській раді для вирішення спору та прийняття рішення.

Відповідно до ст. 158 та ст. 159 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування розглядають межові спори за участю зацікавлених сторін. Громадянина ОСОБА_2 два рази письмово (листи від 12.06.2008 року № 109 та 25.06.2008 року № 109а) та один раз по телефону запрошувалось прибути на розгляд земельного спору, однак він ні одного разу не приїхав, чим зривав роботу спеціалістів землевпорядників і депутатів сільської ради.

Спеціалістами землевпорядниками, відповідно до закону виконано технічну роботу по встановленню меж земельної ділянки громадянина ОСОБА_1 однак 4 липня 2008 року громадянин ОСОБА_2 вчинив акт самоправства, знищивши встановлений комісійно, землевпорядною організацією межові знаки, та знищив стару огорожу яка служила межею земельної ділянки і відповідала даним земельно-кадастрової документації.

Судом отримано спільний висновок головного державного інспектора у Монастириському районі інспекції державно-архітектурного контролю у Тернопільській області ОСОБА_14 та начальника управління Держкомзему у Монастириському районі, заслуженого землевпорядника України ОСОБА_15 щодо відповідності нормативно-правовим документам, правильності технічного виконання (виготовлення) проектної документації на будівництво житлового будинку та відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) забудовнику ОСОБА_2

Вивчивши матеріали представлені сторонами судом встановлено, що житловий будинок громадянина ОСОБА_1 (Барна) показаний на генеральному плані забудови земельної ділянки ОСОБА_2 неправильно, його розташування на плані не відповідає фактичному розташуванню на місцевості та не відповідає генеральному плану забудови с. Ковалівк

Судом на підставі документів встановлено, що межа земельної ділянки громадянина ОСОБА_1 проходить за будинком на відстані 1 м від стіни будинку, що відповідає нормам і вимогам пункту 3,25' ДБН 360-92, який є обов'язковий для всіх юридичних і фізичних осіб, та громадян які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

На генеральному плані забудови земельної ділянки, представленого ОСОБА_2 чітко показано, що межа починається від стовпа брами громадянина ОСОБА_2 (точка А на генплані), що співпадає з даними земельно-кадастрової документації і з даними встановлення меж землевпорядною організацією відповідно до акта від 03 липня 2008 року та відповідає генеральному плану забудови с. Ковалівка та висновкам спеціалістів. Факт, що заперечує проходження межі по стіні будинку є і той, що при плануванні будівництва відповідно до державних будівельних норм відстань між будинками планується не менше 8 м, отже коли від будинку ОСОБА_2 на плані відняти 6,6 м до межі, то від межі до будинку ОСОБА_1 (Барни) залишається 1,4 м. Знищена 4 липня 2008 року стара огорожа яка була встановлена буквою «Г» від стовпа брами до будинку також підтверджує факт початку межі від стовпа брами, який являється межовим знаком у точці повороту меж. Отже факт, що межа між земельними ділянками не проходить і не може проходити по стіні будинку ОСОБА_1 доведений.

У верхній частині спірної ділянки судом встановлено, що фактична ширина в натурі (на місцевості) земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 становить 20,6 м, а повинна бути відповідно до даних земельно-кадастрової документації 18,94 м, отже ширина земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 у спірному місці перед господарською будівлею ОСОБА_2 збільшилась на 1,66 м, а відповідно до представленого громадянином ОСОБА_2 плану забудови його земельної ділянки фактична ширина збільшена на 4,0 м.

В той же час земельна ділянка, що знаходиться в користуванні громадянина ОСОБА_1 у цьому ж спірному місці становить 14,47 м, що підтверджує зменшення ширини земельної ділянки на 1,1 м до даних земельно-кадастрової документації.

Значить відповідно до вимог частини 1 ст. 107 Земельного кодексу України громадянину ОСОБА_1 необхідно повернути по ширині у досліджуваній частині земельної ділянки 1,1 м і тоді ширина його земельної ділянки за його господарською будівлею буде становити 15,57 м, що відповідає даним земельно-кадастрової документації та польового обстеження. А ширина земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 у спірному місці (перед господарською будівлею) буде становити 19,5 м, що на 0,56 м більше від даних земельно-кадастрової документації (18,94 м) і на 2,9 м ширша від ширини земельної ділянки, наданої під забудову, відповідно до плану забудови.

Отже судом встановлено, що факт передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування, житлового будинку, господарських будівель і споруд громадянину ОСОБА_1 площею 0,2386 га не вплине на права громадянина ОСОБА_2 і не порушить їх.

Відповідно до вимог частини 4 ст. 116 Земельного кодексу України Суд не може взяти і не бере до уваги виписку з рішення невідомо якої сесії Ковалівської сільської ради і без номера від 29 січня 1998 року тому, що громадянин ОСОБА_2 уже скористався своїм правом безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області і отримав державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований під № 759 від 11.02.1998 року, що підтверджується довідкою Тисменицького районного відділу Івано-Франківської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру». А також отримав земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІФ зареєстрованого за № 13-13-2/437 від 04.08.1995 року. Він використав своє право на безоплатне отримання у власність від держави земельної ділянки по даному використанні і може її отримати у власність чи користування тільки на підставі цивільно- правових угод.

Оскільки рішення Ковалівської сільської ради від 29 січня 1998 року прийнято з порушенням частини 4 ст. 116 Земельного кодексу України то відповідно до пункту «Г» частини 3 ст. 152 Земельного кодексу України таке Рішення визнається недійсним, на яке внесено протест прокуратурою району.

Судом встановлено, що межі земельної ділянки, що знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_1 встановлені комісійно З липня 2008 року землевпорядними організаціями під час польового обстеження відповідно до наданих повноважень і компетенції встановлені у відповідності до вимог ст. 39, 107 Земельного кодексу України, ДБН - 360-92, Закону України «Про землеустрій» та нормативно-правових актів Держкомзему України.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки. Відповідно до пункту 4 ст. 78 Земельного кодексу України, особам (їх спадкоємцям) які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року земельні ділянки не повертаються.

Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (частина 2 ст. 106 ЗКУ). Відповідно до пункту а частини 3 ст. 152 ЗКУ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав на неї.

Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення (частина 3 ст. 159 ЗКУ).

Відповідно до ст. 212 самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. Отже самовільно зайнята частина земельної ділянки площею 46 м підлягає поверненню.

Відповідачем ОСОБА_2 не представлено суду доказів (документів) про вилучення у громадянки ОСОБА_7 (ОСОБА_4) частини земельної ділянки площею 46 м2 і передачі її йому передбачених ст. 22, 25, 36 Земельного кодексу Української СРСР введеного в дію з 1 січня 1971 року та ст. 141, частинами 3, 4 ст. 142, 149 Земельного кодексу України.

Щодо заперечень відповідача, то слід зазначити наступне. Стаття 2 Закону України «Про судоустрій України» встановлює, що суд здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Згідно пункту 5 частини першої ст. З Цивільного кодексу України однією із основних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.

Відповідачем не доведено жодної із визначених ст. 13 Цивільного кодексу України форм зловживання правом, яке вчинено б було позивачем. Натомість саме недотримання відповідачем норм Конституції України, норм земельного законодавства та Цивільного кодексу України призвело до порушення прав позивача.

Отже, заперечення відповідача безпідставні.

За наведених обставин суд дійшов висновку про порушення прав позивача, а отже обґрунтованість позовних вимог. Позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 14, 55, 124 Конституції України, ст. З, 11, 13, 15, 16, 183, 186, 328, 377, 381 Цивільного кодексу України, ст. 39, 78, 96, 106, 107, 116, 118. 120, 121, 152, 158-160, 183-185, 212 Земельного кодексу України, ст. 14, 20. 53 Закону України «Про землеустрій», ст. З, 4, 10, частини 2 ст 59, ст.60, 63, 88, 212, 213, 214 ЦПК України

ВИРІШИВ :

1.Позов задоволити. Визнати право власності громадянина ОСОБА_1 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2386 га на території села Ковалівка у межах відновлених спеціалістами землевпорядної організації 03 липня 2008 року, відповідно до акту відновлення меж і плану земельної ділянки, що додається до нього.

2.Зобов'язати Ковалівську сільську раду передати у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2386 га в межах встановлених землевпорядною організацією 03 липня 2008 року.

3.Зобов'язати громадянина ОСОБА_2 усунути створені перешкоди у використанні земельної ділянки громадянином ОСОБА_1 за цільовим призначенням та дотримуватись правил добросусідства.

4.Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК відшкодувати позивачу з відповідача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_16