Справа №22-ц-4566/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Шевченка В.А.,

суддів: Кононенко О.Ю., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Охтирська швейна фабрика», приватного підприємства «Тристан» про стягнення заборгованості за договором оренди, матеріальних збитків та моральної шкоди-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПП «Тристан» заборгованість по орендній платі за період з 01.04.2007 року по 15.05.2009 року в сумі 40939,83 (сорок тисяч девятсот тридцять девять) гривень 83 копійки; судовий збір в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 (сто двадцять) гривень 00 копійок; витрати на правову допомогу в сумі 500,00 (пятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПП «Тристан» про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 4450,09 грн. та до ВАТ «Охтирська швейна фабрика» про стягнення заборгованості за договором оренди, матеріальних збитків, моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується із зазначеним рішенням суду в частині, в якій їй відмовлено в задоволенні позовних вимог, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому вказує, що вирішуючи справу, суд першої інстанції не застосував та неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ВАТ «Охтирська швейна фабрика» - ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2002 року ВАТ «Охтирська швейна фабрика» (далі - ВАТ «ОШФ») передала ПП «Тристан» у довгострокову оренду за договором оренди нерухомого майна № 2 нежитлові приміщення клубу та їдальні загальною площею 432,2 кв.м, розташовані на першому поверсі адміністративної будівлі ВАТ «ОШФ» по вул. Жовтнева, 4, в м. Охтирка Сумської області, строком на 5 років.

05.10.2002 року ВАТ «ОШФ» уклала з ПП «Тристан» додаткову угоду до договору оренди приміщення № 2, відповідно до якої продовжила строк дії укладеного договору оренди, встановивши строк оренди терміном 15 років з моменту підписання цього договору (а.с. 49-54).

На підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником Державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції 12.11.2002 року, позивачка набула права власності на приміщення їдальні загальною площею 229,50 кв.м. по вул. Жовтнева, 4, в м. Охтирка Сумської області (а.с. 47-48).

Згідно з рішенням Господарського суду Сумської області від 27.10.2008 року відмовлено ВАТ «ОШФ» у позові до ПП «Тристан», треті особи: приватні підприємці ОСОБА_5 та ОСОБА_1, про стягнення заборгованості по орендній платі за договорами оренди нерухомого майна з підстав належості права вимоги власникам приміщень, одним з яких є позивачка ОСОБА_1

Відповідно до рішення Господарського суду Сумської області від 27.10.2008 року за період з 01.02.2006 року по 26.04.2010 року ВАТ «ОШФ» не отримувало орендних платежів від ПП «Тристан».

Відповідно до листа директора ПП «Тристан» від 26.12.2002 року (а.с. 138-141), він звертався до позивачки з пропозицію переукласти договір оренди на приміщення їдальні, сплатив орендну плату в сумі 1606,50 грн. тощо. В подальшому, 17.02.2003 року ПП «Тристан» зверталося до Господарського суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про спонукання укласти договір оренди (а.с. 142-145).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що до позивачки перейшли права та обовязки наймодавця за договором оренди нерухомого майна № 2 від 20.03.2002 року та додатковою угодою від 05.20.2002 року; щодо позовних вимог про стягнення коштів з ВАТ «ОШФ» за період з 12.11.2002 року по 31.01.2006 року, то позивачкою пропущений строк позовної давності, а позовні вимоги до ВАТ «ОШФ» за період з 01.02.2006 року по 26.04.2010 року є безпідставними; вимоги про стягнення орендної плати з ПП «Тристан» за період з 01.04.2007 року по 15.05.2009 року відповідають вимогам ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України (в редакції 2003 р.), договору оренди нерухомого майна № 2 від 20.03.2002 року та додатковій угоді від 05.20.2002 року, проте пеня за прострочення виконання грошового зобовязання стягненню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до положення ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачка довідалась та могла довідатись про порушення її прав з 2003 року за вимогами про стягнення коштів з ВАТ «ОШФ» і не надала доказів поважності причини для поновлення пропущеного строку позовної давності, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 9.1.1 договору оренди № 2 від 20.03.2002 року орендодавець має право у випадку прострочення орендарем умов сплати орендних платежів стягнути з останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.

Проте, відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і про те, що в діях ПП «Тристан» відсутня вина і воно не повинно нести цивільно-правову відповідальність у вигляді сплати пені за прострочення виконання грошового зобовязання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази в їх сукупності та ухвалив правильне по суті рішення на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2010 року

залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: