Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-156/10
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Броварського районного споживчого товариства про визнання недійсним договору уступки боргу, скасування постанови про притягнення до матеріальної відповідальності, стягнення незаконно утриманих коштів і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 03 червня 2008 року він був прийнятий на роботу до Броварського районного споживчого товариства (далі ОСОБА_4 РСТ) по переводу на посаду начальника технічного відділу.

23 червня 2009 року із займаної посади його звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

У день звільнення, тобто 23 червня 2009 року, йому не виплатили всі належні суми: заробітну плату за квітень, травень та червень 2009 року, а також не надали жодної довідки про нараховані до виплати суми.

Загальний розмір належних йому до виплати сум становить 8283 грн. 13 коп.

Крім того, у ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи із розміру його заробітної плати у квітні та травні 2009 року в сумі 5804 грн. 40 коп. та 1576 грн. 20 коп. відповідно, а також кількості робочих днів у цих місяцях 21 і 17, його середньомісячна заробітна плата становить 3690 грн. 30 коп.

Період затримки розрахунку при звільненні з 24 червня по 24 липня 2009 року складає один місяць. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 3690 грн. 30 коп.

У звязку з невиплатою заробітної плати 08 липня 2009 року він змушений був звертатися до органів внутрішніх справ. Постановою Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області в порушенні кримінальної справи відмовлено і рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Порушенням ОСОБА_4 РСТ його законних прав призвело до моральних страждань, розмір заподіяної йому моральної шкоди він оцінює в 5000 грн.

Просив стягнути на його користь з Броварського РСТ невиплачену заробітну плату за квітень, травень і червень 2009 року в сумі 8283 грн. 13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3690 грн. 30 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні, ознайомившись з наданим відповідачем договором про відступлення права вимоги, укладеним 18 травня 2009 року між ОСОБА_4 районною спілкою споживчих товариств (далі ОСОБА_4 РССТ) та ОСОБА_4 РСТ, предметом якого є відступлення останньому права вимоги до ОСОБА_3 на суму 2117 грн., та постановою Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18 про стягнення із заробітної плати ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 2117 грн., пояснив, що вказані договір та постанова є незаконними, даний договір суперечить цивільному законодавству, тому він має бути визнаний судом недійсним, а винесена на його підставі постанова скасована.

В період з 04 квітня 2007 року по 02 червня 2008 року він працював на посаді начальника технічного відділу у ОСОБА_4 РССТ, при звільненні з роботи по переводу до нього будь-яких претензій не було, під час роботи у цьому товаристві матеріальних цінностей по акту прийому-передачі не приймав, винним у заподіянні ОСОБА_4 РССТ матеріальної шкоди на суму 2117 грн. його не визнано.

Оскільки жодних зобовязань перед ОСОБА_4 РССТ він не має, відступлення спілкою товариств Броварському РСТ права вимоги до нього на суму 2117 грн. суперечить вимогам ст. ст. 509, 517, 528 ЦК України, у звязку з чим укладений між цими товариствами 18 травня 2009 року договір про відступлення права вимоги має бути визнаний судом недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Також пояснив, що частину розрахункових коштів у сумі 8460 грн. 27 коп. він одержав після предявлення позову 28 вересня 2009 року, невиплаченими залишилися заробітна плата за один день роботи 25 травня 2009 року в сумі 165 грн. 96 коп. та кошти в сумі 2117 грн., які незаконно йому не виплачені та привласнені відповідачем.

У звязку з наведеним, ОСОБА_3 позовні вимоги уточнив і збільшив. Просив:

визнати недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 18 травня 2009 року між ОСОБА_4 РССТ і ОСОБА_4 РСТ;

скасувати постанову Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18 про відрахування із його заробітної плати суми матеріальної шкоди в розмірі 2117 грн.;

стягнути з відповідача на його користь незаконно утримані кошти в розмірі 2117 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 23 червня 2009 року по 04 лютого 2010 року в розмірі 26387 грн. 64 коп., заробітну плату за 25 травня 2009 року в розмірі 165 грн. 96 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 РСТ ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 03 червня 2008 року ОСОБА_3 був прийнятий по переводу на роботу в ОСОБА_4 РСТ. З 22 квітня по 22 травня 2009 року позивач знаходився у відпустці. На виконання укладеного 18 травня 2009 року між ОСОБА_4 РССТ і ОСОБА_4 РСТ договору про відступлення права вимоги, на підставі постанови правління Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18, в рахунок погашення заборгованості по збиткам із заробітної плати ОСОБА_3 за квітень 2009 року були утримані кошти в сумі 2117 грн. З цією постановою його ознайомили 25 травня 2009 року. Цього дня отримувати заробітну плату за квітень і травень 2009 року в сумі 5973 грн. 86 грн. за винятком утриманих 2117 грн. ОСОБА_3 відмовився, про що 09 червня 2009 року був складений акт.

Згідно із розпорядженням Броварського РСТ від 22 червня 2009 року № 13 позивача звільнено з роботи з 23 червня 2009 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Після утримання обовязкових платежів при звільненні до виплати ОСОБА_3 належала заробітна плата за червень 2009 року в сумі 4603 грн. 41 коп. та заробітна плата за квітень і травень 2009 року в сумі 3856 грн. 86 грн. (5973 грн. 86 коп. 2117 грн.), всього 8460 грн. 27 коп. (4603 грн. 41 коп. + 3856 грн. 86 коп.).

23 червня 2009 року в день звільнення ОСОБА_3 отримувати вказану суму коштів відмовився, не захотів він отримувати розрахункові кошти і 22 липня 2009 року, про що були складені відповідні акти 23 червня та 22 липня 2009 року.

Згідно із ст. 117 КЗпП України за час затримки виплати належних працівникові сум середній заробіток повинен виплачуватися за наявності вини власника. Кошти за заподіяні збитки в сумі 2117 грн. із позивача утримано законно.

23 червня 2009 року в день звільнення, а також 22 липня 2009 року позивач відмовився отримувати нараховані при звільненні кошти. Оскільки вина Броварського РСТ відсутня, вимога ОСОБА_3 щодо виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставною.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 18 травня 2009 року між ОСОБА_5 РССТ і ОСОБА_5 РСТ, та скасування постанови Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18.

20 травня 2009 року ОСОБА_4 РСТ відшкодувало ОСОБА_4 РССТ заподіяні їй ОСОБА_3 збитки в сумі 2117 грн., застосувавши згідно із п. 7 ст. 134 КЗпП України матеріальну відповідальність в повному обсязі. Договір про відступлення права вимоги є господарським договором, ніяким чином з трудовим договором ОСОБА_3 не повязаний, тому вимога останнього вважати договір про відступлення права вимоги нікчемним є необґрунтованою та жодним доказом не підтвердженою. У звязку з цим, не підлягає задоволенню і вимога позивача про скасування постанови Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18, оскільки способам захисту цивільних інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, не відповідає.

Що стосується вимоги про відшкодування на підставі ст. 2371 КЗпП України моральної шкоди, то вона теж безпідставна, ця норма закону розповсюджується лише на працівників, ОСОБА_3 на час подачі позову працівником не був, доказів заподіяння йому моральної шкоди у позовній заяві не наведено та суду не надано.

Необґрунтованою є і вимога ОСОБА_3 про виплату йому заробітної плати за один день роботи 25 травня 2009 року в сумі 165 грн. 96 коп., оскільки з цього дня відповідно до розпорядження Броварського РСТ від 25 травня 2009 року № 9 позивачу надано відпустку.

Просила у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що розпорядженням правління Броварського РСТ від 03 червня 2008 року № 4 ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду начальника технічного відділу Броварського РСТ в порядку переведення з ОСОБА_4 РССТ (а. с. 35).

Згідно із розпорядженням правління Броварського РСТ від 22 квітня 2009 року № 6 ОСОБА_3 знаходився у щорічній відпустці з 23 квітня по 22 травня 2009 року. Враховуючи, що 23 і 24 травня 2009 року були вихідними днями, до роботи він повинен був приступити 25 травня 2009 року (а. с. 105).

Згідно із заявою позивача від 25 травня 2009 року розпорядженням правління Броварського РСТ від 25 травня 2009 року № 9 ОСОБА_3 надано відпустку за власний рахунок з 25 травня по 05 червня 2009 року (а. с. 107).

З табеля обліку використання робочого часу Броварського РСТ за травень 2009 року вбачається, що 25 травня 2009 року ОСОБА_3 не працював (а. с. 109).

18 травня 2009 року ОСОБА_4 РССТ в особі голови правління ОСОБА_7 та ОСОБА_4 РСТ в особі заступника голови правління ОСОБА_6 уклали договір про відступлення права вимоги.

Згідно із п. 1.1 договору первісний кредитор (ОСОБА_4 РССТ) передає, а новий кредитор (ОСОБА_4 РСТ) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором по зобовязанню ОСОБА_3 відшкодувати пряму дійсну шкоду в розмірі 2117 грн.

Також з цього договору вбачається, що відповідно до п. 1.2 договору новий кредитор ОСОБА_4 РСТ одержує право (замість) первісного кредитора ОСОБА_5 РССТ вимагати від боржника ОСОБА_3 належного виконання зобовязання відшкодувати шкоду в розмірі 2117 грн.

Постановою Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18 постановлено на підставі п. 7 ст. 134, ст. 136 КЗпП України відрахувати із заробітної плати начальника технічного відділу ОСОБА_3 суму нанесеної матеріальної шкоди в розмірі 2117 грн. Контроль за виконанням даної постанови покладено на головного бухгалтера товариства ОСОБА_8

Відповідно до постанови ця матеріальна шкода підлягає стягненню з ОСОБА_3 за суму нестачі за викрадені матеріальні цінності ОСОБА_5 РССТ.

З постанови видно, що із її змістом ОСОБА_3 ознайомлено 25 травня 2009 року.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що перераховані у постанові матеріальні цінності під час його роботи у ОСОБА_5 РССТ на зберіганні у нього не знаходились, були викрадені невідомими особами в ніч з 20 на 21 червня 2009 року, тобто в той час, коли він вже працював у Броварському РСТ. Безпідставність притягнення його ОСОБА_5 РССТ до матеріальної відповідальності встановлена державним інспектором праці Київської області.

Розпорядженням правління Броварського РСТ від 22 червня 2009 року № 13 позивача ОСОБА_3, начальника технічного відділу, звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 23 червня 2009 року (а. с. 86).

Правомірність звільнення з роботи позивачем ОСОБА_3 не оспорюється.

Належні ОСОБА_3 при звільненні з роботи кошти в сумі 8460 грн. 27 коп. ОСОБА_4 РСТ виплатило йому 28 вересня 2009 року, про що свідчить видатковий касовий ордер від 28 вересня 2009 року № 142 (а. с. 133).

Свідок ОСОБА_8, головний бухгалтер Броварського РСТ, у судовому засіданні показала, що на виконання постанови правління товариства від 21 травня 2009 року № 18 із заробітної плати позивача за квітень 2009 року були утримані кошти в розмірі 2117 грн. Оскільки відомості на виплату зарплати працівникам товариства вже були виготовлені, при виплаті 25 травня 2009 року заробітної плати ОСОБА_3 на вказану суму був виписаний прибутковий касовий ордер. У звязку з цим, позивачу пропонувалось отримати заробітну плату за мінусом 2117 грн., на які йому видавався прибутковий касовий ордер. Отримувати заробітну плату без 2117 грн. ОСОБА_3 відмовився. До 09 червня 2009 року кошти в касі товариства не оприбутковувались.

При звільненні з роботи ОСОБА_3 в повному обсязі були нараховані розрахункові кошти, проте отримати їх 23 червня та 22 липня 2009 року він відмовився, про що були складені відповідні акти. Також вона пояснила, що прибутковий касовий ордер виписується у тому випадку, коли особа кошти сплачує добровільно.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що 23 червня 2006 року позивачу ОСОБА_3 належні йому при звільненні кошти не виплачувались.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що у липні 2009 року він разом із позивачем приходив до бухгалтерії Броварського РСТ, щоб підтвердити суму належних ОСОБА_3 розрахункових коштів, яку суму пропонувалось отримати позивачу він не знає, оскільки знаходився у коридорі. Цього дня ОСОБА_3 розповів йому про те, що від нього, ОСОБА_3, належну йому при звільненні суму коштів приховують, довідки про їх розмір не дають, тому він нічого не отримав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

У п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обовязків.

Доказів того, що матеріальну шкоду ОСОБА_4 РССТ на суму 2117 грн. заподіяно саме з вини позивача ОСОБА_3 судом не здобуто.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Будь-яких документів на підтвердження того, що у позивача ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 РССТ було грошове зобовязання на суму 2117 грн., суду не надано.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не мав жодних зобовязань перед ОСОБА_4 РССТ, передача останньою Броварському РСТ права вимоги до нього на суму 2117 грн. суперечить вимогам закону. Укладений 18 травня 2009 року між цими товариствами договір про відступлення права вимоги підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки суперечить вимогам ст. ст. 509, 510, 512-514, 517, 526 ЦК України.

У звязку з цим, підлягає скасуванню і постанова Броварського РСТ від 21 травня 2009 року № 18 про відрахування із заробітної плати ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 2117 грн., а вказана сума коштів стягненню з відповідача на користь позивача.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач посилався на те, що вини Броварського РСТ у невиплаті позивачу розрахункових коштів немає, оскільки той відмовлявся їх отримати, про що свідчать складені акти від 23 червня та 22 липня 2009 року.

У судовому засіданні встановлено, що на неодноразові звернення ОСОБА_3 до голови правління Броварського РСТ ОСОБА_7 щодо надання йому письмової довідки з інформацією про належні при звільненні кошти, такої довідки він не отримав.

Представник відповідача ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснили, що інформація надавалась ОСОБА_3 в усній формі, що позивач заперечував.

У ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що всупереч вимогам закону про належні при звільненні суми ОСОБА_4 РСТ письмово ОСОБА_3 не повідомило, хоча він цього вимагав, виплату цих коштів відповідачем проведено лише 28 вересня 2009 року.

За таких обставин, суд вважає, що у несвоєчасній виплаті ОСОБА_3 належних при звільненні сум є вина Броварського РССТ.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд вважає, що на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 червня по 28 вересня 2009 року.

Відповідно до довідки Броварського РСТ від 04 листопада 2009 року № 271 середній заробіток ОСОБА_3 за один робочий день становив 165 грн. 96 коп.

Враховуючи період затримки розрахунку при звільненні з 23 червня по 28 вересня 2009 року, який складає 67 днів, та розмір середньоденної заробітної плати позивача, який становив 165 грн. 96 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 11119 грн. 32 коп. (67 х 165 грн. 96 коп.).

Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29 вересня 2009 року по 04 лютого 2010 року, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, так як належні при звільненні кошти позивачу виплачені 28 вересня 2009 року.

Не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_3 щодо виплати йому заробітної плати за день роботи 25 травня 2009 року в сумі 165 грн. 96 коп., оскільки як встановлено у судовому засіданні цього дня він знаходився у відпустці.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов теж задоволенню не підлягає, так як факт заподіяння йому моральної шкоди у судовому засіданні позивачем не доведений.

Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Доказів того, що ОСОБА_11, якій позивач сплатив 300 грн. за правову допомогу, є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, суду не надано, тому ці витрати позивача відшкодування не підлягають.

На підставі ст. ст. 203, 215, 509, 510, 512-514, 517, 526 ЦК України, ст. ст. 116, 117, 130, 134 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року № 100, керуючись ст. ст. 10, 56, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 18 травня 2009 року між ОСОБА_4 районною спілкою споживчих товариств і ОСОБА_4 районним споживчим товариством.

Скасувати постанову Броварського районного споживчого товариства від 21 травня 2009 року № 18 про відрахування із заробітної плати ОСОБА_3 суми матеріальної шкоди в розмірі 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн.

Стягнути з Броварського районного споживчого товариства на користь ОСОБА_3 незаконно утримані кошти в розмірі 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11119 (одинадцять тисяч сто девятнадцять) грн. 32 коп. та судовий збір в розмірі 17 (сімнадцять) грн., всього 13253 (тринадцять тисяч двісті пятдесят три) грн. 32 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Броварського районного споживчого товариства на користь держави судовий збір в сумі 34 (тридцять чотири) грн. та 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь Територіального управління державної судової адміністрації в Київській області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Дутчак І.М.