Справа №22-ц-1411/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Шевченка В.А.

суддів: Кононенко О.Ю., Семеній Л.І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Білопільської міської ради, третя особа: Білопільський районний відділ земельних ресурсів про виділ майна із спільної часткової власності, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_1 в домоволодінні, розташованому за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. О.Олеся, 23, що знаходиться у спільній частковій власності, жилу кімнату 1-3 площею 18,5 кв. м, кімнату II площею 18,2 кв. м, прихожу І площею 7,5 кв. м, загальна площа яких становить 44,2 кв. м, літню кухню «Б» площею 50,9 кв. м, прибудову «а» площею 11,2 кв. м, гараж «Г» площею 26,6 кв. м, сарай «Д» площею 26 кв. м, погріб «Е» площею 26 кв. м і огорожу та визнано за нею право власності на це майно.

Виділено в натурі ОСОБА_3 в домоволодінні, розташованому за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. О. Олеся, 23, що знаходиться у спільній частковій власності, жилу кімнату 2-3 площею 11,6 кв. м, кухню 2-2 площею 17,1 кв. м, передню кімнату 2-1 площею 5,7 кв. м, коридор І площею 5,4 кв. м і веранду II площею 7,5 кв. м, загальною площею 47,3 кв. м, сарай «В» площею 26,1 кв. м, похідний погріб площею 16,7 кв. м, убиральню «У» і огорожу, та визнано за ним право власності на це майно.

Ухвалено припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. О. Олеся, 23.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 303 грн. 60 коп.

Скасовано забезпечення позову у вигляді арешту на 1/2 частину житлового будинку №23, розташованого по вулиці О. Олеся в м. Білопілля, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та заборони останньому вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням належної йому на праві власності 1/2 частини цього житлового будинку, вжите відповідно до ухвали Білопільського районного суду від 15 липня 2009 року

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд розглянув не всі вимоги, неповно зясував істотні обставини справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню, просить скасувати вказане рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_5, які заперечували проти доводів скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 7 травня 1948 року будинок і два сараї, розташовані по вул.Петровського, 19 (нині вулиця О. Олеся, 23) в м. Білопілля на земельній ділянці площею 2 839 кв. м., належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого відділом комунального господарства Білопільської міської ради 5 серпня 1948 року на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради №9 від 27 червня 1948 року (а. с. 187).

З договору дарування від 18 серпня 1949 року, посвідченого Білопільською державною нотаріальною конторою 19 серпня 1949 року і зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №3134 вбачається, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частинах належне їй домоволодіння, розташоване в м. Білопілля по вул. Петровського, 19, яке вцілому складається з будинку дерев'яного мазаного на чотири кімнати з коридором, чуланом і сіньми та двох дерев'яних сараїв під залізним дахом, що розташоване на садибній ділянці загальною площею 2 839 кв.м.

Згідно зазначеного договору, в користування ОСОБА_7 перейшло дві кімнати, чулан і сарай, розташовані з південно-західної сторони, а ОСОБА_8 переходять дві кімнати, коридор і сарай, розташовані з південно-східної сторони. Сіни залишені в загальному користуванні (а. с. 10)

На підставі договору купівлі-продажу від 5 листопада 1958 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_9 належну йому половину домоволодіння, що знаходилось за адресою: м. Білопілля, вул. Петровського, 19 (а. с. 189).

Рішенням Улянівського районного суду Сумської області від 22 серпня 1960 року зазначений вище договір визнано частково недійсним в частині купівлі-продажу пів-будинку, пів частини паркану, половини воріт. Судом вирішено, що ОСОБА_9 купив у будинку №23 по вул. Петровського в м. Білопілля кімнату 1-3, площею 17,89 кв. м., кімнату 1-2 площею 4,81 кв. м.. чулан 1-1 площею 3-92 кв. м., половину двох коридорів 1-2 площею 5,69 кв. м. і 1 площею 4,04 кв. м.. а також сарай рублений.

Зазначеним рішенням встановлено наступний порядок користування будинком: ОСОБА_8 в користуванні залишено обидва коридори площею 4,04 кв. м. і 5,69 кв. м. і зобов'язано його сплатити половину їх вартості ОСОБА_9 в сумі 1 913 крб. 60 коп. Крім цього, ОСОБА_9 зобов'язано за власний рахунок зробити у своїй частині будинку окремий вхід через чулан 1-1 (а. с. 98-99).

Дане рішення ніким оскаржене не було і набрало законної сили.

Таким чином, після постановлення вказаного рішення суду від початкової рівності часток у будинку, розташованому за адресою: м. Білопілля, вул. Петровського, 23, було відступлено. Оскільки у користуванні ОСОБА_9 залишились кімната 1-3, площею 17.89 кв.м., кімната 1-2 площею 4,81 кв.м., чулан 1-1 площею 3,92 кв.м. в будинку №23 по вул.Петровського в м. Білопілля, а всього: загальною площею 26,62 кв.м. У користуванні ОСОБА_8 залишились кімнати 2-3 площею 11,59 кв. м., 2-2 площею 17,26 кв. м., кладова 2-1 площею 10,12 кв. м.. коридор 1-2 площею 5.69 кв. м. і коридор 1 площею 4,04 кв. м.. а всього загальною площею 48.7 кв. м.

Однак, встановлені рішенням суду від 22 серпня 1960 року зміни у праві власності ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в будинку, розташованому в м. Білопілля по вул.Петровського, 23. в бюро технічної інвентаризації зареєстровані не були.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білопільською державною нотаріальною конторою 25 грудня 1980 року і зареєстрованого в реєстрі за №2497, ОСОБА_4 успадкував після ОСОБА_8 1/2 частину житлового будинку житловою площею 29,70, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Петровського, 23 (а. с. 192).

Відповідно до договору дарування від 20 січня 1981 року, посвідченого Білопільською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №106. ОСОБА_4 подарував своїй матері ОСОБА_10 1/2 частину будинку, жила площа якого становить 29,7 кв. м., розташованого в м. Білопілля по вул. Петровського, 23 (а. с. 14-15).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Білопільською державною нотаріальною конторою 5 лютого 2004 року і зареєстрованого в реєстрі за №127, ОСОБА_4 прийняв у спадщину після ОСОБА_10 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку з прибудовою житловою площею 48,3 кв. м. (а. с. 19).

Згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 27 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за №1953, ОСОБА_11 продав ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку загальною площею 78,6 кв. м.. житловою площею 48,30 кв. м. з прибудовами, що знаходиться по вул. Петровського. №23 в м. Білопілля і розташована на земельній ділянці площею 0,1588 га (а. с.20).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 фактично став проживати в 1/2 частині будинку, розташованого в м. Білопілля по вул. Петровського, 23 до укладення із ОСОБА_4 договору купівлі-продажу, що сторонами у справі не оспорюється.

Зі слів позивачки ОСОБА_1 вона в 1/2 частині спірного будинку проживає з 2000 року, а зареєстрована у ньому з 5 листопада 2003 року (а. с. 139). Про те, що ОСОБА_3 проживав у будинку до укладення договору купівлі-продажу, а також про укладення 27 листопада 2004 року договору купівлі-продажу будинку між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позивачці також було відомо. Претензій до ОСОБА_3 ні на час його вселення із сім'єю в будинок, ні вподальшому, під час його проживання у спірному будинку, з приводу зайняття ним площі, що на думку позивачки фактично йому не належить, ОСОБА_1 не пред'являла до 3 липня 2009 року. Зазначений факт сторонами у справі не оспорюється.

Таким чином, в судовому засіданні факт недобросовісного придбання 27 листопада 2004 року ОСОБА_3 у ОСОБА_4 у власність 1/2 частини житлового будинку, розташованого в м. Білопілля по вул. Петровського, 23, не знайшов свого підтвердження, оскільки перешкод для придбання ОСОБА_3 зазначеної частини будинку на момент укладення правочину не було. Крім того, відчужувана співвласниками в різні періоди часу площа будинку не була більшою від тієї, які дійсно їм належала, а тому до порушення прав позивачки, яка є співвласником будинку, не призвела.

Разом із цим судом також встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білопільською державною нотаріальною конторою 1 лютого 1984 року і зареєстрованого в реєстрі за №198, ОСОБА_12 успадкувала після ОСОБА_9 1/4 частину житлового будинку житловою площею 29,7 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого в м.Білопілля по вул.Петровського,23 на земельній ділянці загальною площею 910 кв. м (а. с. 17).

На підставі свідоцтва про право власності від 1 лютого 1984 року, виданого Білопільською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_12 стала власницею 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, жила площа якого в цілому складає 29,7 кв. м. (а. с. 18).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 7 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за №266, ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними прибудовами, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Петровського, 23.

Згідно з зазначеним договором, житловий будинок з прибудовою, частина якого відчужується, розташований на неприватизованій земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок з прибудовою «А-1» загальною площею 91,5 кв. м., житловою площею 48,3 кв. м. (а. с. 22).

Отже, внаслідок зазначених вище правочинів співвласниками будинку, розташованого в м. Білопілля по вул. О. Олеся, 23, стали ОСОБА_1 - позивачка у справі і ОСОБА_3 - відповідач.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 23 липня 1986 року №116 ОСОБА_12 надано дозвіл на житлову добудову житловою площею 10 кв. м. своєї частини будинку, а також побудувати надвірні будівлі, а саме: літню кухню, підвал під нею, сарай за письмовою згодою ОСОБА_10 Цим же рішенням ОСОБА_10 надано дозвіл на перебудову веранди розміром 7,5x2,15 м. за письмовою згодою співвласника ОСОБА_12 (а. с. 196).

При реєстрації 31 березня 2004 року ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину будинку, розташованого в м. Білопілля по вул. Петровського, 23, було встановлено факт самовільного будівництва співвласником ОСОБА_9 житлової прибудови літ. «А», гража літ. «Г», літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», льоху літ. «Е», сараю літ. «Д» (а. с. 195).

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що після проведення співвласниками будинку добудови і його перебудови, як узгодженої так і такої без відповідного дозволу, загальна площа будинку збільшилась, змінились, відповідно і частки співвласників.

Разом із цим судом також встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності в домоволодінні, розташованому за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. О. Олеся, 23, що знаходиться у спільній частковій власності, належать жила кімната 1-3 площею 18,5 кв. м, кімната ІІ площею 18,2 кв. м, прихожа І площею 7,5 кв. м, загальна площа яких становить 44,2 кв.м, а також надвірні будівлі а саме: літня кухня «Б» площею 50,9 кв. м, прибудова «а» площею 11,2 кв. м. гараж «Г» площею 26,6 кв. м, сарай «Д» площею 26 кв. м, погріб «Е» площею 26 кв. м та огорожа, якими фактично вона користується.

ОСОБА_3 на праві власності в домоволодінні, розташованому за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. О.Олеся, 23, що знаходиться у спільній частковій власності, належать жила кімната 2-3 площею 11,6 кв. м, кухня 2-2 площею 17,1 кв. м, передня кімната 2-1 площею 5,7 кв.м, коридор І площею 5,4 кв. м і веранда II площею 7,5 кв. м, загальною площею 47,3 кв.м, а також надвірні будівлі, а саме: сарай «В» площею 26,1 кв. м, похідний погріб площею 16,7 кв.м, убиральня «У» та огорожа, якими він фактично користується

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що обидві частини будинку, що належать сторонам, є фактично ізольованими домоволодіннями з окремим виходом і можуть бути використані, як окремі жилі будинки. Запропонований позивачкою розподіл житлової площі, з яким погодився ОСОБА_3, і виділ кожному із співвласників його частки в натурі із спільного майна, який фактично призведе до припинення права спільної часткової власності, не порушить прав ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_3, вимоги позивача щодо визнання незаконним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя ОСОБА_10 є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Місцевим судом встановлено та не спростовано позивачем у справі, що рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 31 серпня 1949 року ОСОБА_7 дозволено мати присадибну ділянку розміром 0,15 га як на окреме господарство, оскільки він живе в одному господарстві абсолютно окремо від ОСОБА_8, а площа всього угіддя 0,29 га. (а.с. 190).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради від 24 листопада 1993 року №185 ОСОБА_10 була передана у приватну власність земельна ділянка по вул. Петровського, 23 в м. Білопілля для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,10 га, а також для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0418 га (а.с. 112).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ № 059476 від 05 лютого 2004 року ОСОБА_10 у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було передано земельну ділянку площею 0,0260 га, розташовану в м. Білопілля по вул. Петровського, 23 (а.с. 38).

З акту від 05 грудня 2003 року вбачається, що під час виготовлення технічної документації на складення Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_10, вимірювання земельної ділянки останньої було проведено по існуючим межам, які проходять із сторони ОСОБА_12 по житловому будинку, паркану, кухні та стежці, яка на місцевості чітко виражена, так як суміжний землекористувач ОСОБА_12 не погодила акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17 листопада 2003 року, при розгляді була відсутня і до міської ради на розгляд справи також не зявилась (а.с.126).

Складення такого акту не суперечить вимогам ст. 158-159 ЗК України, відповідно до яких земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Акт від 05 грудня 2003 року, яким фактично було вирішено спір та уточнені межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_12, останньою у встановленому законом порядку оскаржений не був.

При видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_10 порушень порядку його видачі не встановлено.

Таким чином, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10,61 ЦПК України не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позивача про визнання незаконним Державного акту на право власності на землю, ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув не всі вимоги позивача, не відповідають дійсним обставинам справи, зокрема, вимога про встановлення земельного сервітуту, про яку вказує заявник, ні в основній позовній заяві, ні в уточненій не предявлялась.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просила призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу, але не поставила на вирішення експертизи відповідні питання, тому їй було обґрунтовано відмовлено в задоволенні цього клопотання.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд вийшов за межі позовних вимог, на думку колегії суддів, є також безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази в їх сукупності та ухвалив правильне по суті рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: