Апеляційний суд Рівненської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Шеремет А.М., Хилевича С.В.

при секретарі : Колесовій Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 26 січня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 26 січня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено за безпідставністю вимог.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки суд не врахував, що заперечуючи дійсну вартість спільного майна подружжя відповідач повинен був надати докази про те, що вартість нерухомого майна зросла та оплатити призначену судом експертизу.

Суд не врахував, розяснення постанови Пленуму Верховного Суду Украхни від 30.05.1997 року №8 Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах, де вказано, що у разі незгоди сторони оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Також, при призначенні будівельно-технічної експертизи суд з власної ініціативи доручив її проведення приватному підприємству, не вислухавши думку сторін з приводу її проведення іншою експертною установою.

Крім того, суд не повідомив позивача про призначення справи до судового розгляду після винесення ухвали про призначення експертизи від 07 травня 2009 року. Повістки про розгляд справи на 26 січня 2010 року вона не отримувала, але навіть з врахуванням того, що вона була належним чином повідомлена, суд першої інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст. 169 ЦПК України, повинен був відкласти розгляд справи або залишити позовну заяву без розгляду.

Просить рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішення нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач відмовилася від укладення договору з фірмою Рівне-Експерт та оплати експертизи і ухвала суду першої інстанції про призначення будівельно-технічної експертизи повернута без виконання, а без її проведення і належної оцінки майна, що підлягає поділу, вирішити справу по суті неможливо.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Як вбачається з позовної заяви позивач просила поділити спільно нажите майно подружжя, а саме рухоме майно на суму 124 500 грн., нерухоме майно на суму 417 000 грн. та транспортні засоби на суму 90 000 грн.

07 травня 2009 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду по справі призначена будівельно-технічна експертиза на вирішення якої поставлені питання про дійсну вартість будинку з погосподарськими будівлями, що розташований по провулку Федорова, 16 в м. Дубно Рівненської області, приміщення магазину Хмільники, що розташований по вул. Грушевського, 174 в м. Дубно Рівненської області, магазину, що знаходиться по вул. Забрама, 23 в м. Дубно Рівненської області, земельної ділянки, площею 0,03 га, що розташована по вул. Некрасова, 10 в м. Дубно Рівненської області.

12 жовтня 2009 року ППФ Експерт-Рівне повернуло вищевказану ухвалу суду без виконання, оскільки станом на 02.10.2009 року договір з позивачем не укладено і не здійснено оплату робіт, в звязку з чим, виконання експертизи є неможливим.

Експертиза щодо оцінки рухомого майна по справі не призначалась.

Згідно зі ст. 53 ЦПК України експертам виплачується винагорода за проведену роботу. Тому відмова від проведення призначеної судом експертизи з мотивів, що її вартість не була наперед оплачена, суперечить положенням ст.ст. 12-14 Закону України Про судову експертизу про обовязки і відповідальність експерта.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в постанові № 8 від 30 травня 1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну. У разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів (п. 20).

Проте, суд будь-яких мотивів, щодо неможливості розподілу нерухомого і рухомого майна без проведення експертизи, за наявних в справі доказів в рішенні не навів.

Позовні вимоги щодо розподілу рухомого майна подружжя суд взагалі не розглянув. Будь-яких висновків в цій частині позовних вимог в рішенні не навів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач майно оцінила, відповідач заперечуючи дану вартість майна, будь-яких доказів не подав. Експертиза щодо визначення ціни рухомого майна судом не призначалася.

Тому суд першої інстанції зобов'язаний був вирішити спір на підставі наявних доказів, однак необґрунтовано дійшов висновку про відмову позивачу в позові.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Правових підстав для ухвалення додаткового рішення передбаченого ч.1 ст. 220 ЦПК України немає.

Позовні вимоги щодо розподілу рухомого майна залишились нерозглянутими, а тому апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення, оскільки воно призведе до порушення часток рівності подружжя.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 26 січня 2010 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :