Справа №22-ц-122 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Шевченка В.А.,

суддів Семеній Л.І., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та зобовязання внести запис про роботу до трудової книжки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 грн.

Зобовязано ОСОБА_1 внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про його роботу охоронцем у період часу з 3 квітня 2008 року по 20 вересня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що ОСОБА_2 ніяких доказів про період його роботи у відповідача суду не надав. Крім того, сума 1500 грн., яка стягнута з відповідача не підтверджується жодним обліковим документом.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який заперечує проти задоволення скарги, відповідача, яка підтримала скаргу з мотивів в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та займається видовищно-розважальною діяльністю на території дитячого майданчика в м. Білопілля Сумської області.

ОСОБА_2, який є позивачем у справі, працював з 3 квітня по 20 вересня 2008 року охоронцем на дитячому майданчику, який орендувала відповідачка.

ОСОБА_1 наказу про зарахування його на роботу не видала, запису до трудової книжки про роботу не внесла та не забезпечила ведення достовірного обліку виконуваної роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому законом порядку. За усною домовленістю розмір його заробітної плати складав 500 грн. на місяць.

Зазначені факти знайшли своє підтвердження в суді першої інстанції не тільки поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, але й постановою Білопільського районного суду від 30 грудня 2008 року про закриття кримінальної справи, що набрала законної сили. З неї вбачається, що вина ОСОБА_1 в скоєнні грубого порушення законодавства про працю, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, що полягає у прийнятті на роботу працівників, в тому числі і ОСОБА_2, без укладення трудового договору, видачі наказу та внесення записів до трудової книжки, у незабезпеченні достовірного обліку виконуваної роботи, бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та дотримання передбачених законом строків виплати заробітної плати, в звязку з чим утворилася заборгованість, зокрема, перед позивачем у сумі 1500 грн., у несплаті податків, зборів та інших обовязкових платежів за цих працівників, доведена, але її було звільнено від кримінальної відповідальності за цей злочин на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, а справу закрито.

Відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад пять днів.

Згідно з ст.24 Закону України Про оплату праці та ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та оцінивши в сукупності всі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачкою по справі, фактично був допущений до роботи та виконував її, але відповідачка у встановленому законом порядку не оформила ці відносини, не внесла запису про роботу до трудової книжки та не оплатила її в повній мірі, в звязку з чим утворилася заборгованість.

За таких обставин, суд вірно поклав на відповідачку обовязок по відшкодуванню позивачу заборгованості по заробітній платі та внесенню запису про роботу до його трудової книжки.

Оскільки ОСОБА_1 не надала суду свого розрахунку щодо заборгованості по заробітній платі позивача, а розрахунки наведені в постанові про закриття кримінальної справи, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не спростувала, доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали обєктивну оцінку.

Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому, з урахуванням положень ст.308 ЦПК України, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -