Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано- Франківської області в складі:

головуючої судді Стефанів Н.С.

суддів БеркійО.Ю., ОСОБА_1

секретаря Балагури М.О.

з участю апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

Н.О., позивача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння, виділ частки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 квітня 2010 року,-

встановила:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернулась із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 12.05.1979 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в 1988 році після розірвання шлюбу продовжувала проживати однією сім'єю з відповідачем до травня 2009 року. Під час шлюбу вони спільно розпочали будівництво домоволодіння в м. Коломия по вул.. Мостовича, 14, яке завершили в 2003 році та проживають разом там же.

В травні 2009 року відповідач після її повернення з лікарні, де вона доглядала за хворим батьком, не впустив її в будинок, помінявши вхідні замки в дверях, почав чинити перешкоди в користуванні житлом.

Оскільки домоволодіння побудовано за їх спільні кошти під час спільного проживання, але оформлене на відповідача, просила на підставі ст.. 71, 74, СК України, ст.

Справа №22-ц-1582/2010 Головуючий у 1 інстанції Пятковський В.І.

Категорія 5 Суддя-доповідач ОСОБА_6

ст..22,28 КпШС України визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння . №14 по вул.. Мостовича в м. Коломия, провести реальний його поділ, виділивши їй в натурі І 1/2 частину та встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,06 га, яка виділена для обслуговування вказаного домоволодіння, виділивши їй в користування половину даної земельної ділянки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 квітня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинковолодіння №14 по вул.. Мостовича в м. Коломиї та стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 1345 грн. грошової компенсації за різницю у вартості часток.

Виділено ОСОБА_4 у будинковолодінні №14 по вул.. Мостовича в м. Коломиї Івано-Франківської області 51М00 частини від цілого, яка складається із описаних у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 листопада 2009 року та зображеній на долученій до нього план-схемі приміщень:

На першому поверсі: 1-1 коридор розміром 5,0 кв.м вартістю 2890 грн., 1-1, коридор розміром 10,809 кв.м. вартістю 6240 грн., 1-2 житлову кімнату 18,50 кв.м вартістю 10 690 грн., 1-3 житлову кімнату розміром 23,7 кв.м вартістю 13 693 грн. 1-4 житлову кімнату розміром 13.10 кв.м вартістю 7 569 грн., 1-5 кухню розміром 10,6 кв.м. вартістю 6125 грн., 1- 6 ванну розміром 4,6 кв.м вартістю 2 658 грн., 1-7 коридор розміром 1.7 кв.м вартістю 982 грн., Пд - підвал розміром 6,2 кв.м вартістю 35 82 грн., всього на суму 18 825 грн.

Із допоміжних приміщень - Б гараж вартістю 17 380 грн., Уі огорожі під №1 вартістю 1449 грн.. Всього на суму 18 829 грн.

ОСОБА_2 у будинковолодінні №14 по вул.. Мостовича в м. Коломиї Івано-Франківської області 49/100 частини від цілого, яка складається із описаних у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 листопада 2009 року та зображеній на долученій до нього план-схемі приміщень:

На першому поверсі 1-ІІ сходову клітину розміром 8,7 кв.м вартістю 5 028 грн.,Пд- підвал 13,0 кв.м. вартістю 7 512 грн.

Мезонін 1-ІІІ сходову клітину розміром 14, кВ.м вартістю 8090 грн., 1 -IV коридор розміром 12,1 кв.м вартістю 6992 грн., 1-У житлову кімнату розміром 20,90 кв.м вартістю 12 С76 грн., 1-УІ житлову кімнату розміром 25,1 кв.м вартістю 14 503 грн.всього на суму 54 201 грн.

з

Із допоміжних приміщень: В- літню кухню вартістю 6 228 грн., Г - сарай вартістю 8 690 грн., 1/2 огорожі під №1 вартістю 1 449 грн. Всього на суму 16 367 грн.

Залишено у спільному користуванні сторін криницю вартістю 1014 грн., зображену на план-схемі під№1.

Відмовлено ОСОБА_4 у встановленні порядку користування земельною ділянкою площею 0,06 га, яка виділена для обслуговування житлового будинку.

На дане рішення в частині задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконними та підлягає до скасування з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування судом норм матеріального права.

Судом неповно з'ясовано обставини щодо припинення між ними сімейних стосунків, за відсутності доказів щодо перебування у фактичних шлюбних стосунках зроблено неправильний висновок про ведення спільного господарства після розірвання шлюбу, неправильно встановлено обсяг спільно нажитого майна на час розлучення, коли побудовано тільки фундамент, не враховано того, що в будівництво вкладено тільки його особисті кошти і відсутня сумісна праця та членство єдиної сім»ї на момент побудови, домоволодіння зареєстровано тільки за ним, не враховано, що з ним проживає похилого віку мати інвалід 1 групи, що обмежує її проживання на виділеному другому поверсі будинку.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду в частині задоволення позову скасувати.

Позивач в запереченні на апеляційну скаргу вказує, що рішення суду є законним і прийнятим на підставі доказів, яким дана об'єктивна оцінка, а твердження відповідача про порушення судом норм матеріального та процесуального права є голослівними.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, позивач та його представник заперечили доводам апеляційної скарги.

Вислухавши судцю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 22 КПШС України від 20.06.1969 року передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірне будинковолодіння, що знаходиться в м. Коломия по вул.. Мостовича, 14, будівництво якого розпочате і продовжувалось сторонами в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі з 12.05.1979 року до 26.11.1988 року та завершене в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з часу реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГСу до травня 2009 року, відповідно до норм ст. 22, 28 КПшС України та положень ст.. 71, 74 СК України є спільною сумісною власністю і частки сторін в цьому майні є рівними.

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що з 12.05.1979 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1982 року вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2, де зареєстровані по даний час.

Згідно рішення виконкому Коломийської міської ради від 22.01.1986 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво, в цьому ж році видано будівельний паспорт на забудову та дозволено розпочати будівельні роботи.

Спорудження спірного будинковолодіння продовжувалось сторонами до грудня 2003 року, рішенням виконкому Коломийської міської ради від 16.12.2003 року №411 затверджено акт приймання та введення в експлуатацію будинку. В зв'язку з тим, що забудовником був відповідач, свідоцтво про право власності від 23.06.2004 року видане на його ім'я.

Судом першої інстанції на підставі досліджених в судовому засіданні доказів правильно встановлено об'єм майна що є об'єктом спільної сумісної власності та його вартість.

Доводи апеляційної скарги про відсутність спільного проживання з позивачкою після реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГСу восени 1988 року, спростовуються дослідженими судом доказами - показаннями свідків, зокрема ОСОБА_3, ОСОБА_8,

ОСОБА_9 ОСОБА_10 - сусідів, знайомих, колег по роботі, які підтвердили, що сторони проживають спільно у шлюбі біля 25 років, разом працюють, спільно побудували будинок, де й проживали разом до весни 2009 року.

Про те, що в з квартири в спірне домоволодіння вони перейшли жити з позивачкою і проживали там до весни 2009 року не заперечив в судовому засіданні й сам відповідач.

Що стосується доводів апеляції про неправильне проведення реального поділу, колегія суддів вважає, що із можливих варіантів розподілу спільного майна, суд правильно визначив другий варіант розподілу, врахувавши потреби обох сторін, необхідності догляду за їх похилого віку непрацездатними батьками.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про поділ спільного майна та визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного будинковолодіння є законним і обгрунтованим.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і обґрунтованості висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 квітня 2010 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання законної сили.

Головуюча Н.С. Стефанів

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_1