Справа №22-ц-596/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 02 лютого 2010 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення суми боргу за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.02.2010 р. позов КП «Міськводоканал» Сумської міської ради задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КП «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованість по оплаті наданих послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 722 грн. 78 коп.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КП «Міськводоканал» Сумської міської ради повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., тобто по 15 грн. з кожного.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 51 грн., тобто по 25,50 грн. з кожного..

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітні діти : Оксана, ІНФОРМАЦІЯ_1, Евеліна, ІНФОРМАЦІЯ_2, Мирослава, ІНФОРМАЦІЯ_3, Олесь, ІНФОРМАЦІЯ_4, Володимир, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживають ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.4-5).

Основним видом діяльності КП «Міськводоканал» Сумської міської ради є забезпечення населення м.Суми питною водою, а також здійснення прийому, очищення, знезараження і скид стічних вод. Такі послуги надаються, в тому числі, і в будинку, в якому проживають відповідачі.

У даній справі КП «Міськводоканал» Сумської міської ради просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті комунальні послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2003 р. в сумі 575 грн. 70 коп. та з 01.06.2008 р. по 01.08.2009 р. в сумі 147 грн. 08 коп., а всього 722 грн. 78 коп.,

Вищенаведених обставин сторони не заперечують.

Постановлюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 10, 23 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 30.12.1997 р. №1497, п.7.1 «Правил надання послуг з водопостачання та водовідведення водоспоживачам м. Суми та приміських населених пунктів» затверджених рішенням Сумської міської ради від 11.12.2002 р. № 238-МР, а також п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р., відповідачі зобов'язані своєчасно вносити плату за надані послуги з водопостачання та водовідведення, за тарифами затвердженими рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ці обов'язки відповідачі не виконували і оплату послуг з водопостачання та водовідведення проводили не в повному обсязі.

Зокрема, судом було встановлено, що станом на 01.08.2009 р. відповідачі мають заборгованість по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2009 р. в сумі 722 грн. 78 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Проте з такими висновками суду колегія суддів у повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

З пояснень представника позивача у судовому засіданні і наданих письмових доказів вбачається, що частина суми заборгованості 575 грн. 70 коп., про стягнення якої заявлений позов, утворилась за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2003 р.

25 липня 2003 року між сторонами була укладена угода, відповідно до якої ОСОБА_2, як наймач квартири АДРЕСА_1, взяв на себе зобовязання погасити заборгованість по сплаті за споживання води, яка склалась станом на 01.07.2003р. в розмірі 563 грн. 15 коп. протягом 12 місяців з дня укладання угоди, тобто з серпня 2003 р. по липень 2004 року шляхом внесення щомісячних платежів, по 46 грн. 93 коп. (а.с.21).

Після укладенні цієї угоди відповідачі встановили у своїй квартирі лічильники води (водоміри) і оплата за надані послуги їм стала нараховуватись на підставі показів лічильників.

З наданої суду виписки з розрахункового рахунку по квартирі відповідачів вбачається, що після 01.08.2003 р. відповідачам стала нараховуватись до сплати сума за надані послуги у поточному місяці, а у разі, якщо нарахована у поточному місяці сума не була сплачена повністю, або частково, то несплачені суми зазначались як борг на кінець поточного місяця.

З названої виписки також вбачається, що починаючи з 01.08.2003 р. і по 01.02.2008 р. сума заборгованості 575 грн. 70 коп., яка утворилась за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2003 р, боргом для відповідачів на кінець місяця не зазначалась.

Вперше ця сума була занесена у розрахунковий рахунок в лютому 2008 року і з цього часу стала рахуватись відповідачам як їх борг за надані послуги.

Перевіряючи заперечення відповідачів на заявлений позов щодо пропуску позивачем позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що такий строк не пропущений. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що суд першої інстанції визнав такими, що заслуговують на увагу, їх доводи про те, що на протязі з 01.08.2003 р. і по час звернення з даним позовом до суду були місяці, коли відповідачі сплачували суми дещо більші, ніж їм нараховувались у поточному місяці, а це, на думку позивача, свідчить про те, що відповідачі частково погашали борг за угодою від 25 липня 2003 року.

Проте колегія суддів вважає такі доводи позивача, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, - необгрунтованими з наступних підстав.

По-перше. У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що їх сімя, у звязку з невеликими доходами, не кожен місяць мала можливість оплатити надані послуги, тому були випадки, коли нарахована плата за місяць взагалі не вносилась, або вносилась не в повному обсязі. Надані позивачем послуги їх сімя оплачувала на підставі квитанції про борг на кінець попереднього місяця.

Таким чином заслуговують на увагу пояснення ОСОБА_2 про те, що ті випадки, коли ним та дружиною оплачувались надані послуги дещо у більшому розмірі, ніж було нараховано за поточний місяць, повязані з тим, що вони у цьому місяці погашали поточну заборгованість, яка утворилась у попередніх одному-двох місяцях. Такі доводи відповідача є переконливими, так як вони повністю підтверджуються випискою з розрахункового рахунку. Вони є ще більш переконливими ще й тому, що навіть позивач сприймав такі оплати як погашення поточної заборгованості, оскільки саме таким чином вони і зараховувались на рахунок відповідача.

Таким чином у КП «Міськводоканал» Сумської міської ради не було підстав стверджувати про те, що проведена відповідачами у поточному місяці оплата за надані послуги у дещо більшій сумі, ніж була нарахована у цьому місяці, є з боку відповідачів визнанням боргу за період, що утворився до липня 2003 р. Про цьому колегія суддів виходить з того, що такий факт категорично заперечують відповідачі; з приводу проведених оплат відповідачі надали переконливі пояснення про те, що переплати (по відношенню до нарахованої суми у поточному місяці) були викликані погашенням поточної заборгованості, яка виникла за попередні місяці і виставлялась їм як борг, до якого не входила заборгованість, що утворилась до липня 2003 р.; а також, що самим позивачем переплачені у поточному місяці суми зараховувались саме на погашення поточної заборгованості, а не на погашення заборгованості за період до липня 2003 р.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що заборгованість в сумі 575 грн. 70 коп. (розрахунок цієї суми даний позивачем у запереченнях на апеляційну скаргу : 563,15 грн. + 12,55 грн.), з приводу якої сторонами була укладена 5 липня 2003 року угода про її погашення щомісячними платежами на протязі 12 місяців, тобто до серпня 2004 року, не сплачена відповідачами ні повністю, ні частково. Звертаючись 01 жовтня 2009 р. з позовом у даній справі до суду, позивач пропустив позовну давність 3-х річний строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права .

Підстав для поновлення цього строку колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином колегія суддів вважає, що позов про стягнення заборгованості за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2003 р. в сумі 575 грн. 70 коп. не підлягає задоволенню у звязку зі спливом позовної давності. У цій частині спору рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у позові у звязку зі спливом позовної давності.

З наданого позивачем розрахункового рахунку вбачається, що за період з 01.06.2008 р. по 01.08.2009 р. як оплата за надані послуги відповідачам було нараховано 569 грн. 64 коп., а за цей період ними було сплачено лише 422 грн.56 коп. Тобто на час подання позову до суду за названий період у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 147 грн. 08 коп., тому у суду першої інстанції були підстави для її стягнення. В цій частині спору доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а рішення суду необхідно залишити без зміни.

В частині вирішення питання про судові витрати у справі рішення суду підлягає також залишенню без змін. При цьому колегія суддів виходить з того, що навіть при частковому задоволенні позову, визначені у справі судові витрати є мінімальними щодо цієї категорії спору, тому вони підлягають стягненню з відповідачів у названих у рішенні розмірах та у визначеному судом дольовому порядку.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 лютого 2010 року в частині спору про стягнення суми боргу за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2003 р скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.08.1998 р. по 01.08.2003 р. в сумі 575 грн. 70 коп. відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців

Головуючий -

Судді -