Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Бідочко Н.П., Бойчука І.В.,

секретаря Балагури М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірними дій, зобов»язання проведення перерахунку та виплати пенсії за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду від 03.08.2009 року ,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Івано-Франківського міського суду від 03.08.2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1 Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо невиплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобов»язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, 22.05.2008 року по 31.12.2008 року підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, та виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

На дану постанову управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права. Апелянт зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про необхідність при перерахунку пенсії позивачу застосування такої розрахункової величини як мінімальна пенсія за віком. Законом України « Про соціальний захист дітей війни» застосування цього критерію не передбачено , а що стосується ст. 28 Закону України « Про _____________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-2198/ 2010 р. Головуючий у І інстанції Барашков В.В.

Категорія 57 Доповідач Мелінишин Г.П.

загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», то її положення до цих правовідносин не застосовується. Також судом не враховано відсутність фінансового забезпечення цих соціальних гарантій, та що стягнення коштів за рішенням суду призведе до використання інших коштів не за призначенням. Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив постанову скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером по віку, має статус дитини війни , а тому відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на соціальні гарантії, визначені цим Законом, зокрема право на підвищення пенсії на суму, що складає 30% мінімальної пенсії за віком .

Обмеження виплат, передбачених названим законом, зазначені в Законах України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 р. визнані неконституційними. Тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність бюджетних асигнувань не може бути підставою для задоволення вимог апелянта.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз.1 ч.1 цієї статті, виключно для визначення розмірів пенсій, що призначені згідно із цим Законом. Наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення рішення про відмову в позові.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що справа судом першої інстанції розглянута повно та об»єктивно, а постанова ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст.304-1,307, 308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську відхилити, а постанову Івано-Франківського міського суду від 03.08.2009 року залишити без зміни.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : Г.П.Мелінишин

ОСОБА_2

ОСОБА_3