Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-2027/2010 Головуючий у 1 -й інстанції - ОСОБА_1
Категорія - цивільна Доповідач - Шевченко В.M.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року м.Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Коренькової З.Д., Шевченка В.М

при секретарі Марченко О.О.,

за участю: представників ВАТ „Чернігівський завод

радіоприладів"- ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

В грудні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів", в якому посилаючись на ту обставину, що не були при звільнені відповідачем враховані вимоги ст.42 КЗпП, щодо переважного права залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, просив суд поновити його на роботі на посаді інженера-конструктора відповідно до штатного розпису, стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 березня 2010 року позов задоволено. ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді інженера-конструктора першої категорії ВАТ„Чернігівський завод радіоприладів". Стягнуто з ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2862 грн. 78 коп. Стягнуто з ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповністю з"ясовані обставини справи. Апелянт зазначає, що виходячи із наявних в справі доказів, позивач в розумінні ст.42 КЗпП України мав нижчу кваліфікацію, і тому не допускався до конструкторських розробок, окрім найпростіших а отже не було підстав на переважне право на залишення його на роботі. Однак даний факт судом був проігноровано. Також апелянт вказує на те, що позивачем не було надано доказів того, що він має відповідний статус, передбачений Законом України „Про соціальний захист дітей війни", про наявність у нього пільг підприємство він не повідомляв.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_4 були порушені положення ч.1 ст.42 КЗпП України; і зокрема суд прийшов до переконання що продуктивність праці та кваліфікація позивача, є значно вищою ніж іншого інженера ОСОБА_5, крім того, відповідачем не були взяті до уваги приписи ст.5 Закону України «Пpo соціальний захист дітей війни», за якими позивач як дитина війни має перевагу на залишення на роботі перед ОСОБА_5

Проте, з такий висновок не є обґрунтованим, оскільки на порушення вимог ст.213 ЦПК судом неповно з"ясовані обставини, які мають значення для вирішення справи, та належно не перевірені вимоги і заперечення сторін з цього питання.

Виходячи зі змісту п.1.ст.40 КЗпП у першу чергу перевага на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв"язку із змінами в організації виробництва і праці надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 працював на ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" з 09.06.1971 року на посаді інженера-конструктора, а з квітня 2001 року йому присвоєна перша категорія інженера-конструктора.

Відповідно до наказу №554К від 16.11.2009 року ОСОБА_4 був звільнений з займаної посади Інженера-конструктора першої категорії відділу 441 ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів", згідно п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів, з виплатою вихідної допомоги, на що попередньо 10.11.2009року, була надана згода профспілкового комітету ВАТ" Чезара"(асЗ,14).

Наказом №368/к від 27.07.2009 року ОСОБА_4 було персонально за 2 місяці попереджено про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, і зокрема скорочення чисельності штату інженерів -конструкторів 1-ої категорії Служби головного технолога (відділ № 441). Як вбачається із штатного розкладу відповідача до проведення змін в організації виробництва, чисельність інженерів-конструкторів 1-ої категорії Служби головного технолога становила 2 одиниці, а після така чисельність становила 1 одиницю, відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу на підприємстві, за відсутності такої ( а.с. 15-18,141,147).

З'ясовуючи питання, чи мав позивач переважне право на залишенні на роботі перед іншими працівниками, які займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, суд першої інстанції не звернув уваги на те,'що відповідно до посадової інструкції інженера-конструктора СГТ, зазначений працівник повинен знати системи автоматизованого проектування.

До кола працівників, серед яких визначається особа, які підлягають звільненню відноситься ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який також працює інженером конструктором 1-ої категорії. З витягу протоколу засідання профкому ВАТ"Чезара"(на якому вирішувалося питання дачі згоди на звільнення) вбачається, що ОСОБА_4 не в повній мірі відповідає сучасним вимогам з комп'ютерного супроводження нових технологій, чим добре володіє ОСОБА_5

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_6 (заступника головного технолога) суд не звернув уваги, на відомості повідомлені зазначеним свідком що мають значення для справи, зокрема зазначений свідок зазначив, що ОСОБА_4 не володіє в належній мірі комп'ютерною технікою та програмами конструювання по ній, і тому не допускається до конструкторських розробок окрім найпростіших, а ОСОБА_5 виконує складні конструкторські розробки і володіє новими технологіями, та виконує всі завдання інженера-конструктора.

Виходячи як із пояснень сторін в яких містяться відомості про факти, які за законом вони повинні доводити, та наданами учасниками спору доказами, колегія суддів вважає що є підтверджуючи факти, наявності у ОСОБА_4 більш низької кваліфікації і продуктивності праці ніж у ОСОБА_5

Таким чином. виходячи з виконання в конструкторському секторі завдань з конструювання, доробки та впровадження технологічного оснащення, колегія суддів вважає що за сукупністю цих показників більш високу продуктивність праці має інженер-конструктор ОСОБА_5, і виходячи із наявного рівня продуктивності праці, позивач не має переважного права на залишення на роботі перед іншими працівниками, за цим рівнем. Фактичні обставини давали право відповідачу, за своєю ініціативою звільнити позивача з роботи.

Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, факти що мають важливе значення для справи, не підтверджені в рішенні передбаченими законом доказами, у зв"язку з чим рішення суду як необгрунтоване підлягає скасуванню.

Виходячи зі встановлених обставин, правової норми ст. 42 КЗпП апеляційний суд приходить до висновку, 'що звільнення позивача при скороченні чисельності штату працівників було проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, і тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_7 *

Не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_4, та обставина що він як дитина війни відповідно до ст.5 Закону „Про соціальні гарантії дітям війни" має переважне право на залишення на роботі, оскільки у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, і за наявності різниці у продуктивності праці між ним та ОСОБА_5, позивач не має перевагу на залишення на роботі про яку йдеться в ст.5 зазначеного Закону та частині другій ст.42 КЗпП.

Керуючись ст.ст. 40, 42, 235 КЗпП України, ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313,314, 316,317,319 ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду ОСОБА_8 від 19 березня 20У року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ „Чернігівський завод радіоприладів" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.