№ 2-542
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року Токмацький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.

при секретарі - Жмурко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Токмацької міської ради Запорізької області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Токмацького районного суду з позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову УПСЗН Токмацької міської ради у виплаті йому, як особі, яка має статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (інваліду ІІІ групи), недоплачених сум одноразової допомоги на оздоровлення у 2009 році та стягнути з відповідача недоотриману одноразову допомогу на оздоровлення в сумі 2330 гривень. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він є особою, яка має статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІІ групи та перебуває на обліку в УПСЗН Токмацької міської ради. Позивач зазначає, що згідно з ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. За підрахунками позивача він має право на отримання допомоги на оздоровлення у 2009 році в сумі 2330 гривень (605 гривень х 4 = 2420), але фактично він отримав в квітні 2009 року допомогу на оздоровлення в сумі 90 гривень. Таким чином, позивач вважає, що сума недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення у 2009 році складає 2330 гривень (2420 90 = 2330), яку просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився, надіславши до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності та просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно наданих відповідачем заперечень на позов, УПСЗН позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивач, як ліквідатор аварії на ЧАЕС 1 категорії отримав щорічну допомогу на оздоровлення у 2009 році в розмірі встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, відповідач вказує, що виплати одноразової компенсації ліквідаторам аварії на ЧАЕС проводиться з бюджетних коштів, а УПСЗН є розпорядником бюджетних коштів 3 ступеня і не має повноважень до встановлення розміру допомоги, його збільшення або зменшення. Враховуючи це, УПСЗН вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши заперечення відповідача та письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є інвалідом ІІІ групи. У звязку з цим він перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області. В звязку з цим позивачу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 щорічно виплачується як інваліду ІІІ групи Чорнобильської катастрофи допомога на оздоровлення. Зокрема в квітні 2009 року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 90 гривень. Зазначені факти визнані сторонами, а тому відповідно до ст. 174 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також судом встановлено, що позивач у грудні 2009 року звертався до відповідача із заявою щодо виплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі, встановленому відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач своїм листом від 25.12.2009 р. № 3395/02-37 (а.с.9) відмовив йому у виплаті такої допомоги, посилаючись на те, що при виплаті позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення, УПСЗН керувалося вимогами Постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 та від 12.07.2005 року № 562, згідно з якими розмір допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідам ІІІ групи склав 90,00 грн. за 2009 рік.

Спірні правовідносини регулюються ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. Відповідно ч.7 цієї статті розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги на оздоровлення.

Відповідно до ч.5 ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення . Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту, а ст.. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення, як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Таким чином, наведене свідчить, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік у встановленому законом розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, а тому виплата відповідачем щорічної допомоги на оздоровлення в квітні 2009 року у фіксованому розмірі 90,00 грн., тобто меншому ніж встановлено законом, порушує права позивача і зазначені дії суд вважає протиправними, як такі, що суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В звязку з цим суд зобовязує відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної соціальної допомоги на оздоровлення за 2009 р., у розмірі, встановленому для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, які є інвалідами ІІІ групи, та передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нарахування суми допомоги, яка повинна бути виплачена позивачу, не відноситься до компетенції суду, тому вимога позивача про стягнення конкретної суми не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 № 10-рп/2008, ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, ст. 256,257 ЦК суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Токмацької міської ради Запорізької області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахуванні та виплаті щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, який є інвалідом ІІІ групи, у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, який є інвалідом ІІІ групи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплаченої суми.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції, або в десятиденний строк без попереднього подання заяви, про апеляційне оскарження.

В разі неподання заяви про апеляційне оскарження рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не подана після цього в 20 денний строк рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

№2-а -279/2010р.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04..2010р. Енергодарський міський суд Запорізької області у складі судді Дзямко О.П. при секретарі Клячевій О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради про визнання незаконним дій суб'єкта владних повноважень та стягнення недоотриманої суми на оздоровлення,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в лютому 2010 року звернулася до суду з зазначеним позовом , де вона просить стягнути на свою користь з відповідача недораховані кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2009 роки в сумі 11165грн. , як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнати неправомірними дії відповідача в відмові перерахунку та виплаті недоотриманої нею щорічної допомоги за вказаний період і доповнений вимогою під час розгляду справи про поновлення строку звернення до суду, пропущений нею з поважних причин.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона згідно ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати допомоги.

Управлінням праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області їй виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення за період 2005 2009 роки по 120 грн. за рік, а всього вона отримала 600грн. за вказаний період.

В грудні 2009року вона звернувся до Управлінням праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради з заявою про перерахування і виплату щорічної допомоги на оздоровлення , з розрахунку п'яти мінімальних заробітних плат, як це передбачено ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але їй було відмовлено на тій підставі, що відповідач нараховує кошти на оздоровлення у відповідності до Постанови КМ України №562 від 12.07.2005 року.

Вважає, що порушене її право, передбачене зазначеним Законом і порушуються ст.. 16,19, 56,60 Конституції України і виходячи з 5 мінімальних заробітних плат їй не донараховано :

2005р. 332 грн. х5 =1660грн - 120грн. =1540 грн.;

2006р. 400грн. х5 = 2000грн. - 120грн. = 1880 грн.;

2007р 460грн.х5 =2300 грн. - 120грн = 2180 грн;

2008р- 532грн.х5 = 2660грн - 120 грн = 2540 грн.;

2009р. 629грн.х5 =3145грн - 120грн = 3025 грн., всього 11 165грн.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Пропущення строку звернення до суду мотивує тим, що вона не має юридичної освіти, є інвалідом ІІ групи, постійно хворіє і лікується, страждає рядом захворювань, пов ?язаних з аварією на ЧАЕС, потребує операційного втручання, підтвердивши довідкою про захворювання, і коли дізналася про порушення своїх прав, звернулася до відповідача.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2, вимоги позивача не визнає. У обґрунтування своїх заперечень пояснила, що Енергодарське УПСЗН не є розпорядником коштів, а фінансуються Міністерством праці та соціальної політики України, підрозділами якого вони і являються. Не заперечує, що статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення - п'ять мінімальних заробітних плат, але ст.62 цього ж закону передбачено, що порядок застосування цього закону провадиться у порядку, визначеному Постановою КМУ, рішення якого є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади. Порядок застосування зазначеного закону визначає Кабінет Міністрів України у межах сум , визначених Законом України "Про державний бюджет" і виплати провадяться тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Збільшення розміру виплат допомоги можливе тільки при збільшенні фінансування з державного бюджету., а органи соціального захисту населення не займаються питаннями встановлення розміру допомоги, його збільшенням або зменшенням. Вважає , що за вказані позивачем роки допомога на оздоровлення надавалася згідно Постанови КМУ від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи" і яка становить 120 грн. на рік. Крім того вважає, що позивач пропустила строк звернення до суду, передбачений ст.. 99 КАСУ і примінити наслідки пропущення строку , передбачені ст.. 110 КАСУ, Просить у задоволенні позову відмовити

Вислухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного :

Дійсно, ОСОБА_1 згідно посвідчення та висновку МСЕК є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, інвалід ІІ гр. і відповідно до ст.48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення як інваліду ІІ групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, з посиланням на Постанову КМУ від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачу виплачувалася щорічна компенсація на оздоровлення за 2005-2009роки, відповідно в розмірі 120грн. на рік.

Ст.. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Законом України ""Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" не уповноважено Кабінет Міністрів зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений законом.

Частиною 1 ст. 67 зазначеного Закону було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат пенсій і компенсацій ( передбачених цим Законом) підвищується Кабінетом Міністрів відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Зі змісту норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2005рік " не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2005 рік.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Верховна Рада у 2006 році доповнила ОСОБА_3 України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ст..71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону (ОСОБА_3 № 231- Y від 05.10.2006 р.)

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції , виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту, а ст.. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент - Верховна Рада. Конституція України не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно - правовими актами змінювати положення законів

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішені даного спору застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2005рік, а не Постанова КМУ від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Що стосується вимоги позивача в частині виплати коштів на оздоровлення за 2006рік, то суд вважає що в цій частині вимога задоволенню не підлягає, тому що дію ч.4 ст.48 Закону №796 ХІІ було зупинено на 2006рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2006р.» ОСОБА_3 не визнано неконституційним і він є чинним.

Щодо положень З.У. «Про державний України на 2007р» , то п.30 ст.71 зазначеного закону було зупинено в 2007 р. дію ст.. 48 З.У. « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007року № 6-рп/2007 зупинення дії ст..48 З.У. №796 ХІІ, передбачене п.30 ст.71 З.У. «Про державний бюджет України визнане таким , що не відповідає Конституції України тобто є неконституційним.

Із матеріалів справи вбачається, що на час виплати позивачу (11 травня 2007р.) за 2007р. дія ст.. 48 Закону України №796-ХІІ відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2007р» була зупинена. Тобто на час виплати спірної суми за 2007р. діяли 2 рівнозначні Закони, а саме : ОСОБА_3 України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ОСОБА_3 України «про державний бюджет України на 2007рік». Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та що суб ?єкти владних повноважень повинні діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та іншими Законами України, то відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення в травні 2007р. повинен був застосовувати положення діючого на той період Закону України «Про державний бюджет України на 2007р.», оскільки зупинення дії ст.. 48 Закону № 796-ХІІ визнано неконституційним з 09.07.2007року. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони та інші правові акти або їх окремі положення , що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішень про їх неконституційність. Тому дії відповідача в цій частині не можна визнати неправомірними, оскільки на час виплати суми на оздоровлення позивачу за 2007р відповідач діяв в межах наданих повноважень у відповідності до ч2 ст. 19 Конституції України і на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також не підлягає з вищевказаних підстав задоволенню вимога позивача про визнання неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області в частині не донарахування суми на оздоровлення за 2008рік., так як за 2008рік щорічна допомога на оздоровлення позивачу була виплачена 10.05.2008року в сумі 120 грн. Відповідно до п. п. 11,п28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України .. ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладена в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України від22.05.2008року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. п. 11, п 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ЧАЕС. Виплата щорічної допомоги позивачу на оздоровлення була проведена 10.05.2008р, тобто до прийняття рішення Конституційним Судом України №10-рп/2008 від 22.05.2008року, а тому відповідач діяв в межах наданих повноважень.

Позивач реалізував своє на отримання щорічної допомоги, в результаті чого у відповідача припинився обов ?язок щодо їх виплати, тобто правовідносини між сторонами припинилися моментом виплати разової допомоги на оздоровлення.

Будь яких обмежень дії ст. 48 Закону України "«Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законом України "Про державний бюджет України на 2009рік" не приймалося. Тому виходячи з засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні питання про надання одноразової щорічної допомоги, відповідач повинен був керуватися ст..48 З.У. "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому суд вважає дії відповідача в цій частині неправомірними, оскільки позивачу була виплачена допомога в сумі 120грн.

У відповідності до ст. 99 КАС України звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст. 100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач у судовому засіданні просить поновити строк звернення до суду. Пропущений нею із за хвороби, юридичної необізнаності. Представник відповідача у судовому засіданні наполягає на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду щодо позовних вимог в частині донарахування одноразової допомоги.

Позивач звернулася з позовом до суду в лютому 2010р, тобто не в межах встановленого ст. 99 КАС України річного строку, так як просить визнати неправомірними дії відповідача за 2005 -2009 роки., але суд бере до уваги похилий вік позивача, її юридичну необізнаність, стан здоров'я , що підтверджується медичними довідками, її похилий вік і вважає за можливе поновити строк для звернення щодо захисту своїх прав та інтересів, визнавши причини пропуску поважними.

Питання про розмір такого роду виплат відноситься до компетенції Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради.

Керуючись ст. 2,8-11, 70, 71, 100,159 - 163, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі одноразової допомоги на оздоровлення згідно до ст. 48 Закону України "«Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2005 та 2009 роки.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 та 2009 роки у відповідності до вимог ст..48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , в остальній частині у задоволенні вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги.

Суддя