Апеляційний суд Вінницької області
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Сопруна В. В.,

суддів: Медяного В. М., Медвецького С.К.,

при секретарі Сніжко О. А.,

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення винагороди за угодою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 грудня 2009 року, -

встановила:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулись до Замостянського районного суду м. Вінниці з позовом до ОСОБА_8 про стягнення винагороди за трудовою угодою.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_7

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 грудня 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку вважаючи його незаконним та необгрунтованим, просив рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 грудня 2009 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 жовтня 2008 року між позивачами ОСОБА_6, ОСОБА_1 з одного боку, та ОСОБА_8 з іншого боку, були укладені трудові угоди, згідно з якими замовник доручив виконати виконавцям комплекс ремонтно-будівельних робіт та зобовязався своєчасно оплатити їх та прийняти виконану роботу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели виконання ними будівельних робіт, не обґрунтували свої позовні вимоги не надали суду належних доказів, не уточнили позовні вимоги до відповідача ОСОБА_7

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 являється фізичною осо- бою-підприємцем, яка діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію № 747638 та є платником «Єдиного податку» свідоцтво серія Є № 825611. (а. с. 37).

Відповідно до довідки Вінницького обласного центру зайнятості від 08 грудня 2009 року, ОСОБА_8 у своїй діяльності використовує роботу громадян, які працюють на підставі трудового договору (а. с. 44).

02 жовтня 2008 року між ОСОБА_8, замовником, та ОСОБА_6, ОСОБА_1, виконавцями, було укладено трудові угоди, відповідно до яких замовник доручив, а виконавці взяли зобов'язання виконати комплекс ремонтно-будівельних та супутніх до них робіт. Термін дії зазначених договорів визначено до 31 жовтня 2008 року (а. с. 6-9).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконати роботу, визначену цією угодою (пп. 11, 12, а. с. 6, 8), з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові (п. 3.1. а. с. 6, 8.), а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату (пп. 2.1., 22 а .с. 6, 8.) і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи (п. 4.3. а. с. 6, 8), передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін.

Зазначені договори відповідають положенням глави III КЗпП України, не оскаржувалось, заперечень відповідачів щодо їх дійсності немає. Оплата по даних договорах не проводилась, даних щодо порушення позивачами трудових договорів немає.

30 жовтня 2008 року зазначені ремонтні (штукатурні) роботи були виконані: оштукатурені стіни котеджу по вул. Нагірна (246, 5 кв. м та 115 кв. м) та по вул. Примакова (35 кв. м.). Вартість робіт складала 20 грн/кв. м . за 246, 5 м. кв. по вул. Нагірна та 35 м кв. по вул. Примакова, та 10 грн./кв. м за 115 кв. м по вул. Нагірна (а. с. 7, 9, 10). Зазначені роботи були прийняті виконробом ОСОБА_9, претензій щодо виконаних робіт не було (а. с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 працював на ФОП ОСОБА_8.

31 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звільнились за власним бажанням (а. с. 11, 12). Заяви про звільнення прийняті ОСОБА_8

Факт виконання штукатурних робіт позивачами на зазначених обєктах підтверджується також показами свідка ОСОБА_9 (а. с. 57, компакт-диск № 1979) і відчутністю документів щодо порушення умов трудових договорів.

Договори підряду заключені ФОП ОСОБА_8 (а. с. 37-39, 52-55), відповідно до ст. 57-59 ЦПК України не є доказами виконання робіт, визначених трудовими угодами з ОСОБА_6 Л, та ОСОБА_1

Реєстрація трудових угод у Вінницькому обласному центрі зайнятості являється компетенцією фізичної особи-підприємця, не працівника, взятого для виконання робіт за трудовим договором, відповідно до положень ст. 24 і КЗпП України.

Зважаючи на зазначене, колегія судів приходить до висновку обґрунтованості позову, доведеності обставин, на які посилаються сторони.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконувати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на те, що трудові угоди заключались позивачами з ОСОБА_8, колегія суддів вважає, що відповідальність по договорам повинна нести саме вона.

Мотивація суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог не приймається апеляційним судом, оскільки це підстава для залишення позову без руху, відповідно до ст. 119 ЦПК України.

З наведено вище випливає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 21, 22, 23, 24, 24 1 КЗпП України, ст.ст. 526, 837, ЦК України, ст. ст. 119, 213, 215, 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення За- иостянського районного суду м. Вінниці від 24 грудня 2009 року задовольнити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 грудня 2009 року, скасувати.

Постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_10 по 3 390 (три тисячі триста девяносто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Артема Олександровича судові витрати: 12 грн. 75 коп. судового збору, 44 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, на користь ОСОБА_11 судові витрати: 8 грн. 50 коп. судового збору, 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий: В.В. Сопрун

Судді: В.М. Медяний

ОСОБА_12