У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Луньо К.А.

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 та Турківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про знесення самочинного будівництва,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 12 травня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 та Турківської міської ради Львівської області до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва. Зобовязано відповідачів знести самовільно зведений (реконструйований) житловий будинок на площі Ринок навпроти житлового будинку №22 в місті Турці Львівської області. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що дозвіл на будівництво гаража йому було надано рішенням виконкому Турківської міської ради від 13 січня 2000 року. Земельну ділянку для господарських будівель надано в 2002 році. Покликається, що є користувачем земельної ділянки, яку використав для реконструкції. Зазначає, що перевіркою державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Львівській області визнано, що земельна ділянка, на якій ведуться будівельні роботи, не є самовільно зайнятою. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Встановлено, що в 2008 році відповідачі без дозволу Турківської міської ради та всупереч волі сусідки ОСОБА_2 на земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва, без одержання належного дозволу на виконання будівельних робіт, на віддалі 9,30 м від існуючого житлового будинку №22 на площі Ринок в м. Турці розпочали самовільне будівництво індивідуального житлового будинку, незважаючи на ухвалу суду про заборону такого будівництва. Будівництво проводилося з порушенням будівельних норм, всупереч інтересам ОСОБА_2 та рішенням міської ради.

Відповідно до ст. 13 ЦК України особи зобовязані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 16-18 Закону України «Про основи містобудування», містобудування повинно здійснюватися на підставі державних стандартів, норм і правил. Питання щодо будівництва вирішують органи місцевого самоврядування. Державними будівельними нормами України 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» встановлено, що планування і забудова нових споруд поруч із існуючими житловими будинками не повинна погіршувати умови проживання мешканців житлових будинків, відстань між якими повинна бути не меншою як 15 метрів.

З будівельного паспорта на будівництво господарської споруди (гаражу) вбачається, що 13 січня 2000 року міською радою відповідачу надавався дозвіл лише на будівництво тимчасового гаражу на місці колишнього сховища для вугілля. Відповідач на вказаному місці із 2008 року проводить реконструкцію цього приміщення на житловий будинок.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України споруда вважається самочинним будівництвом, якщо вона була збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або із істотними порушеннями будівельних норм та правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно зі ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління таким майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Зайнята спірним самочинним будівництвом земельна ділянка, що належить територіальній громаді, у встановленому порядку для такого будівництва не виділялася.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення цього суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Турківського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: