Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа 22-5930-2010 р. Головуючий у 1 інстанції: Шевченко І.М.
Категорія 30, 32 Доповідач: Вербицький В.С.
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого судді - Вербицького В.С.

Суддів - Єгорової С.М., Сукач Т.О.

при секретарі - Демешко Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державного підприємства «СхідГЗК», Віділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Зазначав, що більше 11 років працював помічником начальника підземної дільниці № 12 на східному гірничо-збагачувальному комбінаті «Інгульська шахта», яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК».

У зв'язку із постійним впливом шкідливих і важких умов праці у нього розвинулась хвороба і в березні 1997 року висновком МСЕК було встановлено 80 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності.

Ушкодженням здоров'я йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях через постійний біль, моральних переживаннях через втрату роботи, тяжкості вимушених змін у сімейних та інших стосунках та постійного погіршення стану здоров'я.

Просив стягнути на його користь з Державного підприємства «СхідГЗК» на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн та з Віділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді 35 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «СхідГЗК» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 16 000 грн., на користь держави судовий збір у розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Віділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді про відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «СхідГЗК», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі, просило застосувати строк позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадить тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При вирішенні справи районним судом правильно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на Інгульській шахті ДП „СхідГЗК" впродовж 11 років в умовах впливу шкідливих факторів (важка праця, несприятливий мікроклімат, дія радіаційного фактору).

З матеріалів справи вбачається, що в березні 1997 року позивач був направлений в Інститут Медичної радіології імені ОСОБА_2, де йому встановлено професійне захворювання. Позивачу призначалось лікування у лікувально-профілактичних установах, що підтверджується виписками з історії хвороби, виписками огляду та довідками МСЕК від 04.08.2004р., 17.08.2005р., 10.10.2006р. Висновком МСЕК від 10 жовтня 2006 року ОСОБА_1 встановлено 80 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання та визнано інвалідом 11 групи безстроково.

За таких обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між захворюванням ОСОБА_1 та впливом на нього шкідливих виробничих факторів й відповідно підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця.

Статті 23, 1167 ЦК України передбачають, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Доказом того, що ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання втратив 80 відсотків професійної працездатності і зазнав моральної шкоди у вигляді фізичного болю, душевних страждань є саме висновок МСЕК.

Розмір моральної шкоди визначено судом з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", він відповідає важкості перенесених страждань позивача в зв'язку з ушкодженням здоров'я та іншим обставинам справи.

За даних обставин доводи ДП «СхідГЗК» про те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а також про те, що позивач не має право на відшкодування даної шкоди, є безпідставними та такими , що не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду , суд першої інстанції ухвалив

рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308

ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313-315, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія

суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: