Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 2-96/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2010 р.м. Купянськ

Купянський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Шиховцової А.О.,

при секретарі - ШевченкоО.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: відділ державної виконавчої служби Купянського міськрайонного управління юстиції в Харківській області про виключення майна з акту опису й арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: відділ державної виконавчої служби Купянського міськрайонного управління юстиції в Харківській області про виключення майна з акту опису й арешту майна, згідно якого просила суд виключити з акту опису та арешту майна від 22.12.2008 року (серія АА № 010807), складеного державною виконавчою службою Купянського міськрайонного управління юстиції в Харківській області на виконання виконавчого провадження за виконавчим листом № 1-22 від 07.04.2008 р. Чугуївського міського суду Харківської області, наступне майно: телевізор НАШЕ 29 Б 8 сірого кольору, БУБ 8 АМБІЦІЮ Р 142, телевізор «Старт» 2188 Р, мікрохвильову піч ЬО, кухонний куточок, меблеву стінку темно-коричневого кольору, музичний центр ЗОНІ.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 грудня 2008 року, державним виконавцем ВДВС Купянського міськрайонного управління юстиції в Харківській області, при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-22, виданого

07.04.2008року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 50975 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, було проведено опис та арешт майна в квартирі, що було придбано у період шлюбу з відповідачем, фактично належить позивачці та її доньці на праві особистої власності, про що було повідомлено державного виконавця при складанні опису та арешту майна, але все одно речі були описані.

В звязку з чим, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на тому, що зазначене майно є її особистим майном та майном її доньки, оскільки її чоловік ОСОБА_2 вже багато років ніде не працює і не отримує доходу, а вона є приватним підприємцем з 21.05.1997 року і має 2 торгових контейнера та одну торгову палатку і на протязі десяти років самостійно утримує всю родину. Просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Свої позовні вимоги не уточнювала, питання про виключення 1/2 частини майна, як придбаного в період шлюбу, не ставила.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що майно було придбане хоча і в період шлюбу, але на кошти дружини, так як він ніде не працював і не працює з 1997 року.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути дану справу без його участі.

Представник відділу ДВС Купянського міськрайонного управління юстиції в Харківській області в судовому засіданні вважав, що позовні вимоги не можуть бути

задоволені, посилався на те, що зауважень під час проведення виконавчих дій не надходило, боржником не було надано документів, які б підтверджували, що майно належить іншим особам, або пояснень щодо права власності за іншими особами на описане майно.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши думку представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 07 квітня 2008 року ОСОБА_2 визнаний винним за ст. 286 ч. 1 КК України та з нього, на користь потерпілого ОСОБА_3 стягнуто суму в розмірі 50975,54 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином. При примусовому виконання виконавчого листа № 1-22, від 07.04.2008 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 50975 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної'Злочином, за місцем проживання боржника ОСОБА_2 було описане наступне майно: телевізор НАШЕ 29 Б 8 сірого кольору, БУБ ЗАМБІЛЮ Р 142, телевізор «Старт» 2188 Р, мікрохвильову піч ІЮ, музичний центр Б ОМ, кухонний куточок, меблеву стінку темно-коричневого кольору (а.с.11-14, 68-72). Акт опису й арешту майна складено 22 грудня 2008 року у присутності ОСОБА_4, яка і прийняла на зберігання описане майно. Зауважень під час проведення виконавчих дій не надходило, не було надано документів, які підтверджували б, що майно належить іншим особам, або пояснень щодо права власності на описане майно.

Згідно ст. 59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 є подружжям, знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 23.07.1988 року по теперішній час (а.с.75). Режим окремого проживання подружжя не встановлювався.

З доданих письмових доказів - договорів кредиту, чеків, накладних та гарантійних талонів на спірне майно встановлено, що все це майно було придбано в період шлюбу /а.с.5-10. 15-18,79-80/.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 63 СК України).

Згідно до ч.І ст. 73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практик в справах про виключення майна з опису» вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що нажите подружжям за час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю і, у випадках поділу, його їх частки визнаються рівними.

Пояснення відповідача ОСОБА_2 про належність спірного майна на праві особистої приватної власності позивачці ОСОБА_4 суд до уваги не приймає, як особи, зацікавленої у виключенні майна з акту опису та арешту з метою уникнути матеріальної відповідальності за скоєне.

Допитані в судовому засіданні свідки, зокрема свідок ОСОБА_5 - кума позивачки - пояснила суду, що їй відомо, що позивачка купила і подарувала своїй доньці музичний центр

80141. Та, як пояснила суду свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька позивачки та відповідача, що, вищезазначений музичний центр їй дійсно був подарований мамою ОСОБА_4, також, пізніше, мама подарувала їй Ь/Ш, а кухонний куточок власноруч зробив дідусь - батько мами. Свідок ОСОБА_7 - мати позивачки - показала суду, що кухонний куточок власноруч зробив батько позивачки та подарував їй на ЗО річчя, меблеву стінку вони разом зі сватами подарували подружжю ОСОБА_4 на річницю весілля.

Гарантійний талон на музичний центр 80141 свідчить про те, що, його було придбано 26.12.2002 року ОСОБА_4, БУГ) ЗАМБІЖв Р 142 - було придбано 11.02.2005 року, про що свідчить договір кредиту, укладений між ЗАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4

Таким чином, на період придбання музичного центру та БУВ, донька позивачки та відповідача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 була неповнолітня, суд може вважати це майно таким, що придбане одним з батьків для забезпечення розвитку дитини, що відповідає положенням ст. 174 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини» та Декларації прав дитини. Але,-на момент складання акту опису та арешту майна, на момент подачі даного позову до суду, ОСОБА_6 вже мала цивільну процесуальну дієздатність і могла самостійно звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, як позивач, якщо вона вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. В даному випадку таких позовних вимог вона до суду не предявляла, за захистом своїх порушених прав вона не зверталася до суду, а виступила лише як свідок.

Посилання позивачки та свідків на те, що кухонний куточок зробив власноруч її батько та подарував їй на 30-річчя, суд не приймає до уваги, оскільки вони не співпадають з реальними подіями, з накладних на придбання товару, доданих до матеріалів справи, вбачається, що матеріали були придбані у 1994 році, а 30 років позивачці ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_3) виповнилося у 2001 році. Такі показання суд розцінює як намагання позивачки необгрунтовано повернути описане майно. Окрім того, це майно, не є річчю індивідуального користування, і не належить до переліку майна, що може бути особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Щодо меблевої стінки, яка, зі слів позивачки та показань свідка ОСОБА_7 була подарована подружжю на річницю весілля, то суд вважає це майно спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, доказів тому, що зазначене майно, є особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_4 суду не надано, в звязку з чим, в позові необхідно відмовити.

Окрім того, позивач не скористалася своїм правом, передбаченим ст. 383 ЦПК України та не оскаржила дії державного виконавця, її вимоги носять позовний характер.

На підставі ст. 60 ЦПК України, де кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачка не надала достатньо доказів у підтвердження своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-213 ЦПК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 60, 61, 63, 73 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий А.О.Шиховцова