Сумський районний суд Сумської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Дашутіна І.В., при секретарі Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про поділ майна, в якому просить виділити йому частину придбаного в період шлюбу майна та автомобіль. Також позивач просить зобовязати позивачку сплатити йому 50% відсотків погашення заборгованості по сплаті позики.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі.

Відповідачка та її представник проти позову заперечували повністю і просили відмовити позивачу в звязку з його необґрунтованістю.

Заслухавши сторони та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з його необгрунтованістю.

У судовому засіданні встановлено, що з 22 липня 2000 р. по 24 грудня 2009 року сторони перебували офіційно в шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.16).

Так, в число спільно нажитого майна позивач включив автомобіль НОМЕР_1 і просить його виділити йому в користування та розподілити зобов'язання по сплаті боргу ОСОБА_4, стягнувши на його користь в рахунок погашення заборгованості гроші в сумі 14852 грн.

Крім цього позивач включив у список спільного майна і побутові речі, які нібито були придбані в шлюбі з відповідачкою.

Позивач на думку суду не зміг довести суду ту обставину, що він приймав участь у купівлі майна включеного у список розподілу, автомобіля і т.і. виходячи з наступного.

Так, відповідачка вказала, що в період шлюбу позивач офіційно ніде не працював, всі побутові товари купувались за кошти її матері ОСОБА_5. Також позивачка пояснила, що вона була вимушена працювати, оскільки її бувший чоловік був безробітній.

Факт того, що відповідачка працювала і отримувала заробітну платню підтверджується трудовою книжкою та довідками про середній заробіток (а.с.21, 60-64).

Окрім цього, позивач не надав суду жодного документа, який підтверджує, що вказані побутові речі, які включені у список розподілу майна, взагалі існують, тобто касові чеки, або інші документи щодо придбання вказаних товарів. Сам позивач пояснив, що таких матеріалів він надати не може.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили у судовому засіданні, що позивач не мав постійного місця роботи і отримували вони доходи на сімю від господарства, яке утримували, також їм багато допомагала мати відповідачки.

Крім цього, факт того, що позивач не мав стабільної роботи підтверджується і відомостями трудового книги ( а.с.42-45).

У судовому засіданні встановлено, що автомобіль СНЕRY був придбаний у кредит, який був оформлений на відповідачку.

Так, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підтвердили, що перший внесок по кредиту у розмірі близько 30000 тис.грн. давала подружжю мати ОСОБА_5. Свідки вказали, що ці кошти були в неї від продажу спадщини після смерті батьків.

Вказані свідчення підтверджуються матеріалами справи, а саме заповітом і свідоцтвом про право на спадщину (а.с.96-97).

Свідок ОСОБА_5 вказала, що після отримання автомобіля, вона постійно давала кошти на погашення кредиту подружжю, які отримувала за рахунок свого господарства, яке вони усією сімєю утримували.

ОСОБА_5 та ОСОБА_9 також підтвердили, що ОСОБА_2 спеціально закінчила курси водіння, щоб возити у лікарню дитину, яка хворіє і потребує постійного догляду лікарів.

Показання вказаних вище свідків на думку суду є логічними і послідовними, і можуть бути покладені в основу рішення.

Разом з тим, свідок ОСОБА_10 вказав, що він постійно допомагав позивачу сплачувати кредит.

Свідок ОСОБА_11 повідомив, що давав позивачу позику для погашення кредиту на автомобіль, що підтверджується розписками.

До даних свідчень суд відноситься критично, оскільки ОСОБА_10 на думку суду не зміг довести, що дійсно давав кошти позивачу на погашення кредиту, якихось підтверджуючих документів суду не надав.

В первісному позові позивач нічого не вказував про факт отримання в борг в інтересах сімї грошей від ОСОБА_11 В подальшому позивач уточнив позов та став посилатися на отримання коштів від останнього на погашення кредиту.

Сам же ОСОБА_11 не був впевнений у судовому засіданні в тому, що гроші, які він позичив позивачу, пішли дійсно на сплату по кредитним зобовязаннями, та і позивач на думку суду не підтвердив вказаний факт.

Також ОСОБА_11 підтвердив, що розписки він написав перед судовим засіданням за проханням позивача.

З огляду на викладене, суд не може взяти до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки вони є сумнівними та нічим не підтвердженими.

Посилання позивача на необхідність присудження йому автомобіля у зв»язку з тим, що він використовував його в роботі для професійних занять - також судом не може бути прийнято до уваги.

Так, згідно ч.4 ст.61 Сімейного кодексу України до речей професійних занять належать музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо. Автомобіль до складу цих речей не входить. Крім цього згідно ч.З ст.71 Сімейного кодексу України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Як було встановлено, що підчас сумісного проживання позивач підприємцем ніколи не був, суспільно корисною працею в період придбання автомобіля не займався. В судовому засіданні Ковпаківського райсуду м. Суми в грудні 2009 р. при вирішення питання про стягнення аліментів позивач заявляв, що ніде не працює, тому його доводи в частині виділу автомобілю у звязку з професійною діяльністю - не обґрунтовані і нічим не підтверджуються.

Крім цього, згідно ч. 1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір можу бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини.

Відповідно до ч. 2 ст.70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення і зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї.

Згідно змісту ч.З ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні встановлено, що донька ОСОБА_3 проживає з матірю і потребує постійного лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби (а.с.121-122, 135, 175), на що необхідні кошти, а аліментів, які отримує відповідачка на утримання донька від батька, недостатньо для забезпечення розвитку дитини.

Враховуючи вказані обставини, інтереси дитини, те що відповідачка має водійське посвідчення, суд вважає, що автомобіль СНЕRY необхідно залишити у користуванні ОСОБА_2

Відповідно до ч.З ст.65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна, яким являються значні грошові кошти ( як зазначає позивач суми 3760 дол. США або 30305 грн.) згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як вбачається з копій розписок ніяких письмових згод на отримання в борг коштів відповідачка не надавала. В судових засіданнях ОСОБА_1 зазначав, що про отримання коштів в борг він відповідачку не повідомляв і діяв на свій розсуд, також вказував, що вони проживали разом по серпень 2008 р. включно, а зобов»язання по боргам бажає розподілити починаючи 3 липня 2008 р., тобто і за два місяці спільного проживання . ОСОБА_11 ніяких претензій до відповідачки ніколи не мав і про їх наявність відповідачку не повідомляв, з претензіями по питанню їх повернення до неї не звертався. Тому позов в частині стягнення з відповідачки на користь колишнього чоловіка суми 14952 грн. не може бути задоволений.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215 та 218 ЦПК України,

суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в звязку з його необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя (підпис)