У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду м. Львова від 15 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Балучинської сільської ради, ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

встановила:

Рішенням Буського районного суду м. Львова від 15 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано такими, що втратили право користування житловим будинком № 36 на вулиці Сонячній у селі Русилів Буського району Львівської області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно зясованих обставинах. Вважає, що є власником 1/4 частини спірного житлового будинку, тому, що вступив в управління та розпорядження спадковим майном. Зазначає, що прийняв спадщину після смерті діда, оскільки подав заяву до Буської держнотконтори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 Просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в

межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що

апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 купила у ОСОБА_6 спірний будинок, що стверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 4 вересня 2008 року. Право власності покупця зареєстроване у встановленому порядку. Вказаним договором передбачено, що продавець зобовязується виписатись з проданого будинку разом з членами його сімї та всіма прописаними в цьому будинку особами до 30 серпня 2008 року, на що покупець дала свою згоду.

З довідки Балучинської сільської ради від 29 січня 2010 року №40 вбачається, що на вказану дату у спірному будинку зареєстровані відповідачі. Актом обстеження житлового будинку стверджується, що відповідачі в цьому будинку не проживають.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, оскільки змінився власник спірного будинку, якою є позивач, а відповідачі були зареєстровані до цього, законом не передбачено перехід прав і обовязків попереднього власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження ним свого майна. Продавець скористався визначеними статтями 316, 317, 319 ЦК України правами, розпорядився своїм майном (будинком) на власний розсуд та з дотриманням вимог ст.ст. 655 - 658, 662, 692, 693 ЦК України провів відчуження свого будинку на користь позивача. Після укладення договору купівлі-продажу право власності ОСОБА_6 припинене.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що означає можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб. Власник житлового будинку має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Реєстрація відповідачів в належному на праві власності позивачу спірному будинку порушує її права власника. Це створює перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні будинком.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Права ОСОБА_2 порушені і підлягають судовому захисту.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Буського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Буського районного суду м. Львова від 15 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: