АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Котушенко С.П.,

при секретарі: Бецман І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека» про визнання наказу про звільнення з роботи працівника в частині формулювання причини його звільнення незаконним, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2010 року позивачка звернулася до суду з таким позовом посилаючись на те, що вона працювала з 21 жовтня 2002 року на посаді бібліотекаря структурного підрозділу відповідача - Павлоградської центральної районної бібліотеки, а за наказом №23-о/с від 30 грудня 2009 року була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з реорганізацією цього структурного підрозділу відповідача, що в частині формулювання причини звільнення є незаконним і порушує її право на працю, оскільки перешкоджає прийняттю її на роботу до правонаступника реорганізованого структурного підрозділу - Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека», чим їй спричинена моральна шкоди. З таких підстав та уточнюючи свої позовні вимоги в подальшому позивачка просила суд визнати незаконним наказ №23-о/с від 30 грудня 2009 року в частині формулювання причини її звільнення, а саме: у звязку з реорганізацією структурного підрозділу Відділу культури і туризму, п.1 ст.40 КЗпП України, стягнути на її користь з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області і Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека» - моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2010 року визнаний незаконним наказ Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №23-о/с від 30 грудня 2009 року в частині формулювання причини звільнення позивачки, а саме: у звязку з реорганізацією структурного підрозділу Відділу культури і туризму, п.1 ст.40 КЗпП України; стягнуто на користь позивачки з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2010 року по 01.04.2010 року в розмірі 4464,91 грн., з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека» в солідарному порядку - 1000 грн. моральної шкоди та 630 грн. витрат на правову допомогу; стягнуто з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека» в солідарному порядку на користь держави 54 грн. судового збору та в рахунок місцевого бюджету - 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права Відділ культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судового збору і в цій частині ухвалити нове рішення.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, колегія суддів, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковій зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачка працювала з 21 жовтня 2002 року на посаді бібліотекаря структурного підрозділу Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - Павлоградської центральної районної бібліотеки, а за наказом №23-о/с від 30 грудня 2009 року була звільнена з роботи по п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з реорганізацією цього структурного підрозділу на підставі розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації від 28.10.2009 р. №705-р-09 та наказу Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 30.10.2009 р. №50 про реорганізацію структурного підрозділу Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - Павлоградської центральної районної бібліотеки в Комунальний заклад культури «Павлоградська районна бібліотека» з визначенням його правонаступником вказаного структурного підрозділу, але при цьому не було вирішено питання відносно процедури вивільнення їх працівників. В процесі такої реорганізації посада позивачки не була скорочена та була затверджена в штатний розпис новоствореного Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека», що відповідно до ч.ч.2,3 ст.36 КЗпП України було підставою для продовження дії трудового договору з позивачкою, а не підставою для її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України.

Звільнення позивачки з посади з зазначених підстав перешкоджало в прийняті її на таку ж посаду до Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека», куди вона була прийнята на роботу лише з 07.04.2010 р. за наказом №03-о/с, чим їй була спричинена моральна шкода, оскільки вказані порушення її законних прав призвели до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вона змушена була звертатися до судових органів за захистом своїх законних прав.

Згідно з ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.237-1 цього Кодексу відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, дійшовши висновку про невідповідність чинному трудовому законодавству формулювання причини звільнення позивачки з роботи, що перешкоджало її подальшому працевлаштуванню, суд обґрунтовано на підставі ст.ст.235,237-1 КЗпП України стягнув з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду з урахуванням конкретних обставин справи, характеру і ступеня її моральних страждань.

Разом з тим при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 4464,91 грн. суд не врахував, що позивачка після звільнення з роботи у відповідача отримала вихідну допомогу у розмірі 2079 грн., яку слід зараховувати при визначенні такого заробітку, про що позивачка не заперечувала.

Тому рішення суду в цій частині та в частині стягнення на користь держави судового збору слід змінити, зменшивши їх розмір відповідно з 4464,91 грн. до 2385,91 грн. та з 54 грн. до 32,35 грн. (23,85+8.50).

Доводи відповідача у скарзі про недоведеність спричинення позивачці моральної шкоди не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України і не спростовують правильність вищезазначених висновків суду.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області задовольнити частково.

Змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2010 року в частині стягнення з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши його розмір з 4464,91 грн. до 2385,91 грн., та в частині стягнення з Відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Комунального закладу культури «Павлоградська районна бібліотека» в солідарному порядку на користь держави судового збору, зменшивши його розмір з 54 грн. до 32,35 грн..

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді :