Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-1920/10
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Київській області про стягнення одноразової грошової допомоги матері загиблого працівника міліції та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного управління МВС України в Київській області (далі ГУ МВС), в якому зазначала, що 25 серпня 2008 року близько 04 год. 20 хв. її син інспектор патрульної служби ОСОБА_4 ГУ МВС України в Київській області (далі ОСОБА_4) рядовий міліції ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав тілесні ушкодження, що призвели до смерті останнього під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

Згідно із матеріалами перевірки Прокуратури м. Бровари загибель рядового міліції ОСОБА_5 сталася за наступних обставин.

25 серпня 2008 року близько 03 год. ночі до помічника чергового ОСОБА_4 рядового міліції ОСОБА_5 звернулися громадяни ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які повідомили, що у квартирі АДРЕСА_1 захлопнулись вхідні двері та вони не можуть попасти у квартиру. До прибуття у міськвідділ міліції вони телефонували до ОСОБА_4 пожежної рятувальної служби та просили про допомогу, але прапорщик служби цивільного захисту 2-го караулу ОСОБА_8 відповів їм, що потрібна присутність працівника міліції. Потерпілі просили допомоги, оскільки за їх припущенням, вони не виключили газову плиту, що могло призвести до пожежі. Також ними не виключалась можливість вибуху газу в нічний час.

Саме за таких обставин, прибувши разом із цими громадянами до даної квартири, рядовий міліції ОСОБА_5 двічі зателефонував до пожежної частини, проте пожежники не поспішали. Після цього ОСОБА_5 прийняв рішення сам допомогти людям та спуститись до квартири через балкон сусідньої квартири, що розташована поверхом вище, але зірвався з балкону і загинув, забезпечуючи безпеку громадян і громадський порядок.

Вважає, що її син рядовий міліції ОСОБА_5 належним чином виконав свій службовий обовязок, як того вимагає ст. 10 Закону України Про міліцію, за зверненням громадян в нічний час пішов їм на допомогу та загинув.

Згідно із ст. 23 Закону України Про міліцію у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обовязків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сімї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Звернутися до суду з цим позовом її, ОСОБА_3, змусило те, що комісія, яка проводила розслідування обставин загибелі її сина рядового міліції ОСОБА_5, склала Акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* і Акт про нещасний випадок форми Н-1*, де зазначила, що нещасний випадок із сином стався в період проходження ним служби при виконанні службових обовязків, не включивши при цьому до них слова повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, з чим вона категорично не згодна.

У звязку з цим, її незаконно позбавлено права на одержання одноразової допомоги, передбаченої зазначеним вище Законом.

У п. 8 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, передбачені випадки, за настання яких грошова допомога не виплачується, зокрема: у звязку із засудженням працівника міліції, вчиненням дій у стані алкогольного спяніння; внаслідок вчинення самогубства чи умисного заподіяння собі працівником міліції тілесного ушкодження; внаслідок порушення правил використання, зберігання або утримання джерела підвищеної небезпеки.

Нічого з вищезазначеного негативного під час загибелі її сина в його діях не було.

Вважає, що комісією неналежно проведено розлідування обставин загибелі її сина, свідки події допитані неповно. Вона зустрічалась з окремими з них і ті розповідали їй про можливі небезпечні наслідки: пожежу чи вибух газу у зачиненій квартирі, чого в матеріалах розслідування не відображено.

Її син ОСОБА_5 пропрацював на вказаній посаді у системі МВС України менше року, всього 7 місяців і 28 днів.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про міліцію у всіх випадках розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника міліції не повинен бути меншим від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на час виплати цих сум.

За її розрахунками відповідач ГУ МВС повинно виплатити їй, як матері працівника міліції ОСОБА_5, який загинув 25 серпня 2008 року під час виконання ним службових обовязків по охороні громадського порядку, одноразову грошову допомогу в розмірі 74400 грн. (100 х 744 грн.).

Просила вважати висновки комісії ГУ МВС, які викладені у Актах Н-1* і Н-5* від 23 листопада 2009 року щодо розслідування нещасного випадку, що стався із рядовим міліції ОСОБА_5, такими, що не відповідають дійсності, визнати у цих Актах Н-1* та Н-5* від 23 листопада 2009 року, що 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв. нещасний випадок стався із рядовим міліції ОСОБА_5 під час виконання ним службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, зобовязати ГУ МВС виплатити їй грошову допомогу в розмірі десятирічного грошового забезпечення рядового міліції ОСОБА_5 за останньою посадою, але в сумі не меншій 74400 грн. (а. с. 2-7).

У ході розгляду справи позивач ОСОБА_3 позовні вимоги змінила і збільшила.

Просила:

встановити факт, що 25 серпня 2008 року інспектор патрульної служби ОСОБА_4 рядовий міліції ОСОБА_5 загинув під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку;

зобовязати ГУ МВС внести зміни та доповнення в абзац перший пункту 1 розділу 6 Висновки комісії Акту розслідування нещасного випадку, що стався 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв., (форма Н-5*) та абзац перший пункту 14 Висновок Акту № 1 про нещасний випадок (форма Н-1*), затверджених 23 листопада 2009 року начальником ГУ МВС України в Київській області генерал-лейтенантом міліції ОСОБА_9, доповнивши їх словами: повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку;

стягнути на її корить з ГУ МВС грошову допомогу як матері загиблого працівника міліції в розмірі 162388 грн. 80 коп. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування цих вимог, крім наведеного вище, зазначала, що згідно із довідкою від 14 травня 2010 року № Ш-262 розмір грошового забезпечення за останньою штатною посадою рядового міліції ОСОБА_5 становив 1353 грн. 24 коп.

Таким чином їй, ОСОБА_3, як матері загиблого працівника міліції, який загинув під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року має бути виплачена грошова допомога в розмірі його 10-річного грошового забезпечення, що складає 162388 грн. 80 коп. (1353 грн. 24 коп. х 10 р. х 12 міс.).

Також вважає, що крім одноразової грошової допомоги, відповідач ГУ МВС повинно відшкодувати їй моральну шкоду, завдану смертю її сина, яка полягає в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих стосунків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Весь час після загибелі сина вона перебуває у стресовому стані, їй дуже боляче через те, що вона повинна доводити той факт, що її син рядовий міліції ОСОБА_5 загинув під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку. Їй, як цивільній особі, невідомі вимоги службових інструкцій МВС, однак, виходячи з трудового законодавства, допуск до роботи осіб, які не пройшли навчання, інструктаж, перевірку знань з охорони праці, забороняється.

Вина відповідача ГУ МВС у загибелі її сина полягає у тому, що через неналежне виконання службових обовязків працівниками ГУ МВС, їх недбалість її син рядовий міліції ОСОБА_5 був допущений до несення служби помічником чергового ОСОБА_4 з грубим порушенням вимог законодавства: присягу працівника міліції він не приймав, відповідне навчання і стажування на вказаній посаді не проходив, що підтверджується Актом розслідування нещасного випадку від 23 листопада 2009 року (форма Н-5*).

Розмір заподіяної їй моральної шкоди вона оцінює в 50000 грн. (а. с. 94-101, 113).

Представник позивача ОСОБА_10 у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ МВС в Київській області ОСОБА_11 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що розслідування обставин загибелі рядового міліції ОСОБА_5 проведено комісією, створеною відповідно до вимог чинного законодавства, висновки комісії є повними, обєктивними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Обставини нещасного випадку, який стався 25 серпня 2008 року із рядовим міліції ОСОБА_5, сином позивача ОСОБА_3, за зверненнями останньої неодноразово перевірялися.

За результатами проведеного розслідування були складені Акт про розслідування нещасного випадку (форми Н-5*) та Акт про нещасний випадок (форми Н-1*), які затверджені 23 листопада 2009 року. Згідно із висновками цих актів нещасний випадок із інспектором патрульної служби ОСОБА_4 рядовим міліції ОСОБА_5, що призвів до його смерті, стався під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обовязків.

При прийнятті відповідних рішень (актів) комісія керувалася Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом МВС України від 27 грудня 2002 року № 1346.

Нещасний випадок, що стався із сином позивача ОСОБА_5, не підпадає під дію п. 3.11 вказаного Порядку, тому у ОСОБА_3 не виникло право на виплату одноразової грошової допомоги згідно із ст. 23 Закону України Про міліцію, постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року. Виплата одноразової допомоги в разі загибелі працівника міліції при виконанні службових обовязків за відсутності обставин безпосередньої участі в охороні громадського порядку чи боротьбі зі злочинністю законодавством не передбачена.

У звязку з наведеним, просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв. із співробітником ОСОБА_4 інспектором патрульної служби рядовим міліції ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стався нещасний випадок (падіння з висоти), внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та по дорозі до лікарні помер.

Наказом ГУ МВС в Київській області від 12 листопада 2009 року за фактом загибелі інспектора патрульної служби ОСОБА_4 рядового міліції ОСОБА_5 було створено комісію для проведення додаткового спеціального розслідування відповідно до вимог наказу МВС України № 1346 від 12 грудня 2002 року Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України (далі Порядок № 1346).

У ході спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що з 10 березня 2008 року ОСОБА_5 проходив службу на посаді інспектора взводу патрульної служби ОСОБА_4

Наказом ОСОБА_4 від 04 липня 2008 року № 133 о/с рядового міліції ОСОБА_5 було допущено до самостійного несення служби.

Наказом ОСОБА_4 від 14 липня 2008 № 99 о/с ОСОБА_5 допущено до самостійної служби в якості підмінного помічника начальника відділу, оперативного чергового ОСОБА_4, що суперечило вимогам чинної на той час Інструкції по організації роботи чергових частин, затвердженої наказом МВС України № 485 від 18 серпня 1992 року.

24 серпня 2008 року рядовий міліції ОСОБА_5 згідно із планом розстановки нарядів ОСОБА_4 заступив на добове чергування для несення служби в якості помічника оперативного чергового ОСОБА_4

25 серпня 2008 року близько 04 год. 10 хв. до чергової частини ОСОБА_4 звернувся місцевий житель ОСОБА_6 та повідомив, що за місцем його проживання випадково зачинились вхідні двері до його квартири АДРЕСА_2.

Вказане повідомлення у журналі чергової частини міськвідділу зареєстровано не було. Про дане звернення ОСОБА_5 не повідомив ні оперативного чергового лейтенанта міліції ОСОБА_12, ні відповідального по міськвідділу міліції підполковника міліції ОСОБА_13, ні помічника відповідального старшого лейтенанта міліції ОСОБА_14 Залишив з власної ініціативи приміщення чергової частини та на автомобілі заявника виїхав за вказаною вище адресою з метою проникнення до квартири ОСОБА_6

О 04 год. 20 хв. ОСОБА_5 самостійно прийняв рішення про те, щоб через балкон квартири, розташованої на пятому поверсі, тобто поверхом вище, спуститись за допомогою простирадла на балкон квартири ОСОБА_6, що розташована на четвертому поверсі. Під час спускання на балкон квартири четвертого поверху ОСОБА_5 не втримався та впав, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та по дорозі в лікарню помер.

За результатами роботи комісії відповідно до вимог вказаного вище Порядку № 1346 були складені Акт № 1 про нещасний випадок (форма Н-1*) та Акт розслідування нещасного випадку, що стався 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв. (форма Н-5*) (а. с. 40-48).

Причиною нещасного випадку, що стався із рядовим міліції ОСОБА_5 стало недотримання ним правил особистої безпеки, порушення порядку несення служби.

Згідно із висновками комісії у цих актах інспектор патрульної служби взводу патрульної служби ОСОБА_4 ГУ МВС України в Київській області рядовий міліції ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обовязків.

У ст. 23 Закону України Про міліцію передбачено, що у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обовязків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сімї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень даної статті батьки працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ та загинув, мають право на виплату одноразової грошової допомоги лише у випадку, якщо загибель працівника міліції сталася безпосереньо під час виконання ним службових обовязків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

Випадки, за наявності яких, комісією з розслідування визнається, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, визначені у п. 3.11 Порядку № 1346, зокрема: при ліквідації аварій, пожеж, стихійних явищ або їх наслідків; при виконанні службового або громадського обовязку з рятування людського життя, охорони державного, громадського або особистого майна громадян, захисту їх честі та гідності; інших випадках, передбачених законодавчими актами України та нормативно-правовими актами МВС України.

Доказів того, що інспектор патрульної служби ОСОБА_4 рядовий міліції ОСОБА_5, син позивача, 25 серпня 2008 року загинув при виконанні ним службових обовязків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю: ліквідації аварії, пожежі, рятуванню людського життя, охороні особистого майна громадян, судом не здобуто.

За таких обставин, позов ОСОБА_3 у частині встановлення зазначеного факту, зобовязання ГУ МВС внести зміни у Акт № 1 про нещасний випадок (форма Н-1*) та Акт розслідування нещасного випадку (форма Н-5*), а також стягнення з відповідача на її користь одноразової грошової допомоги як матері загиблого працівника міліції задоволенню не підлягає.

Разом з тим, комісією, яка проводила додаткове спеціальне розслідування обставин загибелі інспектора патрульної служби рядового міліції ОСОБА_5, було встановлено, що до самостійної служби в якості підмінного помічника начальника відділу, оперативного чергового ОСОБА_4 він був допущений з порушенням вимог чинної на той час Інструкції по організації роботи чергових частин, затвердженої наказом МВС України № 485 від 18 серпня 1992 року. Протягом доби несення служби добовим нарядом не перевірялось, що призвело до порушення функціональних обовязків рядовим міліції ОСОБА_5, який скористався неналежним контролем зі сторони керівництва та самостійно покинув приміщення міськвідділу міліції.

Крім цього, комісія окремо підкреслила той факт, що рядовий міліції ОСОБА_5 присягу працівника міліції не приймав, відповідне навчання по виду роботи, стажування по посаді підмінного помічника оперативного чергового не проходив.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що між зазначеними вище порушеннями підготовки, організації та несення служби в добовому наряді ОСОБА_4 та загибеллю рядового міліції ОСОБА_5 існує безпосередній причинний звязок та є вина цього структурного підрозділу ГУ МВС.

Зазначені обставини безпосередньо повязані також із заподіянням моральної шкоди позивачу ОСОБА_3 у звязку із загибеллю її сина рядового міліції ОСОБА_5

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 загибеллю сина, суд враховує характер, обсяг і тяжкість душевних та психічних страждань позивача, їх тривалість, тяжкість змін у її житті, час та зусилля для їх відновлення, а також інші обставини справи, тому вважає, що позов у частині відшкодування заподіяної моральної шкоди підлягає задоволенню повністю.

Таким чином, з відповідача ГУ МВС на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 50000 грн.

На підставі ст. 23 Закону України Про міліцію, ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст. ст. 60, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Київській області про стягнення одноразової грошової допомоги матері загиблого працівника міліції та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І.М.