Справа №22-ц-4076/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Семеній Л.І.,

суддів Білецького О.М., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (далі-ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе») моральну шкоду у розмірі 8000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе», посилаючись на незаконність рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що судом не прийнято до уваги відсутність норм права, що передбачають підстави для стягнення моральної шкоди з товариства, спричинення моральної шкоди є недоведеним та безпідставно не застосовано судом строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2, яка підтримала скаргу з мотивів в ній викладених, позивача та представника третьої особи ОСОБА_3, які заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 09 липня 1987 року працював на ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» ковалем на молотах і пресах. 09 лютого 2009 року звільнений за власним бажанням (а.с.4-5).

07 липня 1997 року при виконанні службових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом № 143 за формою Н-1 від 09 липня 1997 року про нещасний випадок, в якому встановлено, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом та зазначено діагноз різана рана н/3 лівого передпліччя (а.с.6-7).

Відповідно до первинного акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 10 вересня 2007 року ОСОБА_1 встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком (а.с.10).

Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці він отримав професійне захворювання у вигляді: хронічного обструктивного захворювання легенів І-II ст. токсико-пильової етиології у фазі загострення, дисикинезії бронхів І ст., емфіземи легенів І ст., легеневої недостатності І-II ст., нейросенсорної туговухості з помірним ступенем порушенням слуху (III ст.) професійного характеру, вібраційної хвороби від впливу комбінованої вібрації ІІ ст. у формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх та нижніх кінцівок з ангіоспазмами пальців рук, вираженим вегетативно-трофічними поушеннями на кистях, міофіброзу мязів надлопаткової ділянки та плечового поясу, двобічного плечо-лопаткового періартрозу, двобічного деформуючого остеоартрозу ліктьових і променево-запясткових суглобів з стійким больовим синдромом та обмеженням функції верхніх та нижніх кінцівок, хронічної рецидивуючої попереково-крижової радикулопатії L4-5, L5-S1, правобічної нестабільності на рівні L5-S1 з вираженим мязево-тонічним та больовим синдромом, порушенням опорно-кінетичної функції хребта і нижніх кінцівок. Захворювання професійне від фізичної перенапруги, вимушеної робочої пози і частих наклонів. Післятравматична нейропатія лівого серединного нерва повязана з травмою на виробництві в 1997 році (а.с. 9).

За висновком медико-соціальної експертної комісії від 20 лютого 2009 року (а.с. 11) позивачеві первинно встановлено 70% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання та визнано інвалідом 2 групи.

Повторний огляд відбувся 01 лютого 2010 року і було встановлено 75 % втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням та підтверджено 5% втрати працездатності у зв'язку з нещасним випадком та наявність другої групи інвалідності (а.с.12).

Висновки медико-соціальної експертної комісії винесені на підставі актів огляду МСЕК (а.с.34-39).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з роботодавця та стягуючи з нього на користь позивача 8000 грн. на її відшкодування, суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно прийшов до висновку про те, що у зв'язку із отриманням під час роботи на підприємстві травми та професійного захворювання, позивач втратив професійну працездатність на 80%, став інвалідом другої групи, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано стягнув з роботодавця кошти на відшкодування моральної шкоди, що відповідає вимогам ст.ст.153, 237-1 КЗпП України. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» щодо не доведення факту спричинення моральної шкоди висновком МСЕК є необґрунтованими, оскільки у даному випадку факт спричинення моральної шкоди встановлений судом.

Його посилання на те, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України не ґрунтується на законі.

До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП України), а не строк позовної давності. Однак, у цій справі позивач звернувся до суду за захистом його порушеного немайнового права, а саме, порушення права на життя та на охорону здоров'я у процесі його трудової діяльності.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

З 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Одним із завдань цього Закону та обовязку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Закон не передбачав строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди. Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами і доповненнями).

Необгрунтованими є й доводи відповідача про те, що порядок відшкодування моральної шкоди законодавчо неврегульовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Проте Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, п.п. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей.

Крім того, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача ОСОБА_1 до суду (березень 2010 року) Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -