Справа №: 2-2426-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Резнік Ю.В.

при секретарі Ящук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що перебуває під доріжками у спільній власності та спільним дворовим проїздом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою в якій в якості відповідача вказано - ОСОБА_3. В позові ставиться питання про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що перебуває у спільній власності під доріжками. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вони із відповідачем є співвласниками житлового будинку по вул.. Садовій, 16 в м. Умань. До будинку відноситься земельна ділянка, що включає житловий будинок, господарські будівлі, доріжки, тротуар, під'їзний шлях та ін. Уманський міськрайонний суд Черкаської області відповідно до рішення від 02.07.2004 року установив порядок користування земельною ділянкою, в т.ч. і спільну власність з визначенням часток. Частина співвласників отримала державні акти на право власності на відповідну земельну ділянку і виділили її в натурі. Співвласник ОСОБА_2 всупереч Державному акту незаконно закріпила за собою частину земельної ділянки - частину спільної доріжки, що веде до квартири 1,2, городів та електролічильників. Доріжка експлуатується в посиленому режимі і більше 15 осіб використовують її щоденно, не враховуючи різних інспекторів, знайомих, родичів, співвласників. ОСОБА_2 зменшила ширину земельної ділянки - спільної доріжки з 1,651 м до 1,3 м. Також відповідач „самоврядно" приєднала до своєї земельної ділянки частину іншої доріжки спільного користування для обслуговування тильної частини будинку шириною 1 м вздовж металевого огородження, проводить самосуд підпірних стінок, що перешкоджає використанню земельної ділянки за призначенням.. Тому позивач просить суд визнати дії ОСОБА_2 неправомірними, зобов"язати її знести самочинно збудовані перешкоди по спільним доріжкам і привести їх у відповідність до судового рішення від 02.07.2004 року, державного акту на земельну ділянку та не чинити перешкод позивачу у користуванні спільними доріжками і стягнути з відповідача судові витрати.

В послідуючому через канцелярію суду позивач подав заяву про збільшення позовних вимог і просив суд також визнати протиправними дії ОСОБА_2 по перешкоджанню користування спільним дворовим проїздом з точки відліку 19-20 відповідно до судового рішення 2004 року і зобов"язати очистити спільний прохід від будь-якого складування і паркування. Крім того, в заяві ставиться питання про винесення окремої ухвали щодо незаконних дій відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві від 15.06.2010 року та в заяві про збільшення позовних вимог від 08.11.2010 року і просив суд задовольнити позов. Також в своїх поясненнях він вказував, що „державного акту на землю" в нього не має і мова йде не про конкретні „метри, сантиметри" при усуненні перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, а взагалі про глобальне усунення перешкод, які чиняться з боку відповідача ОСОБА_2, що зайняла домінуюче положення. В якості прикладу позивач ОСОБА_1 навів ситуацію „ ... з приводу паркування машини ОСОБА_4 і при розгляді справи, в даному випадку, мова йшла також не про „метри, сантиметри", а про усунення перешкод в загальному...".

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і просила суд відмовити в задоволенні позову у зв"язку з його необґрунтованістю і безпідставністю. В своїх поясненнях в суді і в запереченні на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що судове рішення від 2 липня 2004 року суттєво не змінило діючий порядок користування земельною ділянкою, так як вказує позивач ОСОБА_1. Частково змінилися лише дольова частка співвласників, але не змінився діючий порядок у користуванні територією загального користування. При цьому позивач прагне, щоб було виділено під землю загального користування частину земельної ділянки, яка належить відповідач, відповідно до Держаного акту на право власності на землю, який був отриманий нею відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 липня 2004 року. Що стосується підпірної стіни з доріжкою біля неї шириною 1 м, яка наділена „ для забезпечення можливості ремонту підпірної бутової стіни", то вона не виділялась для обслуговування тильної частини житлового будинку. А ОСОБА_1 зі своєї сторони насадив дерева, побудував самочинну будівлю, підвів до неї газ і внаслідок цього сам створив собі перешкоди щодо обслуговування тильної частини житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України - набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. А в ч. З ст. 116 ЗК України вказано, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у т.ч. у разі : одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі не досягнення згоди - у судовому порядку.

Як вбачається із положень ч. 2 ст. 90 ЗК України лише порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом, а ч. 1 п. "г" та п. „е" ст. 91 ЗК України передбачає, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства, що передбачені і ч. 2 ст. 95 ЗК України стосовно прав землекористувачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, завдається найменше незручностей.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. А в ч. 11 вказано, що у разі відмови органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується у судовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частина 3 ст. 158 ЗК України надає право органам місцевого самоврядування вирішувати земельні спори як між власниками земельних ділянок так і між користувачами земельних ділянок, так як законодавець надає повноваження міським радам врегульовувати у досудовому порядку усі земельні спори.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянк посвідчується державними актами.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні із пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є співвласниками житлового будинку за адресою : м. Умань , вул.. Садова, 16.. При цьому документів, які б підтверджували відповідний факт сторони до матеріалів справ-: не додали.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не додав до матеріалів цивільної справи доказів ( належних та допустимих), які б підтверджували факт , що він є землевласником чи землекористувачем земельної ділянки за адрессвз м Умань вул.. Садова, 16.

ОСОБА_2 уже приватизували земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в т.ч. спільне користування площею 0, 0093 - в розмірі 0,047" га. що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №465981, що виданий на підставі рішення Уманської міської ради від 27 квітня 2005 року №2.6-46/4. Земельна ділянка розташована на території Уманської міської ради по вул Садова, 16.

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області ви -1 липня 2004 року, яке було прийнято у результаті розгляду позовної заяви ОСОБА_2 Г В до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 ( Петрової) Л ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, задоволено і визначено порядок користування співвласниками житлового будинку земельною ділянкою, що розташована в м. Умань по вул.. Садовій, 16. В резолютивній частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 1 - року вказано :

„ ... В спільне користування співвласникам виділити земельну ділянку під спільним подвір'ям, земельна ділянка обмежена тильним фасадом житлового будинку і підпорною бутовою стіною з проходом до неї шириною один метр вздовж металевого огородження з тильного боку будинковолодіння, земельна ділянка шириною один метр вздовж підпорної бутової стіни від вулиці Садової до житлового будинку для забезпечення можливості ремонту підпорної бутової стіни та спільного внутрішньо дворового водопроводу, цегляне огородження товщиною 0,5 метрів з боку вулиці Садової та з боку землекористування №14 до місця, де цегляне огородження являється тильною стіною господарських споруд, бутова підпорна стіна....".

Також в рішенні вказано, що згідно технічного паспорта БТІ норма землекористування за будинковолодіння №16 по вул.. Садовій в м. Умань складає 2035 кв. м. В основу рішення покладений варіант № 2 судової експертизи, який влаштовував співвласників. При цьому ОСОБА_2 по рішенню суду виділено було у користування земельну ділянку площею 384 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 23,3/100 частки земельної ділянки, а ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки.

Згідно з вимогами ч. З ст. 10, ч. ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України ( однак сторони відповідних доказів не надали і не ставили перед судом питання про їх витребування у встановлені ст. 131 ЦПК України строки). Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не піхтягають доказуванню.

Отже, беручи до уваги вищевикладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, і позов не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач ОСОБА_1, при подачі позовної заяви, не оплатив в повному обсязі, відповідно до вимог чинного законодавства України, судовий збір ( державне мито) та ІТЗ ( до позовної заяви були додані квитанції про оплату ІТЗ в сумі 10 грн. і державного мита в сумі 1, 70 грн. - а.с. 10,11), то відповідні кошти, недоплачені при подачі позовної заяви, в сумі : судовий збір ( державне мито) - 6,80 грн. та ІТЗ - 27, 00 грн. - повинні бути стягнуті з ОСОБА_1 на користь держави.

Беручи до уваги положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", керуючись ст.ст. 81, 90, 91, 103, 116, 118, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 373, 374 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 130, 209 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що перебуває під доріжками у спільній власності та спільним дворовим проїздом .

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 1о днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ю.В.Резнік