АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-6567/10Головуючий у 1-й інстанції Черніцька
Провадження № 22-ц-2175/10 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гірський Б. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмову відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та стягнення з відповідача суми невиплаченої допомоги за період з липня 2007 року по 01 травня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить визнати протиправною відмову відповідача щодо виплати йому щомісячної соціальної державної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та стягнення з відповідача в його користь суму невиплаченої допомоги за період з липня 2007 року по 01 травня 2010 року передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 серпня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком,

Справа № 22 ц- 2175 Головуючий 1- інстанції ОСОБА_2

Категорія 57 Доповідач ОСОБА_3

передбаченої вимогами ст. 6 Законом України Про соціальний захист дітей війни неправомірними.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком щомісячно, відповідно до положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 травня 2010 року виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з врахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 37 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. Судового збору сплаченого при подачі позову.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне УПФ в Тернопільській області як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування за період чинності даної статті в редакції 2004 року, але в порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст.71 Закону Про Державний бюджет України на 2007 рік №489-V дію статті 6 Закону № 2195-IV зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону № 489-V визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону Про Державний бюджет України на 2008 рік було змінено редакцію ст.6 Закону № 2195-IV .

Однак рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ці зміни також визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене та те, що законодавством України у 2009 році дія ст. 6 Закону № 2195-IV не зупинялась, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що у періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 1 травня 2010 року ОСОБА_1 повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни, тому відмова Головного УПФ в Тернопільській області в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на розмір мінімальної пенсії, відповідно до якого потрібно обчислювати підвищення у відповідності до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не передбачене, однак дане твердження не заслуговує на увагу так як суперечить Закону України Про соціальний захист дітей війни в якому вказано, що фінансове забезпечення державних, соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, вірно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 304-1, 307, 308, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

УхвалиВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3