Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Зубарєвої К.П.

суддів: Приколоти Т.І., Монастирецького Д.І.

при секретарі Смалюх У.З.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 8 грудня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Проектно-будівельне об»єднання «Львівміськбуд» (далі - ЗАТ ПБО «Львівміськбуд»), виконавчого комітету Львівської міської ради, Житлово-будівельного кооперативу № 257 про встановлення факту виникнення права на членство у ЖБК на отримання житла та зобов»язання надати квартиру, видати ордер -,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить (з врахуванням уточнень та доповнень, прийнятих судом) встановити факт його членства в житлово-будівельному кооперативі № 257, визнати за ним право на трьохкімнатну квартиру в цьому кооперативі, зобов»язати ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» надати йому трьохкімнатну квартиру, зобов»язати виконком Львівської міської ради видати йому ордер на квартиру, яка буде надана.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 8 грудня 2008 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню, оскільки суд вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, хоч такі є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що працював в АТЗТ «ПБО «Львівміськбуд» на посаді експедитора з 2 березня 1988 року до 22 вересня 1994 року, звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в зв»язку із скороченням чисельності працівників. Для покращення житлових умов перебував на квартирному обліку на підприємстві з 1989 року (черга № 1290), на обліку для одержання кооперативної квартири - з 1994 року (черга № 21). Згідно спільного рішення адміністрації та профкому ПБО «Львівміськбуд» від 22 березня 1995 року його рекомендовано кандидатом в члени ЖБК № 257 для отримання 3-кімнатної квартири як черговика кооперативної черги. Він зібрав весь пакет необхідних документів для закріплення квартири, жодних зауважень до цих документів не було. На зборах ЖБК його прийнято до ЖБК № 257 і виділено 3-кімнатну квартиру (корпус № 450). Він як член ЖБК вносив грошові кошти для будівництва кооперативного житла. Сплачена ним сума становить 77,9 % вартості трьохкімнатної квартири. Грошові кошти у нього приймалися без жодних застережень. Станом на 2003 рік адміністрація підприємства мотивувала його виключення із списків членів ЖБК в зв»язку з тим, що він зайняв кімнату в гуртожитку. Це покликання має надуманий характер, оскільки кімнату в гуртожитку він зайняв з дозволу та відома адміністрації тимчасово. Житло в гуртожитку є тимчасовим і не вирішує питання забезпечення таким. До того ж про безпідставне виключення його із списків членів ЖБК його не було повідомлено, він продовжував сплачувати кошти на будівництво квартири. Це встановлено і оскаржуваним рішенням суду. Вважає, що не має логічного пояснення покликання суду на те, що ним пропущено строк позовної давності оскарження рішення про виключення його із членів ЖБК, про яке йому не було відомо. Дізнавшись про порушення його права, він відразу звернувся з позовом до суду. В мотивувальній частині рішення не зазначено з яких підстав йому відмовлено в позові в зв»язку із пропуском строку позовної давності чи по суті вимог. Крім того, сплачені ним кошти, що складають 77,9 % вартості трьохкімнатної квартири, зовсім залишилися поза увагою суду, хоч він не укладав жодних угод на спонсорську допомогу в такій сумі для відповідача. Це питання зовсім не досліджувалося судом і не обговорюється відповідачами по справі, які за його кошти побудували житло. Вважає, що суд підійшов до вирішення цього спору однобоко, упереджено, неповно: наведені в рішенні мотиви і висновки не відповідають матеріалам справи. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Представники ЗАТ ТБО «Львівміськбуд» та ЖБК № 257 заперечили проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність оскаржуваного рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, оглянувши кримінальну справу Сихівського районного суду м.Львова № 1-20/03 про обвинувачення ОСОБА_5 і ОСОБА_6, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає.

Встановлено, що по місцю праці позивач був зарахований на квартирний облік у 1989 році. Житлово-будівельний кооператив № 257 створено у 1994 році (т.1 а.с. 286-315). Відповідно до рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету проектно-будівельного об»єднання «Львівмісьбуд» позивача, який із сім»єю проживає в гуртожитку, зараховано на кооперативний облік об»єднання та включено до списку черговиків під № 21 для отримання додаткових кооперативних квартир в корпусі № 450 (т.1 а.с. 4, 7, 17-18, 112). Прибутково-касовим ордером № 2756 від 9 грудня 1994 року стверджується, що на організаційні витрати для одержання 3-х кімнатної квартири позивачем сплачено 5% вартості такої (т.1 а.с.4). В наступному ОСОБА_1 вніс пайові внески за квартиру в розмірі, що відповідає 77,9% вартості трьохкімнатної квартири, про що повідомлено позивача. ОСОБА_1 надсилалися повідомлення про проведення зборів членів ЖБК, а також про зміну розміру пайових внесків на отримання квартири (т.1 а.с. 41, 43). Зборами житлово-будівельного кооперативу 5 квітня 2001 року ОСОБА_1 обрано до ради уповноважених членів ЖБК, що наділені правом приймати рішення по всіх питання, віднесених до компетенції зборів членів ЖБК (т.2 а.с. 135-138). Рішення про виключення ОСОБА_1 з кооперативу не приймалося (т.1 а.с. 97).

Відповідач ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» 23 червня 2003 року уклав договір про пайове будівництво житла з ОСОБА_7 Відомості про те, що ОСОБА_7 була членом ЖБК № 257 відсутні. Предметом цього договору була вже збудована трьохкімнатна квартира № 103, на яку накладався судом арешт для забезпечення позову, з яким звернувся ОСОБА_1 (т.1 а.с. 143-149, 165-182, 25, 63-64, 67-73, 76-78, 87).

З відповіді АТЗТ «Проектно-будівельне об»єднання «Львівміськбуд» від 26 листопада 2003 року №10/401 на звернення ОСОБА_1 вбачається, що йому рішенням адміністрації і профкому ПБО «Львівміськбуд» (протокол № 83 від 22.03.95р.) виділено 3-х кімнатну кооперативну квартиру в ЖБК № 257 (корпус 450) як черговику кооперативної черги об»єднання і його документи були подані у Львівський міськвиконком для затвердження. Проте він не був затверджений у зв»язку із самовільним зайняттям та проведенням капітального ремонту у кімнаті гуртожитку. Автор листа вказував на неможливість отримання позивачем квартири і залишення житла в гуртожитку (т.1 а.с. 6, 14). Відомості цього листа в частині подання документів для затвердження виконкомом міської ради суперечать позиції представників відповідачів у судовому засіданні, які в судових засіданнях вказали, що справа ОСОБА_1 для такого затвердження до міськвиконкому не подавалася. Це стверджується і листом Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради від 9 грудня 2003 року. (т.1 а.с. 20). З кімнати в гуртожитку позивача виселено в судовому порядку (т.1 а.с. 360-361).

Аналізуючи дії ЗАТ ПБО «Львівміськбуд», який звертався до суду із зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на членство в ЖБК та не набув права на жилу площу в ЖБК (т.1 а.с. 357-359), слід зробити висновок, що вказаний відповідач не заперечував до звернення із цим позовом до суду права позивача на членство в ЖБК на отримання житла.

Відповідно до Статуту Житлово-будівельного кооперативу № 257, він організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку за власні кошти кооперативу при ТБО «Львівміськбуд».

Статтею 133 ЖК України встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. По справі встановлено, що ОСОБА_1 скористався таким правом і був взятий на облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, з дотриманням ст. 134 вказаного Кодексу. Відповідно до визначених ст. 135 ЖК України умов позивач мав право на вступ до житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до ст. 136 ЖК України та п.9 Статуту ЖБК № 257 громадяни, які перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу, приймаються до членів організованого кооперативу в порядку черговості, яка визначається за часом взяття на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу. В порядку черговості ОСОБА_1 мав право на вступ до створеного ЖБК № 257 (т.1 а.с. 71-73, 91-96, 112, 115-116, 268274, 279-284). Від вступу до ЖБК позивач не відмовлявся. Однак принцип черговості щодо його вступу до ЖБК дотриманий не був.

