Справа №22-ц-4534/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Шевченка В.А.,

суддів Кононенко О.Ю., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», третя особа відділення в м. Суми виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі Відкрите акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (далі-ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе»), посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

При цьому, зазначає, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди, а судом не враховано спільну ступінь вини сторін, безпідставно не застосовано строку позовної давності та стягнуто моральну шкоду з неналежного відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти доводів скарги, представника третьої особи відділення в м. Суми ВДФССВНВНВ ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги тільки в частині того, що ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» є неналежним відповідачем у справі, а в іншій частині підтримав доводи скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював в шкідливих умовах в ВАТ "СМНВО ім. М.В. Фрунзе" на посаді електрозварника аргонно-дугової зварки цеху № 09, з 08.12.1967 року до 05.02.2007 року, звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с. 4-7. 8, 16).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 42 від 15.11.2006 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання у вигляді хронічного обструктивного захворювання легень 1-11 ст. токсико-пилевої етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень 1 ст. ЛН 11 ст., нейросенсорна туговухість з помірною ступінню зниження слуху (111ст.) професійного характеру (а.с. 9).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 10.01.2008 року ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності по професійному захворюванню - безтерміново з 50 % ступінню втрати працездатності та первинна 11.01.2007 року - 40 % (а.с.10,18).

Згідно з висновком медико-соціальної експертизи № 429 від 26.03.2009 року у ОСОБА_1 відсутні медичні ознаки моральної шкоди в результаті професійного захворювання (а.с. 41,42).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та, стягуючи з ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн., суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно дійшов висновку про те, що у зв'язку із отриманим під час роботи на підприємстві професійним захворюванням, позивач втратив професійну працездатність на 40%, а пізніше на 50% і став інвалідом третьої групи, в результаті чого зазнав моральних страждань, тому обґрунтовано стягнув саме з роботодавця кошти на відшкодування моральної шкоди, що відповідає вимогам ч.2 ст.153, ст.237-1 КЗпП України. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» про те, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України, не ґрунтуються на законі.

До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП України), а не строк позовної давності. Однак, у цій справі позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права, а саме, порушення права на життя та на охорону здоров'я у процесі його трудової діяльності.

У КЗпП України стаття 173 є бланкетною (відсилочною), у якій йдеться про те, що шкода, заподіяна каліцтвом на виробництві, відшкодовується у визначеному законодавством порядку.

Безпосередньо такий порядок врегульований не трудовим, а цивільним законодавством: ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1168 ЦК України.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Це положення закону узгоджується з розясненнями п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами і доповненнями).

Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами і доповненнями).

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді -