АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3995/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Болтунової Л.М.

суддів Козлов С.П., Романюк М.М.

при секретарі Керімовій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування домоволодіння недійсним. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що в грудні 2008 р. вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, який помер 30.11.2008 р. Їй було відомо, що її батькові належав жилий будинок з господарчими та побутовими спорудами розташований по вул.Кошового, 17 в м.Верхньодніпровську Дніпропетровської області. Однак, при огляді документів вона дізналася, що 23.04.1994 р. батько належний йому будинок подарував відповідачці. Просить визнати договір дарування недійсним, оскільки він не відповідав вимогам діючого на той час законодавства, а саме був укладений під час дії ухвали суду про накладення арешту на забезпечення позову.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2009 р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Відповідачка не погодившись з рішенням суду подала апеляційну скаргу та посилаючись на те, що при вирішенні справи судом першої інстанції були порушені вимоги норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що під час укладання договору дарування, а саме 23.04.1994 р., існувала заборона відчуження будинку 17 по вул.Кошового в м.Верхньодніпровську Дніпропетровської області (ухвала суду про накладення арешту від 23.02.1994 р.), а тому відповідно до ст.48 ЦК України (1963 р.) дана угода є недійсною, як така що не відповідає вимогам закону.

Однак з даним висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦК України (1963 р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно до ч.3 ст.244, ст.227 ЦК України (1963 р.) договір дарування жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Як встановлено в судовому засіданні, 23.04.1994 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування жилого будинку, що розташований по вул.Кошового, 17 в м.Верхньодніпровську Дніпропетровської області. Даний договір був нотаріально посвідчений (а.с.13).

В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зазначено, що ст.48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45 - 47, 49 - 58 ЦК). Правила зазначеної статті застосовуються також до наслідків визнання недійсною угоди при недодержанні форми, в якій угода під страхом недійсності має бути укладена. У разі визнання угоди недійсною за ст. 48 ЦК суд повинен у рішенні послатися і на нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає.

Однак в рішенні суду відсутнє посилання на нормативний акт, вимогам якого договір дарування не відповідає.

Висновок суду про те, що договір дарування був укладений під час дії ухвали суду про накладення арешту від 23.02.1994 р., а тому дана угода є недійсною відповідно до ст.48 ЦК України, не відповідає обставинам справи.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешт нерухомого майна зареєстрований 15.01.2007 р. на підставі ухвали суду від 23.02.1994 р.

Висновок суду про те, що запис про накладення арешту був внесений до Єдиного реєстру у 2007 р. лише тому, що під час укладання договору не існували Єдиного реєстру є безпідставним. Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було затверджено Наказом Міністра юстиції України від 27 травня 1997 року N 41/5 і втратило силу у зв'язку з затвердженням Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 р. N 31/5.

Будь які докази того, що ухвала суду від 23.02.1994 р. про накладення арешту на спірний будинок була звернута до виконання і при нотаріальному посвідченні договору дарування існувала заборона на відчуження будинку в матеріалах справи відсутні. Крім того, суд не звернув уваги на те, що в договорі дарування, крім п.4, в якому зазначено, що даритель свідчить, що жилий будинок в спорі і під забороною не перебуває, є запис «ЗАБОРОН НЕ МАЄ».

Враховуючи вищезазначене колегія суді дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2009 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: