Справа № 2-1422
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2010 р. м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді - Калиновського М.М.

при секретарі Равлюк М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення недоплаченої соціальної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася у Снятинський районний суд Івано-Франківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо виплати щомісячної соціальної допомоги та стягнути на її користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 2006 року по 2010 рік, зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області надалі нараховувати та виплачувати щомісячну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Обґрунтовує позов тим, що вона відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до соціальної групи «діти війни», так як народилася в 1943 р., і на 02.09.1945 року - час закінчення Другої світової війни, їй не виповнилося 18 років. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй повинна виплачуватися соціальна допомога у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком.

Сторони в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Позовні вимоги позивачка підтримала повністю просила їх задоволити, а представник відповідача просив у позові відмовити з мотивів викладених у письмовому запереченні.

Із письмового заперечення, слідує, що Законом України «Про державний бюджет на 2006 р.» та «Про державний бюджет на 2007 р.» було зупинено на 2006 р. та 2007 р. дію п.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому вимоги позивачки за цей період є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві. Законом України «Про державний бюджет на 2008 р.» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де було передбачено, що підвищення пенсії дітям війни виплачується в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Виплата вищезазначеної надбавки проведена позивачці.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Спірні правовідносини, які склалися між позивачкою та Управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-ІV з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2195), рішенням Конституційного Суду

України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Судом встановлено, що позивачка відноситься до соціальної групи «Діти війни» відповідно до вимог ст.1 Закону № 2195, що підтверджується копією паспорта позивачки серії СЕ № 441288. Позивачка є пенсіонером за віком, пенсію отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області. Цей статус позивачки відповідачем не заперечено.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2195, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Вказана норма діє з 01 січня 2006 року. А у відповідності до ст. 7 вище згаданого закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і доплату до пенсії здійснює Управління, яке є відповідачем у даній справі.

Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» №3235 (далі Закон № 3235) згідно п.17 ст.77 положення згаданої норми було зупинено. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року № 3367 п.17 ст.77 Закону № 3235 виключено, а ст.110 викладено в новій редакції та встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону № 2195, запроваджуються з 1 січня 2006 року поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Судом встановлено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» звужують права позивача передбачені ст.6 Законом № 2195 в частині підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, однак Конституційним Судом України Рішення про визнання зазначеного закону неконституційним - не приймалось.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України 2007 рік» № 489 від 19.12.2006 року зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195, з урахуванням статті 111 цього закону в якій встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії відповідно до статті 6 Закону № 2195, виплачується особам, які є iнвалiдами ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмiрi 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

09 липня 2007 року Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», зокрема пункту 12 ст.71, яким зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону №2195, з урахуванням ст.111 цього закону. У відповідності до цього Рішення ст.6 Закону №2195 про підвищення пенсії дітям війни на 30% підлягає виконанню. В пункті 5 Рішення, Конституційний Суд України додатково зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що визнані неконституційними.

Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107- VІ від 28.12.2007 року (далі-Закон № 107- VІ) встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

22 травня 2008 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), деякі положення Закон №107- VІ, зокрема пункт 41 розділу ІІ.

Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. Приймаючи рішення Конституційний Суд України виходив з того, що Верховна Рада України не повноважна при прийнятті Закону «Про державний бюджет України»

включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, та будь-яким чином змінювати визначене іншими законами правове регулювання суспільних відносин.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно Законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загально суспiльнi потреби, розмір i цільове спрямування цих видатків. Держава прагне до збалансованості бюджету України. Виходячи з цього відповідач, починаючи з 09 липня 2007 року, зобовязаний був здійснити позивачу перерахунок доплат до пенсії як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком та виплачувати щомісячно таку доплату до пенсії.

Згідно розяснення УПФ України в Снятинському районі Івано-Франківської області від 13.09.2010 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію та надбавку до пенсії як дитині війни у розмірі 49,80 грн.

Розмір мінімальної пенсії за віком, згідно ч. 3 ст.46 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966 повинен бути не нижче прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Частиною 3 ст.46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом.

На даний час розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Таким чином, розмір мінімальної пенсії за віком для осіб пенсійного віку повинен дорівнювати прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму в період з 2007 по 2010 роки затверджувався законами про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд зауважує, що реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Суди не повинні приймати до уваги обставини, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. І тому до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями, виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачці, як дитині війни, неправомірно з 09 липня 2007 року дня набрання чинності Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 не нараховувалась надбавка до пенсії, чим порушено її конституційне право, передбачене ст. 46 Конституції України.

У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.257 ЦК України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється три річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Представник відповідача просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Позивачка звернулася до суду 15.09.2010 року, жодних клопотань щодо поновлення чи продовження строку через пропущення його з поважних причин не заявляла. Позивачкою не

викладено обставин для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними, а її юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Закони, інші нормативно-правові акти є доступними для ознайомлення всіма громадянами, можливість обізнаності людини про те чи інше положення закону залежить виключно від бажання особи. І тому суд погоджується з відповідачем про пропущення строку звернення позивачем до суду, щодо вимог у 2006 році та частково у 2007 році. Таким чином суд вважає, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовом починаючи з 01 січня 2006 року по 14 вересня 2007 року.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки базуються на законі, обґрунтовані і доведені в засіданні, і тому слід визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо виплати ОСОБА_1 недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену їй, як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 15 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року з урахуванням проведених виплат, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Враховуючи вище наведене, керуючись ст.ст. 21, 24, 46, 55, 124 Конституції України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни», Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року та від 22.05.2008року, ст.ст. 197, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, як дитині війни щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», право на яке надано ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 15 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року з врахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Снятинський райсуд. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів, з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 223 та ст. 294 ЦПК України.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду М.М.Калиновський