Справа №2-1206-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Кормана О.В.

при секретарі Приходченко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у вигляді грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Вказує, що 8 березня 2007 року відповідачка в районі вул.Пушкіна, 5-а послизнувшись на льодовій поверхні дороги, впала і поламала руку в ліктьовому суглобі. В зв'язку з тим, що їй була проведена операція в міській лікарні, куди ОСОБА_2 була госпіталізована, то напередодні операції вона попросила позивача взяти до себе її неповнолітнього сина - ОСОБА_3 на тимчасове утримання та проживання, так як не може довірити сина крім позивача ні своїй матері, ні своїй рідній сестрі ОСОБА_4, ні своєму старшому сину -Максиму. Позивач не зміг відмовити відповідачці, оскільки ОСОБА_2 довгий час працювала в їхньому з колишньою дружиною магазині „Престиж" і його матеріальне становище в той час дозволяло утримувати сина відповідачки. Позивач погодився і забрав ОСОБА_3 до себе, де той проживав з позивачем майже два місяці. Після того, як ОСОБА_2 виписали з лікарні і вона знаходилась вдома, позивач також утримував її сина на повному матеріальному забезпеченні, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 фізично із рукою в гіпсі не могла турбуватися за сина, та враховуючи ту велику довіру, яка відповідачкою до позивача проявлялася. 14 травня 2007 року, посилаючись на необхідність проведення повторної операції в Уманській районні лікарні, ОСОБА_2 довірливо попросила у позивача 300 доларів США для оплати за операцію. Так як у нього на той час не було ні доларів, ні гривень, позивач 15 травня 2007 року попросив у борг у гр.ОСОБА_5, що еквівалентно відповідало 300-м доларів США і разом з ОСОБА_5 вони відвезли ці гроші до ОСОБА_2 і позивач їх віддав відповідачці в присутності сина ОСОБА_3 безпосередньо в квартирі. Так як у ОСОБА_2 рука була в гіпсі і позивач бачив по її обличчю страждання від болю, то із моральних міркувань не міг вимагати від неї розписку. Борг відповідачка пообіцяла повернути через 2-3 місяці. Коли пройшло 3 місяці, і позивач не тільки не отримав від ОСОБА_2 борг, але й не міг ні зв'язатись з нею по телефону, ні знайти її саму, то змушений був залишити її сусідам записку для ОСОБА_2 з проханням повернути борг, але відповідачка йому навіть не зателефонувала, хоча він на той час уже був змушений розрахуватись з ОСОБА_5, так як і обіцяв їй, коли позичав для ОСОБА_2 гроші, зі своєї пенсії. Протягом більше двох років позивач намагався зв'язатися з ОСОБА_2 по мобільному телефону, але вона не відповідала. І тільки у вересні 2009 року через знайомих взнав адресу магазину, де вона працює. У магазині відповідачка заявила, що гроші не поверне, тому що не має можливості, а якщо він буде приходити ще, то вона заявить в міліцію про те, що він її шантажує, вимагає велику суму грошей, про те, що він їй взагалі ніяких грошей не позичав. Позивач ще два рази зустрівся з ОСОБА_2 в магазині, де вона працює, та безрезультатно, а коли прийшов в магазин втретє, то вона почала виганяти його з магазину. Просить стягнути з гр.ОСОБА_2 борг в сумі 300 доларів США (по курсу НБУ на квітень 2010 року - 8,00 грн. за 1 долар) - 2400 гривень; стягнути з гр.ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну позивачеві протягом такого тривалого часу, що вкрай ускладнило його невиліковну хворобу цукровий діабет і змусило позивача перейти на інсулін вартістю лікування в сумі 5000 гривень; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати згідно квитанцій.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що відповідачка, після того як зламала руку, сама попросила його взяти на утримання її сина ОСОБА_6, так як її мати хворіє, а своїй сестрі та старшому синові вона не довіряє. Він пішов їй назустріч, так як знав відповідачку з того часу, як вона працювала ще в їхньою з дружиною магазині. Сина відповідачки він доглядав, кормив, давав гроші на витрати, від яких той відмовлявся. Коли відповідачка виписалась з лікарні, то її син пішов проживати додому. Через деякий час відповідачка попросила у позивача гроші, так як треба було робити третю операцію з приводу зламаної раніше руки. Так як вона сильно просила, він почав шукати гроші, тому що сам їх не мав. Спочатку спитав ОСОБА_7, чи не зможе вона надати у позику 1500 гривень, але у тої не було. При цьому він пояснив, що відшукує гроші для матері хлопця, який проживав у нього і якого ОСОБА_7 зустрічала у його квартирі. Після чого запитав про гроші у Ревенко, яка йому і дала 1500 гривень. Гроші були купюрами номіналом по 100 гривень. Після чого він разом з Ревенко на його автомобілі підїхали у вечірній час до квартири відповідачки і він зайшов до її квартири. ОСОБА_5 до квартири не заходила і залишилась у підїзді біля вхідних дверей у квартиру. Так як вхідні двері не були зачинені, то Ревенко чула його розмову з відповідачкою. Це відбувалось 15 травня 2010 року. В присутності сина відповідачки ОСОБА_3, він передав їй 1500 гривень для операції, і відповідачка запевнила, що поверне позику через три місяці. Розписку за надання позики він не брав, так як довіряв відповідачці і вона була в такому стані, що він розписку не хотів вимагати. Однак у вказаний термін відповідачка борг не повернула. Так як позивач не міг застати відповідачку вдома, тому звертався до її сусідів по місцю проживання, які повідомили, що відповідачка рідко буває вдома. Він залишав сусідам для неї записку, щоб вона повернула борг, але ніякої відповіді не було. Через деякий час йому стало відомо, що відповідачка працює у магазині «Косметика», куди він і підійшов. Розмова між ними відбулась поряд з магазином, і спочатку відповідачка пообіцяла повернути борг. Коли він повторно заходив у магазин, то відповідачка вже борг заперечила і повідомила, що звернеться в міліцію відносно нього. Так як позивач гроші не отримав, він у травні 2010 року звернувся до міліції з приводу шахрайських дій відповідачки, але йому там відповіли, що йому потрібно звертатись до суду. Суму позову в розмірі 2400 гривень обґрунтовує рівнем інфляції гривні, а моральну шкоду тим, що він хворий на цукровий діабет, йому не можна хвилюватись, і його хвороба у звязку з хвилюваннями ускладнилась.

Представник позивача адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію свого довірителя.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та пояснила, що в кінці лютого 2007 року вона зламала руку, але на іншій вулиці, ніж зазначив позивач. Коли вона лягла до лікарні, їй зателефонував позивач і в розмові запропонував доглянути за її сином ОСОБА_6, який залишився вдома сам, так як її мати хворіла, сестра доглядала за матірю, а старшого сина на той час вдома не було. Вона погодилась і її син почав проживати у позивача. Після того як вона виписалась з лікарні, син повернувся додому. Через деякий час до них заходив позивач, але ніяких грошей вона у нього не просила, так як він почав робити їй непристойні пропозиції, тому відносини між ними погіршились. У травні 2007 року вона ніякої операції не потребувала, так як про необхідність повторної операції їй повідомив лікар лише у кінці червня 2007 року і у липні 2007 року їй таку операцію зробили. Ніяких грошей вона у позивача не прохала. До цього вона з ним іноді спілкувалась, і він розповідав їй про свої проблеми. Також доповнила, що гіпс їй зняли в кінці квітня 2007 року і вона не була у такому безпорадному стані в травні 2007 року, як зазначив позивач. Вважає, що позов являється помстою.

Допитана у судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що позивача знає тривалий термін часу, так як він проживає у їхньому будинковому кооперативі, вона являється головою кооперативу, а він членом правління. Навесні 2007 чи 2008 року, вона точно не памятає, свідок кілька разів заходила додому до позивача з приводу питань по будинку і бачила у нього якогось молодого хлопця. Як пояснив позивач, це син знайомої жінки, яка перебуває у лікарні. Через пару днів до неї зайшов позивач і попросив надати у позику 1500 гривень, але так як у неї таких коштів не було, тому вона йому позику і не надала. На її запитання, навіщо позивачеві кошти, той відповів, що це для жінки, син якої проживав до цього у нього. Також через деякий час позивач повідомив їй що взяв гроші у ОСОБА_5 з їхнього будинку.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивача в якості свідка син відповідачки ОСОБА_3, пояснив, що 25 лютого 2007 року його мати зламала руку і 26 лютого 2007 року її поклали у лікарні. Через пару днів мати до нього передзвонила і сказала, що позивач запропонував, щоб свідок пожив у нього деякий час, і мати погодилась. Тому свідок сам на таксі приїхав до позивача і пару тижнів проживав у нього. Коли мати виписали з лікарні, то він повернувся додому. Жодного разу він не був присутній при тому, щоб його мати позичала у позивача якісь гроші, та повідомив, що його мати взагалі гроші не позичає. Їм з лікуванням допомагали лише родичі і витрати з приводу операції стосувались лише купівлі ліків, вартість яких не перевищувала 200 гривень.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що у березні 2007 року син позивачки ОСОБА_3 деякий час дійсно проживав у позивача. Згідно відповіді головного лікаря Уманської міської лікарні №257 від 21.06.2010 року ОСОБА_2 1 березня 2007 року була оперована в лікарні, діагноз: відкрита репозиція ЧКО шпицями черезмищелкового перелому лівого плеча. Згідно довідки №212 від 19.07.2010 року, виданої Уманською міською лікарнею, ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні з 26 лютого 2007 року по 19 березня 2007 року.

Згідно відповіді головного лікаря Уманської центральної районної лікарні №910 від 21.06.2010 року ОСОБА_2, знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЦРЛ в період з 04.07.2007 року по 17.07.2007 року з діагнозом: консолідований перелом дистального епіфіза лівого плеча, ліктьового відроста лівої ліктьової кістки, МОС, згинально-розгинальна контрактура лівого ліктьового суглобу. 05.07.2007 року хворій проведена операція: видалення металевого гвинта із ліктьового відростка лівої ліктьової кістки.

Як вбачається з вказаних письмових доказів, у травні 2007 року відповідачці ніяких операцій не проводили, тому доводи позивача проте, що він відшукував гроші відповідачці для проведення їй операції нічим не підтверджені. Як зазначила відповідач про необхідність операції вона дізналась лише в кінці червня 2007 року і операцію було проведено у липні 2007 року.

Факт позики позивачем відповідачці грошей в сумі 1500 гривень 15 травня 2007 року також документально нічим не підтверджено, зокрема у відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України. Як зазначив відповідач, розписку про надання позики вони не оформлювали.

Покази свідка ОСОБА_7 не являються доказом того, що такий правочин відбувся, так як про його наявність вона дізналась лише зі слів позивача.

За клопотанням позивача судом вживались заходи для виклику у судове засіданні ОСОБА_5, однак по місцю проживання, яку зазначив позивач, вона була відсутня. Як зазначив позивач у судовому засіданні, вказана особа виїхала до міста Київ і місце проживання її йому невідоме. Проте, до початку розгляду справи по суті позивач не надав суду відомостей про те, що свідок проживає за іншою адресою, яку зазначив він, хоча про вказаний факт йому стало відомо заздалегідь. Згідно цивільно-процесуального законодавства докази надаються сторонами, у тому числі і дані про свідків, яких сторона хоче допитати у суді. Враховуючи те, що суд вжив всіх необхідних заходів по задоволенню клопотання позивача, поданого до початку розгляду справи по суті, і позивач не звертався з заявами про забезпечення доказів до початку розгляду справи по суті, у судовому засіданні ОСОБА_5 не допитувалась.

Також судом відхилено клопотання представника позивача про витребування матеріалів перевірки, яку проводили органи внутрішніх справ за заявою позивача з приводу неправомірних дій відповідача, так як таке клопотання було заявлено вже під час розгляду справи по суті і суду не було надано даних, які б вказували на те, що позивач не міг самостійно отримати результати перевірки його заяви. Крім того, вказане клопотання не було заявлено до або під час попереднього судового засідання.

У відповідності до вимог статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання (стаття в редакції, яка діяла на час проведення попередніх судових засідань по справі).

По справі двічі призначалось попереднє судове засідання, проте позивач не скористався у повному обсязі своїм правом на надання доказів, які він вважав за необхідне дослідити у судовому засіданні. Всі клопотання, які були ним заявлені у встановленому законом порядку, суд вирішив належним чином.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що факт позики грошей відповідачці позивачем не доведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у вигляді грошових коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

ОСОБА_9; О.В. Корман