АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2010 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім.А.М.Макарова», 3-я особа відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області про визнання права постійного користування кімнатою у гуртожитку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, в остаточній редакції, посилався на те, що у 2002 р. після закінчення навчання був направлений на роботу до відповідача і в березні 2002 р. був поселений у кімнату 426 гуртожитку №11, що розташований по вул.Новокримська, 6 в м.Дніпропетровську. У зв'язку з проживанням у зазначеному гуртожитку йому кожен рік оформляли реєстрацію, однак у 2008 р. відповідач відмовився надати необхідні документи для реєстрації за місцем проживання. З урахуванням того, що відсутні підстави для його виселення з гуртожитку та на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» просив визнати за ним право постійного користування вищезазначеною кімнатою у гуртожитку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2010 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права позивача щодо реєстрації та проживання у гуртожитку відповідачем не порушені, а правові підстави для визнання права постійного користування кімнатою у гуртожитку відсутні.

Даний висновок є законним та обґрунтованим.

Судом було встановлено, що у 2002 р., після закінчення навчання, позивач був направлений на роботу до відповідача. В березні 2002 р. був поселений у гуртожиток №11, що розташований по вул.Новокримська, 6 в м.Дніпропетровську та був зареєстрований за вказаною адресою.

Згідно ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, оскільки гуртожитки відносяться до житлового фонду спеціального призначення, вони можуть використовуватись виключно для забезпечення потреб у тимчасовому житлі осіб та у випадках, передбачених законом, мешканці гуртожитку можуть бути виселені.

З урахуванням зазначеного, судова колегія дійшла до висновку, суд першої інстанції дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права постійного користування кімнатою у гуртожитку.

Посилання позивача на те, що підставою для задоволення його позовних вимог є Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не може бути прийнято до уваги з наступного.

Згідно ст.19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Таким чином, відповідно до норм зазначеного Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців будинку, без надання іншого приміщення, однак даний Закон не передбачає надання права постійного користування кімнатами у гуртожитках.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Судді: