Справа № 2-356/10р.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі Хутінаєвій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, - про визнання недійсними рішень сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Мартусівська сільська рада Бориспільського району Київської області, Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, - про визнання недійсним рішення виконкому сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсними рішення Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 117-10-02 від 26.09.2003 року «Про надання дозволу на складання технічної документації по виготовленню державних актів…» та № 198 від 03.08.2004 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,2167 га по вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка», визнавши недійсним Державний акт на право приватної власності на землю на ім я ОСОБА_2 серії ЯА № 864922 від 11.10.2003 року. Також просить визнати дійсним рішення виконкому Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 23.11.1999 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1В.», визнавши за ним право власності на зазначену земельну ділянку 0,2167 га по вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що зазначена в рішенні земельна ділянка була закріплена за ним рішенням виконкому Ревненської сільської ради та встановлено межі та розміри зазначеної земельної ділянки про що складено акт від 23.03.2000 року. Проте відповідач скориставшись тим, що на земельній ділянці були відсутні будівлі незаконно передав зазначену земельну ділянку ОСОБА_2.

Відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила визнати Рішення виконкому Ревненської сільської ради Бориспільського району від 23.22.1999 року «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Мартусівка по вул. Дружби», свої вимоги обґрунтовує тим, що спірна земельна ділянка була виділена їй рішенням Мартусівської сільської ради та одночасно вилучена із землекористування ОСОБА_3, будівельний паспорт на його імя було скасованою. Пізніше вона виготовила та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто вона правомірно набула право власності на земельну ділянку. А при винесенні рішення виконкому Ревненської сільської ради Бориспільського району від 23.22.1999 року щодо закріплення за ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, остання у ОСОБА_3, якому попередньо виділялася зазначена земельна ділянка, не вилучалася (не має рішення сільської ради), а тому дане рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав та вважає вимоги ОСОБА_2 безпідставними.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в суді проти позову ОСОБА_1 заперечили, підтримавши зустрічний позов, який просили задовольнити.

Мартусівська сільська рада та Ревненська сільська рада до суду своїх представників не направили, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали листи, в яких просять слухати справу у відсутність своїх представників, покладаючись на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснив, що спірна земельна ділянка з 1993 року була закріплена за ним, але оскільки коштів на будівництво не було, він після 2000 року, а саме приблизно в 2003 році погодився з вилученням даної земельної на користь ОСОБА_1, про що ним в сільській раді було написано заяву. Проте, заяву про відмову від земельної ділянки на користь ОСОБА_2 він ніколи не писав, а на заяві, яка знаходиться в матеріалах справи, не його підпис. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що особисто не бачив, як ОСОБА_1 обробляв зазначену земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що являється сусідом ОСОБА_1 та бачив, як останній з дружиною обробляли спірну земельну ділянку, ОСОБА_2 він не знає. Крім того, свідок пояснив, що при складанні ОСОБА_4 встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 він участі не приймав, та вважає, що підпис на даному акті не його, хоча згадав, що підписував якісь документи відносно ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з 2001 року працювала землевпорядником в Мартусівській сільській раді. В 2001 році при поділі сільських рад Ревненська сільська рада передавала Мартусівській сільській раді будівельні паспорти на земельні ділянки, серед даних документів був паспорт ОСОБА_3, при цьому жодні документи на ОСОБА_1 до Мартусівської сільської ради не передавалися. В 2001 році при проведенні інвентаризації земельних ділянок було встановлено, що ОСОБА_3 земельну ділянку не обробляв, а тому йому було запропоновано відмовитися від неї. ОСОБА_3 погодився та написав відмову від земельної ділянки. ОСОБА_1 свідок не знає. Земельна ділянка була наділена та передана у власність ОСОБА_2 однією сесією сільської ради.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка з 1993 року належала ОСОБА_3, що підтвердив він особисто, вказаний факт сторони також визнали в судовому засіданні, а тому дана обставина відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню.

Рішенням виконкому Ревненської сільської ради від 23.11.1999 року за ОСОБА_1 було закріплено земельну ділянку площею 0,20 га по вул. Дружби в с. Мартусівка Бориспільського району для будівництва індивідуального житлового будинку. Тобто земельна ділянка була виділена ОСОБА_1 без вилучення у ОСОБА_3. Вказаний факт також підтверджується поясненнями ОСОБА_3, який в судовому засіданні зазначив, що відмовився від земельної ділянки після 2000 року, а саме приблизно у 2003 році, а ОСОБА_1 дана земельна ділянка була виділена у 1999 році.

До того ж, ОСОБА_3 міг лише відмовитись від земельної ділянки, а не на чиюсь користь.

Наданий ОСОБА_1 акт встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в с. Мартусівка по вул. Дружби в натурі, суд не бере до уваги при розгляді даного спору, оскільки він не відповідає законодавчо встановленим вимогам та нормам щодо складання зазначених документів, а саме даний акт не містить підпису представника проектної землевпорядної групи, який проводив зазначене встановлення меж, а також через нечитабельність даного документу не зрозуміло повне імя представника проектної землевпорядної групи та дата складання даного акту.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнав свій підпис на зазначеному акті та вказав, що участі у його складанні він не приймав.

На земельній ділянці, що була закріплена за ОСОБА_1 рішенням сільської ради, будівництво не велось, номер їй не присвоювався. ОСОБА_1 не оформляв на дану земельну ділянку право власності.

В судовому засіданні встановлено, що Мартусівській сільській раді при розділі Ревненської сільської ради та Мартусівської сільської ради, жодні документи на ОСОБА_1 не передавалися, а був наявний лише будівельний паспорт на ОСОБА_3, що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_6.

26.09.2003 року ОСОБА_2 звернулася до Мартусівської сільської ради з заявою, в якій вона просила надати їй земельну ділянку для будівництва.

Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно протоколу 10-ої сесії Мартусівської сільської ради, на порядок денний було винесено питання про надання земельної ділянки для будівництва ОСОБА_2 та вирішено надати останній земельну ділянку.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.141 ЗК України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Тобто вилучення земельної ділянки у землекористувача відбувається за його згодою на підставі рішення сільської ради. Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що він дійсно користувався земельною ділянкою по вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка, а потім відмовився від неї та в 2003 році написав про це заяву.

Рішенням Мартусівської сільської ради від 26.09.2003 року земельна ділянка площею 0,20 га в с. Мартусівка по вул. Дружби, 15 була вилучена із землекористування ОСОБА_3 та передана ОСОБА_2.

На підставі рішення Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 198 від 03.08.2004 року ОСОБА_2 виготовила та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2167 га по вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка Бориспільського району для будівництва та обслуговування житлового будинку від 11.10.2005 року.

Вищенаведені факти підтверджують правомірність набуття ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області.

Відповідно до ст.158 ЗК України, у випадку незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади по питанням земельних ресурсів спір вирішується судом.

Право власності на земельну ділянку або право користування нею у відповідності до ст.ст.22, 23 ЗК України (в ред.1992 року), чинного на час закріплення за ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю або державного акту на право постійного користування нею.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання вказаних вище документів, що посвідчували право власності або право користування землею, заборонялось.

Оскільки позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не надав жодного доказу на підтвердження того, що за ним було закріплено земельну ділянку саме площею 0,2167 га та саме за адресою: вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка Бориспільського району, а в матеріалах справи наявні всі докази, що підтверджують законність набуття ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2167 га за адресою: вул. Дружби, 15 в с. Мартусівка Бориспільського району, тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не має.

В свою чергу Рішення виконкому Ревненської сільської ради Бориспільського району від 23.22.1999 року «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Мартусівка по вул. Дружби» підлягає скасуванню як незаконне, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка з 1993 року належала ОСОБА_3. Спірна земельна ділянка зазначеним рішенням була виділена ОСОБА_1 без вилучення у ОСОБА_3, що підтверджує дане рішення, в якому відомості щодо вилучення даної земельної ділянки відсутні.

Крім того, ОСОБА_3 відмовився від земельної ділянки після 2000 року, а саме приблизно у 2003 році, а ОСОБА_1 дана земельна ділянка зазначеним рішенням була виділена 23.22.1999 року.

Земельний кодекс України в ч.3 ст.152 передбачає, що захист прав на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 155 Земельного кодексу України передбачає відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок та, відповідно до ч.1 вказаної статті, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, сплачені останньою при подачі зустрічного позову, оскільки його задоволено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.22, 23, 40, 116, 141, 149, 152, 158 ЗК України, ст.10, 60, 61 ч.1, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, - про визнання недійсними рішень сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Мартусівська сільська рада Бориспільського району Київської області, Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, - про визнання недійсним рішення виконкому сільської ради, - задовольнити повністю.

Визнати рішення виконкому Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 23.11.1999 року «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Мартусівка по вул. Дружби», яким закріплено за ним земельну ділянку розміром 0,20 га за зазначеною адресою, - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 16 гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський