Справа № 2-1523/2010
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2010 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Помазан В.А.,
при секретарі Фальковій І.М.,
за участю адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Лозівської міської ради Харківської області, третьої особи Лозівського бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами і будівлями в порядку спадкування за законом,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про визнання права власності на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами і будівлями в порядку спадкування за законом, в якій зазначає, що 23 січня 1979 року помер його батько ОСОБА_3. На момент смерті він був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстрованого у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4.
Після смерті батька ОСОБА_3 спадкоємцем на будинок була його дружина ОСОБА_4, згідно ст. 529 Цивільного кодексу України 1963 року. Спадщину після смерті батька, дружина померлого, ОСОБА_4, прийняла фактично, так як разом мешкала із спадкодавцем на день смерті (про що свідчить довідка від 22.09.2009 року). До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався.
23 травня 1983 року померла його мати ОСОБА_4. На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з:
Спадкоємцем майна ОСОБА_4, є він, син спадкодавця ОСОБА_2, згідно із ст.529 Цивільного кодексу України 1963 року. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає.
Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, №18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користуванням яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. П. 112 Інструкції передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до вищенаведених пунктів Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач являється спадкоємцем, який прийняв спадщину, тобто таким, який фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки мав на руках оригінал Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, що підтверджує право власності померлого батька на житловий будинок. Таким чином, спадщину після матері він прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але не оформив своїх спадкових прав, як того вимагає чинне законодавство.
В даний час позивач звернувся до Лозівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, але йому було відмовлено у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - Посвідчення, видане Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстроване у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4 прийшло у негідність, а згідно п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. № 283/8882, зазначено, що «Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, у яких не можна прочитати все в них написане в первісному написанні, як, наприклад, документи, залиті чорнилом, потерті та ін. Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не прошнуровано, не пронумеровано і кількість прошнурованих аркушів не завірена підписом посадової (уповноваженої на те) особи та печаткою юридичної чи фізичної особи, що видала документи».
Крім того, згідно технічного паспорту, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації, на території домоволодіння побудовані самочинні будівлі та споруди, а саме: гаражи літ. «Б», літ. «З», сараї літ. «б», «П», «Ж», прибудова літ. «в», тамбур літ. «в1». Відповідно до Висновку КП Архітектурне бюро м. Лозова від 23 грудня 2009 року, місце будівництва гаража літ. «З», господарчих сараїв літ. «П», літ. «Ж», прибудови літ. «в», тамбура літ. «в1» та їх розташування задовольняють будівельним вимогам і можливість для їх подальшої експлуатації є. Самочинно збудовані гараж літ. «Б», господарчий сарай літ. «б» побудовані з порушенням будівельних норм, проте власник сусідньої земельної ділянки не пред'являє претензій відносно зазначених будівель та не заперечує проти їх місця розташування, що підтверджується її заявою.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинними будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Представник відповідача Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_5 у судове засідання зявилася, визнала уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі.
Представник третьої особи Лозівського бюро технічної інвентаризації Харківської області ОСОБА_6 у судове засідання зявилася, не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог позивача.
Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що 23 січня 1979 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 233336, виданого повторно відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 05 серпня 2009 року (а.с. 9).
Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно: житловий будинок, літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., з відповідними господарчими спорудами та будівлями, розташований за адресою: місто Лозова, Харківської області, вулиця Комінтерну, будинок № 57 (колиш. № 40).
Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстрованого у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4 (а.с. 13).
Після смерті батька позивача ОСОБА_3 спадкоємцем на будинок була його дружина ОСОБА_4 (а.с. 11), згідно ст. 529 Цивільного кодексу України 1963 року. Спадщину після смерті батька, дружина померлого, ОСОБА_4, прийняла фактично, так як разом мешкала із спадкодавцем на день смерті, про що свідчить довідка Лозівського міського кварталу № 10 від 22.09.2009 року (а.с. 23). До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався.
23 травня 1983 року померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с. 10). На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).
Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з:
Спадкоємцем майна ОСОБА_4, є син спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 12), згідно із ст.529 Цивільного кодексу України 1963 року. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає.
Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, №18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користуванням яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. П. 112 Інструкції передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.
Відповідно до вищенаведених пунктів Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач являється спадкоємцем, який прийняв спадщину, тобто таким, який фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки мав на руках оригінал Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, що підтверджує право власності померлого батька на житловий будинок. Таким чином, спадщину після матері він прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але не оформив своїх спадкових прав, як того вимагає чинне законодавство.
В даний час позивач звернувся до Лозівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, але йому було відмовлено у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - Посвідчення, видане Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстроване у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4 прийшло у негідність та містить помилки в імені, а саме вказано «Феноген», замість вірного «Афіноген».
Згідно п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. № 283/8882, зазначено, що «Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, у яких не можна прочитати все в них написане в первісному написанні, як, наприклад, документи, залиті чорнилом, потерті та ін. Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не прошнуровано, не пронумеровано і кількість прошнурованих аркушів не завірена підписом посадової (уповноваженої на те) особи та печаткою юридичної чи фізичної особи, що видала документи».
Той факт, що вказаний документ - посвідчення дійсно належить померлому ОСОБА_3 та засвідчує його право власності на житловий будинок, підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 233336, виданого повторно 05 серпня 2009 року відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, де померлий вказаний як ОСОБА_3, свідоцтвом про шлюб серії ЭЛ № 177485, виданого 15 січня 1954 року районним бюро ЗАГС м. Лозова, Харківської області, де зазначено імя померлого російською мовою як Афиноген.
Встановлення факту належності посвідчення на право власності на житловий будинок померлому ОСОБА_3 необхідно заявнику для прийняття спадщини, а тому, суд вважає за необхідне встановити факт належності померлому правовстановлюючого документу.
Крім того, згідно технічного паспорту, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації, на території домоволодіння побудовані самочинні будівлі та споруди, а саме: гаражи літ. «Б», літ. «З», сараї літ. «б», «П», «Ж», прибудова літ. «в», тамбур літ. «в1» (а.с. 16-20).
Відповідно до Висновку КП Архітектурне бюро м. Лозова від 23 грудня 2009 року, місце будівництва гаража літ. «З», господарчих сараїв літ. «П», літ. «Ж», прибудови літ. «в», тамбура літ. «в1» та їх розташування задовольняють будівельним вимогам і можливість для їх подальшої експлуатації є. Самочинно збудовані гараж літ. «Б», господарчий сарай літ. «б» побудовані з порушенням будівельних норм (а.с. 15)
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинними будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Власник сусідньої земельної ділянки позивача ОСОБА_7 не пред'являє претензій відносно зазначених будівель та не заперечує проти їх місця розташування, що підтверджується її заявою (а.с. 31-36). Права інших осіб не порушені.
За таких обставин, суд вважає можливим узаконити самочинне будівництво гаражів літ. «Б», літ. «З», сараїв літ. «б», «П», «Ж», прибудови літ. «в», тамбуру літ. «в1», визнати право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок після смерті батьків.
Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213-215, 256, 259 ЦПК України, ст. 529 ЦК України 1963 року, ст. ст. 376, 392, 1222, 1228, 1261, п. 4, 5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України від 16.01.2003р., суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до Лозівської міської ради Харківської області, третьої особи Лозівського бюро технічної інвентаризації про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу та визнання права власності на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами і будівлями в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_3, померлому 23 січня 1979 року, Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстрованого у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4, в якому помилково записано «Колісник Феноген Федорович».
Узаконити самочинне будівництво гаражів літ. «Б», літ. «З», сараїв літ. «б», «П», «Ж», прибудови літ. «в», тамбуру літ. «в1» за адресою: місто Лозова, Харківської області, вулиця Комінтерну, будинок № 57 (колиш. № 40).
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок, літ. А-1, загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., з відповідними господарчими спорудами та будівлями, згідно технічного паспорту станом на 28.10.2009р., розташованого за адресою: місто Лозова, Харківської області, вулиця Комінтерну, будинок № 57 (колиш. № 40)., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 23 січня 1979 року та ОСОБА_4, померлої 23 травня 1983 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: