Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-5698/2010 Категорія: 57
Головуючий 1 інстанції: Кавун Т.В. Доповідач: Чорнобривець О.С.
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Белінської І.М.,

суддів - Чорнобривець О.С, ОСОБА_1,

при секретарі Ткач І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 Фадєєвича до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, -

В С ТА Н О В И Л А:

У березні 2009 року ОСОБА_2 Фадєєвич звернувся до суду з зазначеним позовом. Зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1, має II групу інвалідності, пов'язану із виконанням обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус «інваліда війни», а тому відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право пенсію, яка не може бути меншою 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що розмір призначеної і виплачуваної йому пенсії не відповідає розміру передбаченому цим Законом, позивач просив визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати перерахувати та призначити мені пенсію по інвалідності в мінімальному розмірі та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком з січня 2009 року.

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2010 року позов задоволено.

В апеляційній відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, посилаючись на ч.І ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" не дав належної оцінки ч.З цієї статі названого Закону, відповідно до положень якої розмірний мінімальної пенсії за віком, визначений ч.І ст. 28 цього Закону застосовується тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Положення ст. 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містять такого поняття як мінімальний розмір пенсії за віком, тому при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу управління Пенсійного фонду керувалося чинними на час виплати постановами Кабінету Міністрів України, що відповідає вимогам чинного законодавства і не є порушенням прав позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен здійснити нарахування пенсій позивачеві виходячи з їх розмірів, встановленим Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-Х11 „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Висновки суду відповідають обставинам справи, нормам матеріального права.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на щіальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати зацездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в іших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційних прав громадян, які постраждали внаслідок орнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення ітегорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, щіального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 зку № 796-Х11 „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської ітастрофи".

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконання робіт із ліквідації наслідків іарії, його визнано інвалідом II групи. Положеннями ст. 14 Закону № 796-Х11 його віднесено до першої ітегорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті Закону № 796-Х11 особам, віднесеним до категорії 1, які є івалідами П групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 5 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-Х11 в усіх випадках розмір пенсії для івалідів П групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин правильними та такими, що відповідають Закону № 796-Х11, є висновки суду зо те, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії і віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це заво гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи ісцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, і правилами якого розглядалася справа, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції країни, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою країни, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, /д першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві істосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796-Х11, а не зстанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Згідно положень статей 50 та 54 Закону № 796-Х11 під час визначення розміру пенсії та .омісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна знсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, гредбаченими частиною першою статті 28 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне грахування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший ззмір, немає.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду щодо не взяття до уваги положень частини З гатті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно положень - сої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, ютосовується виключено для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки аявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для дмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної здаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це становлено статтями 50 та 54 Закону № 796-Х11.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-Х11, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 зку, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, означеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а ікож розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та ззмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, ерерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є становлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення зого мінімуму.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком, залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.20 розділу 2 ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Розмір отриманої позивачем у 2009 р. пенсії та додаткової пенсії не відповідає вимогам зазначеного Закону.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії позивачу, однак невірно визначив період, за який його слід зробити. Так, судом першої інстанції правильно вказана початкова дата проведення даного підвищення, а саме: з 01 січня 2009 року, однак не вказана кінцева дата проведення перерахунку підвищення до пенсії позивачу як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при правильному по суті вирішенні питання, суд першої інстанції повинен був вказати кінцеву дату проведення підвищення до пенсії позивачу, а саме: з 01 січня 2009 року по 19.02.2010 р., з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, залишивши в решті оскаржену постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити частково, а постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2010 року змінити, вказивши кінцеву дату проведення перерахунку пенсії та додаткової пенсії, а саме : з 01 січня 2009 року по 19.02.2010 р., з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В решті постанову суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя:

Судді: