АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-703/10Головуючий у 1-й інстанції Варневич
Провадження № 22ц-2528/10 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Бахметова В. Х.,

при секретарі Прус Л.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького райсуду від 15 вересня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ КБ Надра, третя особа ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кременецького райсуду від 15 вересня 2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив невірно застосував норми матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку , що скаргу слід відхилити.

В червні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта.

Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до вимог діючого законодавства зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України-гривні. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Однак, банк в порушення вимог закону, уклав з нею договір кредиту в іноземній валюті та використовує іноземну валюту в якості платежу, нараховуючи в іноземній валюті відсотки за користування кредитом, щл є порушенням пунктів в та г статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Крім цього, у банку відсутня індивідуальна ліцензіяна здійснення валютних операцій з кредитування. Тому, вважає, що кредитний договір є недійсним, оскільки суперечить вимогам діючого цивільного законодавства.

Оскільки на погляд позивачки є підстави для визнання недійсним кредитного договору, то слід визнати недійсним і похідний від нього договір поруки, який укладено 1 лютого 2008 року між нею, банком та ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений кредитний договір в іноземній валюті не суперечить вимогам цивільного законодавства, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 1 лютого 2010 року між позивачкою та ВАТ КБ " Надра" укладено договір кредитної лінії № 10/2008-МКК, згідно якого, банк надав позивачу кредит в сумі 49500 доларів США шляхом перерахування на картковий рахунок, на споживчі цілі з погашенням кредиту до1 лютого 2015 року та зі сплатою процентів за користування коштами відповідно графіку погашення заборгованості .

В той же день , укладено договір поруки між ВАТ КБ " Надра", з однієї сторони, та з позивачкою і ОСОБА_2 з другої сторони, договір поруки.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Отже, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Судом першої інстанції встановлено, що ВАТ КБ " Надра" отримав 23 серпня 2002 року від Національного банку України генеральну ліцензію за №21, та письмовий дозвіл №21-1, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, банк діяв в межах своїх повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його та договору поруки недійсними.

Таким чином, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

УхвалиВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кременецького райсуду від 15 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3