Відповідач ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» займає непослідовну позицію, що у зв»язку із самовільними діями ОСОБА_1 щодо зайняття жилого приміщення в гуртожитку по вул. Морозній, 21а в м Львові, адміністрацією його документи для затвердження до Львівської міської ради у списку кандидатів до ЖБК № 257 не подавались, оскільки він не може залишити за собою житло в гуртожитку і отримати кооперативну квартиру. Однак вказаний відповідач звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 із зайнятої ним другої кімнати в гуртожитку, який задоволено. Такі дії вказаного відповідача суперечать чинному законодавству та порушують права позивача. Про наведене ОСОБА_1 1.1. не повідомлявся. Його було повідомлено про це лише після його звернення у 2003 році ( т.1 а.с. 14, 20, 45, 47). Отже, позивач вводився в оману, що він не був затверджений міськвиконкомом в зв»язку із самовільним зайняттям ним кімнати в малосімейному гуртожитку, де він провів ремонт; що засвідчується листом генерального директора ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» (т. 1 а.с. 6, 14). Викладена у лисі і інформація також спростовується повідомленням Львівської міської ради про ненадходження до неї документів ОСОБА_1 на затвердження і відповідає позиції відповідача про ненадання документів ОСОБА_1 до Львівської міської ради на розгляд про включення до списку осіб, що вступають до організованого ЖБК.

Статтею 257 ЦК України, зміст якої відповідає ст.71 ЦК УРСР, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України (відповідно ст. 76 ЦК УРСР) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Виходячи з того, що про порушення свого права позивач дізнався з вище згаданого листа АТЗТ «Проектно-будівельне об»єднання «Львівміськбуд» від 26 листопада 2003 року №10/401; з цього часу для нього почався перебіг позовної давності (т.1 а.с. 6, 14, 20, 45, 47). Зборами житлово-будівельного кооперативу 5 квітня 2001 року ОСОБА_1 обрано до ради уповноважених членів ЖБК, що наділені правом приймати рішення по всіх питання, віднесених до компетенції зборів членів ЖБК (т.2 а.с. 137-140). Таким уповноваженим міг бути обраний лише член ЖБК. Докази про те, що ОСОБА_1 було раніше відомо про порушення його права (не включення чи виключення із членів ЖБК), відсутні. З позовом до суду позивач звернувся 12 січня 2004 року (т.1 а.с.2-3) - в межах строку позовної давності. Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 звернувся без порушення встановленого законом строку позовної давності для захисту свого права в судовому порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що незаконними діями адміністрації, тобто працівниками ЗАТ ПБО «Львівміськбуд», які вийшли за межі своїх повноважень при виконанні службових обов»язків, порушено законне право позивача як кандидата в члени ЖБК на затвердження його в списках кандидатів до ЖБК № 257, в подальшому в прийнятті його в члени ЖБК № 257, в результаті чого позивачу створено перешкоди в отриманні 3-х кімнатної квартири у ЖБК №257, право на отримання якої визнавалось відповідачем, про що свідчить протокол спільного засідання адміністрації і профкому від 22.03.1995року та інші докази у справі.

Статтею 13 п.3 ЦК України встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Неправомірними діями працівників ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» порушені права позивача. У відповідача ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» перед позивачем виникло деліктне зобов»язання.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язкїв.

Колегія суддів вважає доведеним, що у разі подання позивача у списках для затвердження органу місцевого самоврядування, він був би затверджений поряд з іншими кандидатами, так як відсутні підстави вважати позивача таким, що не має права на вступ до житлово-будівельного кооперативу. Він як працівник ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» перебував на квартирному обліку, для отримання житла на сім»ю з 4-ох осіб, проживає в м.Львові у гуртожитку для малосімейних, отримав право вступити до житлово-будівельного кооперативу в порядку черговості. Такий висновок базується на ст. ст. 133, 135, 136 ЖК України, що передбачає право громадянина, який потребує поліпшення житлових умов, вступити до житлово-будівельного кооператив в порядку черговості і одержати в ньому квартиру. Крім цього, відповідно до Статуту ЖБК № 257, позивач користується першочерговим правом для вступу до ЖБК (п.9 ).

Таким чином, у травні 1994 року Статут ЖБК № 257 був зареєстрований. Кооператив існував як юридична особа. 28 грудня 1994 року ОСОБА_1 сплатив перший внесок за квартиру, а в наступному пайові внески, внески на організаційні витрати кооперативу. Рішення рекомендувати в порядку черговості кандидатом в члени ЖБК позивача на 3-х кімнатну квартиру відповідає вимогам закону та свідчить про набуття позивачем, нарівні з іншими кандидатами-черговиками, права на прийняття до членів житлово-будівельного кооперативу № 257 для одержання в ньому 3-х кімнатної квартири. Тому підставність позовної вимоги про визнання такого права позивача повною мірою доведена. Це не суперечить вимогам глави 5 ЖК України та Примірного статуту ЖБК про порядок надання квартир у будинках ЖБК, якими встановлено, що квартири надаються громадянам, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті ради списку осіб, що вступають до організованого ЖБК. Такого затвердження позивача не відбулося у зв»язку з діями відповідачів, що не відповідають вимогам закону.

Завданням цивільного судочинства, відповідно до ст. 1 ЦПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права, визначити спосіб захисту цивільного права, відповідно до ст.16 ч.2 ЦК України.

Оскільки шкода, заподіяна позивачу, полягає у неотриманні ним 3-х кімнатної квартири, позивачем підставно заявлена вимога до ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» надати йому житло.

ЗАТ ПБО «Львівмісьбуд» є будівельною організацією, що здійснює будівництво житла, було забудовником 107-квартирного будинку (корпус 450) по вулиці Скрипника,25 у м.Львові. Для будівництва житла позивачем сплачені кошти. Довідкою (т.1 а.с. 285) стверджується, що у вказаному будинку 132 квартир розподілено між черговиками ЗАТ ПБО, 51 квартиру розподілено між пайовичками з укладенням договорів про пайове будівництво (т.1 а.с.253). Представник ЖБК № 257 не заперечив сплату позивачем внесків на вказану суму, пояснивши, що внаслідок злочинних дій колишнього керівника ЖБЖ № 257 та головного бухгалтера, у ЖБК відсутні належні фінансово-господарські документи. Вказав, що на вимогу позивача, безпідставно внесені ним кошти в ЖБК будуть йому повернуті. Однак, відповідачі на протязі тривалого часу не вжили жодних заходів для повернення коштів позивачу, якщо вважали, що такі сплачені безпідставно. З вироку Сихівського районного суду м. Львова від 08.03.2003 року по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст. 166, ч.4 ст.84 КК України в редакції 1960 року, ОСОБА_6 за ч.2 ст.167 цього Кодексу вбачається, що останніх було засуджено за зловживання службовим становищем та розтрату колективного майна, що не має ніякого відношення до знищення чи пошкодження документів, які стосуються фінансово-господарської діяльності ЖБК, а також сплати членами пайових внесків (а.с.461-466). Це спростовує пояснення представника ЖБК про відсутність фінансових документів про сплату пайових внесків позивачем.| Посилання представника ЖБК на невизначеність долі сплачених позивачем коштів у зв»язку із злочинними діями голови правління ЖБК та головного бухгалтера не заслуговує на увагу, оскільки із кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вбачається, що заволодіння коштами ОСОБА_1 не було предметом обвинувачення та засудження цих осіб.

Відповідно до Статуту ЖБК, член житлово-будівельного кооперативу, що сплатив повністю свій пайовий внесок, набуває права власності на житлове приміщення в кооперативі. Позивач не став членом ЖБК з вини відповідача - ЗАТ ПБО «Львівміськбуд», хоч сплатив 77,9 % вартості 3-х кімнатної квартири. Тому вимога про надання квартири позивачу підлягає до часткового задоволення зобов»язання надати житло у межах, що пропорційні до сплаченої суми та відповідно до норм житлового законодавства про забезпечення житлом.

Суд, розглядаючи позов у межах заявлених вимог та на підставі зібраних доказів, не вирішує питання про повернення сплачених позивачем на користь ЖБК коштів.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовної вимоги до виконкому Львівської міської ради про видачу ордера на квартиру, що буде передана йому ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» відсутні. Відповідно до ст. 58 ЖК України, ордер видається на конкретно, виділене особі та вільне житлове приміщення. Тому суд не вправі зобов»язати видати ордер на невизначене житлове приміщення.

На підставі встановлених судом обставин, керуючись загальними засадами цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що рішення суду першої інстанції слід скасувати у зв»язку з невідповідністю висновків суду матеріалам справи та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. 309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 8 грудня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 факт його членства у Житлово-будівельному кооперативі №257 з 28 грудня 1994 року. Зобов»язати Закрите акціонерне товариство «Проектно-будівельне об»єднання «Львівміськбуд» надати ОСОБА_1 квартиру вартістю відповідно до сплаченої ним суми, що становить 77,9 % вартості трьохкімнатної квартири, виходячи із норм, передбачених ст.ст. 47, 50 Житлового кодексу України.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: