Справа №22ц-867/10 Головуючий у 1-й інстанції: Головатий В.Я.
Категорія: 6 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника Сихівської районної адміністрації ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сихівської районної адміністрації ОСОБА_4 міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту економічної політики ОСОБА_4 міської ради, Сихівської районної адміністрації ОСОБА_4 міської ради, треті особи : управління природних ресурсів, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на самочинно споруджені приміщення до квартири АДРЕСА_1 та відмовлено за безпідставністю у задоволенні зустрічного позову Сихівської районної адміністрації ОСОБА_4 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про демонтаж самочинної добудови.

Рішення суду оскаржила Сихівська районна адміністрація ОСОБА_4 міської ради. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що спірне самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Львова. Тому посилання суду на те, що дії позивачів не порушують права третіх осіб є помилковими, оскільки в даному випадку порушуються права ОСОБА_4 міської ради, як органу який здійснює управління земельною ділянкою. Позивачами не надано суду доказів, що підтверджують їх право власності чи право користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову. Крім того, в порушення діючого законодавства спірне будівництво не прийняте в експлуатацію.

Просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі здійснили самочинне будівництво на земельній ділянці, яка була відведена їм у користування у встановленому законом порядку, це самочинне будівництво здійснене з дотриманням будівельних норм і правил та не порушує права інших осіб.

Проте, судова колегія з таким висновком не погоджується, оскільки вважає, що до такого висновку місцевий суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Місцевим судом не зібрано доказів того, що будівництво, здійснене позивачами, проведене з отриманням належного дозволу на це або належно затвердженого проекту на проведення таких робіт.

Так, на а.с.80-84 міститься проект реконструкції житлового будинку №7 по вул. Запорізькій у м. Львові, виготовлений проектним виробничим підприємством «Сенс-ПП».

Однак, даний проект належним чином не затверджений.

Крім того, проведена позивачами реконструкція належної їм на праві власності квартири №1 по вул. Запорізькій здійснена навіть без точного дотримання вищеназваних проектних пропозицій, що стверджується висновком №499 будівельно технічної експертизи від 27.11.2009 року.

Судова колегія вважає, що наведене свідчить про те, що позивачі провели самочинне будівництво.

Відповідно ж до ст.376 ч.3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, жодних доказів того, що позивачам передавалась у користування чи у власність земельна ділянка по вул. Запорізькій,7 у м. Львові судом не зібрано.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судова колегія вважає, що голослівним є висновок суду першої інстанції про те, що самочинним будівництвом, проведеним ОСОБА_2 і ОСОБА_3, не порушуються інтереси інших осіб.

Так, районним судом при розгляді справи не було залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 міську раду, хоча ухвалення оскаржуваного рішення впливає на права ОСОБА_4 міської ради, як власника земельної ділянки, на якій здійснене самочинне будівництво.

Як вбачається з листа управління охорони історичного середовища ОСОБА_4 міської ради від 5.05.2008 року будинок №7 по вул. Запорізькій включений до переліку пам»яток архітектури, охоронний №2592, рішення облвиконкому №374 від 15.04.1994 року (вілла 20-і роки ХХ ст.).

Проте, і управління охорони історичного середовища ОСОБА_4 міської до участі у справі як третя особа не було залучене.

Не залучене до участі у розгляді справи в якості третьої особи і ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», обов»язком якого згідно діючого законодавства є проведення державної реєстрації спірного нерухомого майна.

Для перевірки того, чи не порушуються спірним самочинним будівництвом інтереси інших осіб судом не зясована думка відповідача - Департаменту економічної політики ОСОБА_4 міської ради та третіх осіб: управління природних ресурсів, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо предмету спору, які хоч і були притягнуті до участі у справі, проте в судове засідання не з»явилися, оскільки належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України не були повідомлені про час і місце судового розгляду.

Не притягнуті до участі у справі і члени сім»ї ОСОБА_7 дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9, які зареєстровані і проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 і дане самочинне будівництво може порушувати і їх інтереси.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обовязки осіб, які не брали участь у справі, та розглянув справу за відсутності будь кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце судового засіданні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до місцевого суду.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі обєктивної оцінки наявних у ній доказів, з»ясувати дійсні права та обовязки сторін і залежно від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307 ч.1 п.5, 311 ч.1 п.3, 4, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації ОСОБА_4 міської ради задоволити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: