Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Стефанів Н.С.

суддів Фединяка В.Д., Павлишиної А.Т.

секретаря Довжинської Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) про стягнення доплати до пенсії дітям війни, за апеляційною скаргою управління УПФ на постанову Долинського районного суду від 12 серпня 2009 року,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Долинського районного суду від 12 серпня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано УПФ здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії згідно ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 червня 2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дану постанову УПФ подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд при прийнятті оскаржуваної постанови надав неналежну правову оцінку всім суттєвим обставинам справи і не в повній мірі дослідив докази, що стало причиною порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також апелянт зазначив, що судом не враховано того, що в Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком як розрахункової величини для підвищення пенсії. Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано в ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» і такий розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за даним Законом.

___________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-2992/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Лицур І.М.

Категорія 57 Суддя- доповідач ОСОБА_2

Крім того, позивач не навів доказів порушення своїх прав управлінням в майбутньому, однак суд зобовязав управління провести позивачу перерахунок та виплату надбавки до пенсії згідно ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 червня 2008 року, при цьому не зазначив в рішенні конкретної дати закінчення цього періоду, чим саме визначив право пенсіонера на майбутнє отримувати підвищення у встановленому судом розмірі, що суперечить положенню ч. 2 ст. 5 КАС України.

Просить прийняти рішення, яким постанову Долинського районного суду скасувати та прийняти рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач відноситься до категорії осіб, які підпадають під дію закону, відповідно до ст.. 6 зазначеного закону має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, що підтверджується даними паспорта, серія СС 465578 від 30 грудня 1997 року, видного Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області (а.с. 4).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило та на звернення позивачки неправомірно відмовило у здійсненні таких нарахувань та виплат.

Судом першої інстанції задоволено частково позовні вимоги з 23 червня 2008 року, оскільки положення п.41 розд. П Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», якими внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційними, а тому з часу прийняття рішень Конституційним судом відповідач зобовязаний був проводити нарахування підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на фінансування цих виплат із Державного бюджету, відсутність таких коштів та можливість нецільового використання коштів не заслуговують на увагу, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування відповідача, а проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків не було предметом даного спору.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта що неврегульованості механізму реалізації положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки при визначенні розміру підвищення відповідно до статті 6 зазначеного Закону застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що не є підставою для скасування постанови суду доводи апелянта щодо встановлення на майбутнє позивачки права на отримання підвищення до пенсії як дитині війни, оскільки судом зобовязано проводити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до вимог чинного законодавства з 23 червня 2008 року з подальшою її виплатою станом на час ухвалення рішення суду першої інстанції, а не на майбутнє.

Відповідно до вимог ч.2. ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення .

Постанова суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 304-1, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Долинському районі відхилити.

Постанову Долинського районного суду від 12 серпня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.С. Стефанів

Судді В.Д. Фединяк

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Н.С. Стефанів