Справа №22-ц-3054/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Кононенко О.Ю.,

суддів: Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, вселення та визначення порядку користування, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з дня укладення договору купівлі-продажу, з 29 вересня 2005 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Вселено ОСОБА_2 для постійного проживання у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язавши ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від замка вхідної двері у квартиру АДРЕСА_2.

Встановлено порядок користування квартирою № 19 по пров. Тельмана, 2 м. Охтирка Сумської області, виділено у користування ОСОБА_2 жилу кімнату № 4 загальною пл. 10,7 кв.м., виділено у користування ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 жилу кімнату № 2 загальною пл. 14 кв.м., залишивши у спільному загальному користуванні кімнату-залу з балконом, коридор, кухню, ванну та туалетну кімнати.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 51 грн., за інформаційне-технічне забезпечення при розгляді цивільної справи в суді 120 грн. та за правову допомогу 1500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

При цьому, зазначає, що не відповідає дійсності висновок суду щодо необхідності вселення позивача в квартиру, а задоволення позовної вимоги про визнання квартири спільним сумісним майном, не відповідає способам захисту, передбаченим ст. 16 ЦК України. Крім того, суд неправильно здійснив розподіл судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 12.07.1997 року. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу від 25 березня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.09.2005 року, ОСОБА_1 прийняла у власність 3-х кімнатну квартиру № 19, що знаходиться в м. Охтирка, пров. Тельмана, 2.

Спірне майно, набуте подружжям за час шлюбу і з 29.12.2005 року позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Між позивачем та відповідачем не здійснюється розпорядження спірною квартирою за взаємною згодою, оскільки відповідачкою не надаються ключі позивачу від вхідних дверей даної квартири, що є перешкодою для користування та розпорядженням даним майном на розсудом позивача.

Квартира складається з 3-х кімнат, загальною жилою пл. 58,2 кв.м, жилою пл. 41,6 кв.м, з ізольованими приміщеннями, з окремими приміщеннями коридору, кухні, туалету та ванної кімнати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що спірне майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а відповідачка перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися квартирою, крім того, суд виходив з інтересів ОСОБА_2, ОСОБА_1 та неповнолітньої доньки, врахував технічну характеристику квартири та те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Позивачем доведено та не спростовано відповідачем у справі, що він зареєстрований та проживав у спірній квартирі після розірвання шлюбу, мав свої ключі, між ним та ОСОБА_1 було досягнуто домовленість щодо користування квартирою, але після чергової сварки у березні 2010 року залишивши квартиру, через відсутність ключів, не зміг потрапити до неї та в подальшому взнав від відповідача, що остання не визнає за ним права на це житло.

З матеріалів справи вбачається, що факт проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі підтверджується також постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.11.2007 року та 03.05.2008 року відносно ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 та скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_1, в якій вона ставила питання про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ч.ч.1, 2 ст.125 КК України, від 19.05.2009 року, з яких вбачається, що всі сварки між бувшим подружжям відбувались у спірній квартирі за місцем проживання ОСОБА_2 (а.с.26,36,37).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений, а позовні вимоги про визнання права власності на ? частину спірної квартири, встановлення порядку користування нею та вселення підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що визнання судом квартири спільним сумісним майном подружжя, не відповідає передбаченим законодавством способам захисту, висновків суду не спростовують, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що після розірвання шлюбу у судовому порядку 6 листопада 2006 року, позивач залишив сімю та жодного разу з того часу в квартирі навіть не ночував, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Питання щодо стягнення судових витрат вирішено згідно з законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази в їх сукупності та ухвалив правильне по суті рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: