МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-6081/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Луньовій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 травня 2007 року вони уклали з відповідачами договір позики, за умовами якого передали їм в борг 8500,00 доларів США, що на день отримання коштів за офіційним курсом НБУ становило 42925,00 гривень, які позичальники забовязувалися повернути протягом двох років, тобто до 24 травня 2009 року. Проте відповідачі вчасно борг не повернули і почали ухилятися від зустрічей з позивачами. На підтвердження укладення договору позики, відповідачі 24 травня 2007 року надали позивачам боргову розписку.

У вересні жовтні 2009 р. відповідачі повернули позивачам 1600 доларів США.

Оскільки відповідачі взяті на себе забовязання за договором позики повністю не виконали, позивачі просили суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на їх користь залишок боргу в сумі 54579,00 гривень, що є еквівалентом 6900,00 доларів США за офіційним курсом НБУ, з розрахунку 790,74 грн. за 100 доларів США, а також судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_3, діючий у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів борг і судові витрати в солідарному порядку, про що надав заяву /а.с. 27/.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у судове засідання зявився, позовні вимоги позивачів не визнав та заперечував проти їх задоволення, мотивуючи тим, що між сторонами не було укладено двостороннього договору позики, тому розписка не замінює сам договір позики і не є письмовою формою договору позики. Стверджував, що відповідачі ніяких коштів ніколи не позичали та не отримували, тому договір є безгрошовим, факт передачі грошей нічим не підтверджений. Розписка є незаконною та не носить забовязального характеру, так як вона не підписана відповідачами, і підписи вказані в розписці не належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Отже вважає, що договір є фіктивним і безгрошовим.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заперечення про свою незгоду з позовними вимогами, а також заяву про слухання справи в його відсутність /а.с. 16/.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Судом у ході розгляду справи встановлено, що 24.05.2007 року між ОСОБА_2 І ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_5 і ОСОБА_4, з іншої, був укладений договір позики грошей на суму 8500,00 доларів США, що було еквівалентом 42925,00 гривень за офіційним курсом НБУ, за яким відповідачі прийняли зобовязання на протязі двох років повернути зазначену суму.

На підтвердження укладення договору позики відповідачі надали позивачам письмову розписку від 24.05.2007 року, яка була оформлена у присутності свідка у простій письмовій формі у вигляді розписки власноруч оформленої відповідачами /а.с.5 /.

Строк повернення відповідачами коштів за договором позики настав 24.05.2009 року.

Із пояснень позивача вбачається, що у вересні-жовтні 2009 року відповідачі повернули їм з матірю 1600,00 доларів США.

Станом на 09.08.2010 року виконання зобовязання прострочено відповідачами більше, чим на один рік.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України.

За даними, опублікованими на офіційному сайті Національного банку України, курс долара США станом на 09.08.2010 року становив 7, 89 гривень за 1долар США. Таким чином, сума боргу на даний час становить 54441,00 /пятдесят чотири тисячі чотириста сорок одна /гривня,00 копійок. /6900,00 доларів США х 7, 89/.

Будь-яких доказів виконання відповідачами своїх зобовязань, згідно умов договору, та які передбачені нормами ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять.

Наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобовязань з боку відповідачів.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передачу позикодавцю грошової суми.

Розписку від 24.05.2007 року з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

У судовому засіданні представник відповідачки заперечував факт отримання відповідачами грошових коштів у сумі 8500,00 доларів США та заперечував факт надання розписки та підпису відповідачів на ній. На підтвердження заперечень на позовні вимоги, суд неодноразово запропоновував представнику відповідачів провести судову почеркознавчу експертизу підпису відповідачів, але представник відмовився, про що надав заяву /а.с.25 /.

Відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про безгрошовість укладеного договору. Відповідачі протягом тривалого часу не оспорювали договір позики, а лише з поданням позову позивачами почали заперечувати його безгрошовість.

Суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від позивачів грошей у сумі 8500,00 доларів США, а також той факт, що борг у сумі 6900,00 доларів США на момент розгляду справи ними не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавців.

Тому суд прийшов до висновку, що представник відповідачів в судовому засіданні не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Відповідно до вимог ст.145 ЦПК України призначення судом експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами або за клопотанням хоча б однією із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступень ушкодження здоровя, психічний стан особи та вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

З цих підстав суд вважає, що з відповідачів на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить стягнути у солідарному порядку борг за договором позики згідно розписки в сумі 54441,00 /пятдесят чотири тисячі чотириста сорок одна/гривня,00 копійок, що є еквівалентом 6900,00 доларів США на 09.08.2010р.

Судовий збір у справі складає 544,41 грн., витрати на ІТЗ судового розгляду справи - 120 грн., які сплачено позивачами при зверненні до суду.

Оскільки повністю задоволено позов, в порядку ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів у солідарному порядку на користь позивачів понесені ними судові витрати.

На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049, ч.2 ст. 1051 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Малиновським РВ ОМУУМВС України в Одеській області 17.06.2004р., зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, солідарно на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 54441,00 (пятдесят чотири тисячі чотириста сорок одна /гривня,00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Малиновським РВ ОМУУМВС України в Одеській області 17.06.2004р., зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, солідарно на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у сумі 544,41 гривень (пятсот сорок чотири) гривні 41 копійка та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120.00 грн. (сто двадцять гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М. Сегеда

09.08.10