АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3651/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року м. Дніпропетровськ

11 травня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Петешенкової М.Ю., Перцової В.А.

при секретарі - Худолій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.02.2010 року та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в його позовних вимогах /а. с. 115-118 /.

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визнав правовідносини, які повязані з односторонньою зміною ПАТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки за кредитним договором № DNQOAW100361297 від 03.12.2007 року такими що не виникли.

Суд зобовязав ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок розрахунків за кредитним договором № DNQOAW100361297 від 03.12.2007 року на умовах що існували до 01.11.2008 року.

Також, судом вирішено питання щодо судових витрат по справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено / а. с. 110-111 /.

Як на підстави апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права. Крім того, на думку відповідача, висновки суду не відповідають обставинам справи та чинному законодавству / а. с. 115-118 /.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем 03.12.2007 року було укладено кредитний договір № DNQOAW100361297 / а. с. 6-7 /.

Згідно п. 7.1 договору банк зобовязався надати позивачу кредитні кошти на строк з 03.12.2007 року по 30.11.2012 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії (кредиту) у розмірі 200571,68 грн. на наступні цілі: 133000 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі); 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави; 10591,28 грн. на оплату страхових платежів за договорами страхування транспортного засобу та особистого страхування; 3990 грн. винагороди за надання фінансового інструменту; 52956,40 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п. п. 2.1.3,2.2.7 цього договору.

Кредит був наданий зі сплатою за його користування відсотків у розмірі 0,84% за місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 договору.

Період сплати по кредиту з «3» по «7» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором позичальником здійснюється щомісячно починаючи з наступного місяця і він повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3742,85 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді.

Відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору перерахування кредитних коштів відповідач зобовязався проводити у випадку не предявлення позивачем документів , що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договором страхування.

Згідно п. 2.3.1 кредитного договору відповідач має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий(резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позивачу письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки відповідачем у вищевказаному порядку можливе в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань к страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Виконання умов кредитного договору здійснювалося сторонами наступним чином.

Згідно виписки по рахунку № 7575 ОСОБА_2П, проти чого не заперечували сторони, 05.12.2007 року відповідач надав позивачу кредит в сумі 200571,68 грн., тобто у сумі передбаченій кредитним договором / а. с. 79 /.

На погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороді, станом на 04.11.2009 року, позивачем з січня 2008 року по листопад 2009 року сплачено 20 щомісячних платежів по 3750 грн. кожний, 2 щомісячних платежі в сумі по 3745 грн. та 1 щомісячний платіж в сумі 3742,85 грн., а всього сплачено загальну суму 86232,85 грн. / а. с. 79-80 /.

Оскільки, позивач уклав договір страхування автомобіля з іншою страховою компанією, то 06.11.2008 року він своїм листом повідомив про це відповідача та просив попередній договір страхування автомобіля не продовжувати / а. с. 11 /.

Відповідач 27.11.2008 року направив на адресу позивача лист від 10.11.2008 року № 5001, яким повідомив останнього, що у звязку із значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищення облікової ставки НБУ з 8,5% до 12%, - відсоткова ставка за кредитним договором починаючи з 01.11.2008 року складатиме 13,08 % на рік / а. с. 8 /.

Позивач не погодився зі зміною відсоткової ставки по кредитному договору про що повідомив відповідача своєю заявою від 30.11.2008 року / а. с. 9 /.

Потім, 08.01.2009 року відповідач направив на адресу позивача лист від 30.12.2008 року № НОМЕР_1, яким вимагав дострокове повернення кредиту у звязку з порушенням зобовязань по кредитному договору простроченою заборгованістю, яка станом на 24.12.2008 року склала суму 3757,66 грн. / а. с. 10 /.

Також, 08.01.2009 року відповідач направив на адресу позивача лист від 06.01.2009 року, яким повідомив останнього про те, що у звязку зі зміною конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення кредитного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), з метою виконання зобовязань перед своїми вкладниками, - відсоткова ставка по кредитному договору з 01.02.2009 року складатиме 22,80% на рік / а. с. 13 /.

Цей лист позивачем отриманий 12.01.2009 року / а. с. 13 зворот /.

Позивач не погодився з цим підвищенням відсоткової ставки по кредитному договору, про що повідомив відповідача своєю заявою від 19.01.2009 року, де попередив відповідача, що змушений звернутися до суду з позовом за захистом порушених прав / а. с. 14 /.

За таких обставин справи та виходячи з матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не повідомив позивача письмово про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом протягом 7 календарних днів з дати її зміни, як того вимагають ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.3.1 кредитного договору укладеного між сторонами.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зміна відповідачем відсоткової ставки з 01.02.2009 року по кредитному договору здійснена відповідачем під час дії положень ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо заборони банкам в односторонньому порядку змінювати умови кредитних договорів.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що Закон України від 12.12.2008 року № 661-У1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом, оскільки цей закон набрав чинності до 01.02.2099 року, тобто до часу з якого відповідач підвищив відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку.

При вище викладених обставинах справи та згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд першої інстанції прийшов до висновку, що зміни відповідачем відсоткової ставки за кредитним договором, як з 01.11.2008 року, так і з 01.02.2009 року є недійсними.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом таких правочинів недійсними не вимагається, а тому суд прийшов до висновку, що є всі підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання правовідносин, які повязані з односторонньою зміною відповідачем процентної ставки за кредитним договором, такими, що не виникли та щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу розрахунків за кредитним договором на умовах, що існували до 01.11.2008 року.

Оскільки позивачем не надано суду доказів, що односторонньою зміною відповідачем відсоткової ставки за кредитним договором завдана шкода його життю або здоровю , та виходячи з вимог ст.ст. 16,22 Закону України «Про захист прав споживачів», - суд відмовив позивачу в його позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст. 212 ПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Ршення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

СУДДІ: