АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Гребенкіній Г.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання незаконною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВВД ФСС НВ та ПЗ України в Петриківському районі Дніпропетровської області про визнання незаконною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 06 лютого 1948 року, ОСОБА_2 працюючи на шахті № 31/27 у Донецькій області, отримав виробничу травму, в результаті якої у 1949 році йому було встановлену 2 групу інвалідності, а з 16 січня 1969 року було встановлено 3 групу інвалідності безстроково. 31 березня 2003 року згідно висновків МСЕК позивачу встановили 20 % втрати професійної працездатності, а з 08 вересня 2004 - 30 %. Відповідно до п.п. „в" п. 1 ст. 21 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я, або в разі його смерті, виплачуючи йому, або особам, які перебували на його утриманні щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. З квітня 2003 року по вересень 2004 року, відповідач виплачував йому страхові виплати втраченого заробітку залежно від 20 % втраченої професійної працездатності, а з вересня 2004 року до сьогодні - залежно від 30 % втраченої професійної працездатності. Однак, відповідач , в порушення ч. 2 ст. 29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" перерахування належних йому страхових виплат не здійснював. У звязку з цим, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплат йому сум щомісячних страхових виплат; зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату сум щомісячних страхових виплат за період з 01 березня 2007 року по 29 лютого 2008 року, з 01 березня 2008 року по 28 лютого 2009 року, з 01 березня 2009 року по 28 лютого 2010 року та з 01 березня 2010 року по даний час; стягнути з відповідача на його користь вартість правової допомоги у сумі 200,00 грн. та всі судові витрати (а.с.1-4).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.118-125).

В апеляційній скарзі (а.с.131-132) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки суд при проведені відповідних розрахунків взяв до уваги п.п. «в» п.1 ч.1 ст.21 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та листи ДП «Донецьквугілля» № 77-925 від 05 листопада 2008 року та № 7-807 від 23 грудня 2009 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимоги, суд першої інстанції встановив, що вперше до ВВД ФСС НВ та ПЗ України в Петриківському районі Дніпропетровської області щодо призначення страхових виплат у звязку з виробничою травмою, яку він отримав 06 лютого 1948 року, працюючи на шахті № 31/27 Донецької області, в результаті якої у 1949 році йому було встановлену 2-групу інвалідності, а з 16 січня 1969 року було встановлено 3-групу інвалідності безстроково. Згідно висновків МСЕК від 22 квітня 2003 року та від 08 вересня 2004 року з 31 березня 2003 року позивачу було встановлено 20 % втрати професійної працездатності, а з 30 червня 2004 - 30% втрати професійної працездатності. Перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня здійнено з застосуванням коефіцієнтів, які встановлені за рішенням правління Фонду за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проводились перерахування щомісячних страхових виплат позивачу у відповідності з постановами правління Фонду на відповідний коефіцієнт, які встановлюються правлінням Фонду щороку з 1 березня.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, рішення правління Фонду про встановлення відповідних коефіцієнтів, прийняте в межах його компетенції та є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками і застрахованими.

Згідно з п. 4.4.2 4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці та соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду від 31 січня 2002 року № 7 (діючого на час виникнення спірних відносин) при проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню; при цьому відкоригована середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду.

Аналогічна норма міститься і в новій редакції Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей), затвердженого постановою Фонду від 27 квітня 2007 року № 24, згідно з п.п.3.4.4.,3.8.2. якого розмір щомісячної страхової виплати встановлюється з урахуванням коефіцієнтів перерахування, які встановлюється правлінням Фонду щороку з 1 березня; перерахування розміру щомісячної страхової виплати проводиться виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових виплат, затверджений правлінням Фонду.

Вказаний Порядок затверджено відповідно до Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року, до якого внесені зміни Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності 20 березня 2007 року, відповідно до яких пункт 7 частини сьомої статті 17 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року доповнено абзацом одинадцятим та визначено повноваження правління Фонду щодо затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Таким чином, проведений відповідачем перерахунок належних позивачу щомісячних страхових виплат ґрунтується на вимогах закону, а висновок суду зроблено з додерженням вимог ч.2 ст.29 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: