АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: інші Доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

при секретарях Козир Л.В., Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2010 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду від 22.12.2009 року по справі 5/ 03.09,-

ВСТАНОВИЛА:

01.12.2009 року ОСОБА_1 звернулась до постійно діючого третейського суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила третейський суд розірвати договір відповідального зберігання, укладений 14.08.2008 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зобовязати відповідача повернути позивачеві майно, передане на відповідальне зберігання відповідно до договору відповідального зберігання від 14.08.2008 року, визначене в акті прийому-передачі до договору від 14.08.2008 року та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 139 222 (сто тридцять девять тисяч двісті двадцять дві) грн.

Позивач не заперечувала, щодо оплати відповідачу послуг за фактичне зберігання майна з початку дії договору до моменту його припинення, тобто за період з 14.08.2008 року до 01.12.2009 року. Третейським судом було встановлено, що відповідачу було сплачено 160 тис. одноразово за весь строк дії договору. Відповідач ( зберігач) фактично виконав зобовязання на 20778 грн. Тому зберігач (відповідач) зобовязаний повернути частину сплачених коштів у розмірі 139222 грн.

Рішенням третейського суду від 22.12.2209 року позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі. Розірвано договір відповідального зберігання, укладений 14.08.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 майно, передане на відповідальне зберігання відповідно до договору відповідального зберігання від 14.08.2008 року, визначене в акті прийому- передачі до договору від 14.08.2008 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 139222 грн.

В травні 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про скасування вказаногорішення третейського суду „Харківське обласне відділення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Асоціація спеціалістів в аграрній сфері „Третейська ініціатива" від 22 грудня 2009 р. по справі №5/03.9.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначав, що уклав з позивачем ОСОБА_1 договір відповідального зберігання рухомого майна від 14 серпня 2008 року, та акт приймання - передачі до договору. Відповідно до умов договору, за зберігання майна ОСОБА_1 повинна була сплатити 160000 гривень. Не бажаючи сплачувати вказану суму, ОСОБА_1 звернулася до третейського суду з позовом про повернення майна а також повернення 139222 гривень, які нібито є часткою сплачених 160000 гривень. Справа була розглянута безпідставно за його відсутності і, на думку заявника, винесення рішення є незаконним.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 зазначала, що відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області за нею визнане право власності на рухоме майно, яке є предметом спірного рішення третейського суду. Тому це рішення, яке було прийняте без її участі і повідомлення, безпосередньо порушує її права. На підставі цього рішення майно було вилучене в неї і безпідставно передано ОСОБА_1

Представник ОСОБА_1 в задоволенні заяви просив відмовити, посилаючись на те, що по справі відсутні підстави, передбачені у виключному переліку, що міститься в ст. 51 Закону України „Про третейські суди".

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2010 року вказана заява ОСОБА_3 про скасування рішення третейського суду задоволена частково.

Скасовано рішення третейського суду „Харківське обласне відділення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Асоціація спеціалістів в аграрній сфері „Третейська ініціатива" від 22 грудня 2009 р. по справі №5/03.9.

В задоволенні іншої частини вимог ( щодо вимог заявника про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню) районний суд відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне зясування обставин справи, просить рішення скасувати і постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування рішення вказаного третейського суду в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж доводи, що і в суді першої інстанції. Крім того, зазначає, що рішенням Первомайського міськрайонного суду від 21.10.2009 року за ОСОБА_4 визнано право власності на будівлі та споруди ( свинарник в цілому). В той час як предметом розгляду третейської справи було рухоме майно, передане ОСОБА_1 відповідно договору відповідального зберігання від 14.08.2008 року. Тому ОСОБА_4, на погляд апелянта, не має відношення до даного спору і права останньої вказаним рішенням третейського суду не порушуються. Також ОСОБА_4 не являється власником свинарника. Рішення суду, яким за нею визнано право на свинарник скасовано ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 18.02.2010 р. за нововиявленими обставинами. На цей час ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на свинарник. Це рішення набрало чинності. Крім того, апелянт вважає, що справа підсудна третейському суду.

З матеріалів справи убачається, що справа надійшла до апеляційного суду Харківської області 23.06.2001 року та призначалася до розгляду неодноразово. ОСОБА_5 представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, неодноразово в судове засідання не зявлялися. Крім того, з різних підстав просили відкласти розгляд справи. З довіреності , наданої ОСОБА_3 вбачається, що він уповноважує ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 представляти в суді його інтереси. Між тим, ОСОБА_5 останні два рази в судове засідання не зявився, вказуючи що хворіє. Але інші особи, яких ОСОБА_3 також уповноважив представляти його інтереси в суді, також не зявилися в судове засідання, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

В звязку з наведеним судова колегія не вважає поважними причини неявки ОСОБА_3, його представників та ОСОБА_4 в судове засідання.

Оскільки вказані особи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи , їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Тому судова колегія розглядає справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково .

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що предметом розгляду третейського суду було нерухоме майно, яке на день винесення третейським судом рішення належало на праві власності ОСОБА_4 відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.10.2009 року, а тому, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 51 Закону України Про третейські суди наведена обставина є підставою для скасування рішення третейського суду.

Разом з тим суд першої інстанції, при ухваленні рішення виходив з того, що третейські суди, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, не уповноважені розглядати спори про розірвання угод. Порушення третейським судом ч. 1 ст. 5 Закону України Про третейські суди та ч. 2 ст. 651 ЦК України призвело, в тому числі, до протиправного розірвання третейським судом третейської угоди, яка є невідємною частиною договору зберігання і надавала третейському суду компетенцію вирішення спорів.

Між тим, судова колегія не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають обставинам справи, наявним у справі доказам та вимогам матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до договору відповідального зберігання від 14.08.2008 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 на відповідальне зберігання наступне майно: склад металевий (інвентаризаційний № 41369); склад металевий (інвентаризаційний № 41470); склад металевий (інвентаризаційний № 41471); склад металевий (інвентаризаційний № 41472); повітрязбірник В4-10 (10 згонок) (інвентаризаційний № 23680); тельфер (інвентаризаційний № 33101); повітрявідвід (23 згонки) (інвентаризаційний № 33247); улитка повітряна (інвентаризаційний № 33475); повітрявідвід (113 згонок) (інвентаризаційний № 33317); повітрявідвід (24 згонки) (інвентаризаційний № 33448); улитка повітряна (інвентаризаційний № 33488); площадка для обслуговування крану (інвентаризаційний № 33458); кран підвісний електричний Q -1 тн (в зборі) (інвентаризаційний № 33460); кабель високої напруги (100м., 20 квадр.) (інвентаризаційний № 33461); термобудка Адас (інвентаризаційний № 33462); тримач ферм (2 шт.) (інвентаризаційний № 33464); ферма бетонна (24м., 4 шт.) (інвентаризаційний № 33465); заїзд для грузовика (інвентаризаційний № 33468); сідло мазовське (в зборі) (інвентаризаційний № 33469); передня балка з ресорами (інвентаризаційний № 33470); мост раба в зборі з ресорами (інвентаризаційний № 33484); рессівер (інвентаризаційний № 33485); мусорка (інвентаризаційний № 33489); труба котельна бетонна (інвентаризаційний № 40469); труба котельна (інвентаризаційний № 40667); ємкість для ДІТ (інвентаризаційний № 40668); ємкість для Д/П (інвентаризаційний № 41474); ємкість для води (інвентаризаційний № 41475); ємкість для води (інвентаризаційний № 41476). Як вбачається з матеріалів справи майно, передане відповідно до договору зберігання є обладнанням свинокомплексу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.10.2009 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на будівлі та споруди (свинарник в цілому), що знаходиться в м. Первомайський, район ПДП Хімпром.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщати у просторі.

Районний суд встановив, що обладнання свинокомплексу, передане ОСОБА_3 за договором відповідального зберігання, являється рухомим майном.

Таким чином судом першої інстанції було помилково встановлено, що власником майна, визначеного в договорі зберігання від 14.08.2009 року, являється ОСОБА_4, оскільки відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.10.2009 року за останньою було визнано право власності на обєкти нерухомості. Вказане судове рішення не місить положень про те, що за ОСОБА_4 було визнано право власності і на обладнання свинокомплексу.

При цьому в матеріалах справи містяться докази і відповідачем не заперечується, що право власності на передане за договором майно належить саме ОСОБА_1

За таких підстав твердження суду першої інстанції про ідентичність предметів спору по справі Третейського суду № 5/03.09 та цивільній справі № 2-2396/2009 не має правового обґрунтування, оскільки предметом розгляду третейської справи було рухоме майно, вказане в договорі відповідального зберігання, а предметом цивільної справи № 2-2396/2009 нерухоме майно будівлі та споруди (свинарник в цілому).

З огляду на це судова колегія приходить до висновку, що права та обовязки третіх осіб, зокрема, ОСОБА_4, під час розгляду третейської справи № 5/03.09 та ухвалення рішення третейського суду, ніяким чином не порушені, оскільки остання не являється власником рухомого майна.

Щодо непідвідомчості даного спору третейським судам, районний суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Коментована стаття закріплює принцип диспозитивності, який виражається в тому, що особа може здійснювати захист своїх прав у різні способи, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про розірвання договору, не виключаючи при цьому права на звернення до третейського суду за згодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України Про третейські суди юридичні та фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Разом з тим ст. 6 Закону України Про третейські суди, яка визначає справи, які не можуть бути розглянуті третейськими судами, не містить положень про те, що справи щодо розірвання договорів не підвідомчі третейським судам.

Як вбачається з п. 6 договору відповідального зберігання від 14.08.2009 року п. 10.6 у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України Про третейські суди, домовились про те, що спір розглядається у Харківському обласному відділенні Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Асоціації спеціалістів в аграрній сфері Третейська ініціатива, який знаходиться за адресою: 61057, м. Харків, вул. Сумська, 5, третейським суддею одноособово.

Таким чином позивач та відповідач самостійно, реалізовуючи принцип диспозитивності, дійшли згоди про розгляд спорів, що виникають з договору, у третейському суді.

Судова колегія також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправного розірвання третейським судом угоди про компетенцію вирішення спору, виходячи з того, що на момент розгляду третейської справи договір зберігання, як і третейське застереження, були дійсні. І лише після розгляду справи по суті на підставі рішення вказаного третейського суду від 22.12.2009 року по справі №5/03.09, з моменту набрання ним чинності, договір відповідального зберігання від 14.08.2009 року був розірваний.

Крім того відповідно до п 1.4. Регламенту Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації Асоціація спеціалістів в аграрній сфері Третейська ініціатива третейське застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення Третейським судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність третейського застереження.

З огляду на це судова колегія находить, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, що у свою чергу призвело до ухвалення не правильного рішення.

В звязку з наведеним судова колегія апеляційну скаргу задовольняє, рішення суду першої інстанції змінює, скасувавши його в частині задоволення заяви ОСОБА_3 про скасування рішення постійно діючого третейського суду Харківського обласного відділення при Всеукраїнській громадській організації „Асоціація спеціалістів в аграрній сфері „ Третейська ініціатива від 22.12.2009 року .

В задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування вказаного рішення третейського суду судова колегія відмовляє.

В іншій частині рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 2 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2010 року змінити, скасувавши його в частині задоволення заяви ОСОБА_3 про скасування рішення постійно діючого третейського суду Харківського обласного відділення при Всеукраїнській громадській організації „Асоціація спеціалістів в аграрній сфері „ Третейська ініціатива від 22.12.2009 року у справі № 5/03.09.

Відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду Харківське обласне відділення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Асоціація спеціалістів в аграрній сфері Третейська ініціатива від 22 грудня 2009 року по справі №5/03.9.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в 20- денний термін з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді