АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4713/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Максюта Ж.І.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського колективного обласного виробничо-торгівельного підприємства «Магазин Медтехніка» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського колективного обласного виробничо-торгівельного підприємства «Магазин Медтехніка» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2009 року позивачка звернулася до суду з таким позовом посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 03 листопада 1997 року на посаді заступника головного бухгалтера, а 19 березня 2009 року вона написала на заяву про її звільнення з посади за власним бажанням і залишила її на своєму робочому столі, покинувши роботу, але потім вдома передумала і наступного дня вийшла на роботу. 26 травня 2009 року вона дізналася від співробітників про її звільнення з 20 березня 2009 року. Вважаючи таке звільнення незаконним позивачка просила суд поновити її на попередній посаді, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за відпрацьований час з 01 березня 2009 року по 20 березня 2009 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 березня 2009 року по 10 червня 2009 року в розмірі 5400 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року позивачка поновлена на роботі на посаді заступника головного бухгалтера Дніпропетровського колективного обласного виробничо-торгівельного підприємства «Магазин Медтехніка»; стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі у сумі 1091,05 грн. та середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5400 грн.; вирішено питання про розподіл судових витрат по справі та допущено негайне виконання цього рішення у частині поновлення позивачки на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

В апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження доказів по справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права Дніпропетровське колективне обласне виробничо-торгівельне підприємство «Магазин Медтехніка» просить скасувати рішення суду та залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, колегія суддів, вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення по справі з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з того, що позивачка була звільнена з посади 20 березня 2009 року незаконно, оскільки вона не мала наміру звільнятися та в цей день працювала на роботі, а наказ про її звільнення підписала директор ОСОБА_3, яка 20 березня 2009 року не працювала та фактично приступила до виконання обовязків директора з 23 березня 2009 року.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. А статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03 листопада 1997 року позивачка працювала у відповідача на посаді заступника головного бухгалтера, а 19 березня 2009 року написала заяву про звільнення з посади за власним бажанням з 20 березня 2009 року та залишила роботу, після чого наказом №1/К від 20.03.2009 року була звільнена з займаної посади на підставі цієї заяви згідно зі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.39-40).

Доказів про те, що позивачка не мала наміру звільнятися з займаної посади, а після написання заяви про своє звільнення 20 березня 2009 року виходила на роботу, на що посилався суд у своєму рішенні, позивачкою в порушення вимог ст.11 ЦПК України, суду першої і апеляційної інстанції не надано, як і нічим не спростовано правильності відмітки в табелі обліку робочого часу про її відсутність на роботі у цей день (а.с.44). А висновки суду про те, що наказ про звільнення позивачки з роботи був виданий та підписаний директором ОСОБА_3, яка у цей день 20 березня 2009 року не працювала і ще не приступила до виконання своїх обовязків, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 була призначена директором цього підприємства рішенням загальних зборів співвласників Дніпропетровського колективного обласного виробничо-торгівельного підприємства «Магазин Медтехніка» від 22.01.2009 р. та на підставі наказу №1 від 16.02.2009 р. приступила до виконання своїх обовязків з 16.02.2009 р. (а.с. 48,52-54).

Крім того, як пояснила позивачка в судовому засіданні апеляційного суду, 20 березня 2009 року вона фактично до роботи не приступала та свого наміру продовжувати роботу перед відповідачем у відповідній формі не заявляла, свою заяву від 19 березня 2009 року про звільнення не забирала.

Між тим, розглядаючи цю справу та постановляючи рішення по суті спору суд залишив без уваги і належної правової оцінки зазначені обставини справи та надані сторонами докази, які свідчать про законне звільнення позивачки з роботи без порушень відповідачем її законних прав і норм трудового права.

Тому таке рішення суду, висновки якого не відповідають обставинам справи та яке не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 на підставі ст.ст.11,309 ЦПК України та ст.ст.38,232 КЗпП України.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського колективного обласного виробничо-торгівельного підприємства «Магазин Медтехніка» задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді :