Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Мелінишин Г.П.,

суддів Беркій О.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Білик Л.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ерсте Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ«Ерсте Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ухвала постановлена судом з порушенням вимог закону. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не дотримано норм закону, які регулюють питання підсудності у справах про захист прав споживачів та розяснення з цього приводу Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Посилаючись на вказані обставини просив ухвалу скасувати, передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

________________________________________________________________________________

Справа №22-ц-743/2010р. Головуючий у І інстанції Витвицький В.В.

Категорія 5 Суддя-доповідач ОСОБА_2

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 17 ЦПК України передбачено право сторін передати спір на розгляд третейського суду. Реалізація цього права сторонами можлива у випадку укладення між сторонами третейської угоди, яка відповідає Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 10.1.1 кредитного договору та п.4.2.1. договору застави від 08.04.2008 р. (які позивач просить визнати недійсними) містять в собі домовленість сторін щодо передачі будь-якого спору (в т.ч. з приводу укладення), що може виникнути між сторонами договору, на розгляд третейського суду, Тобто в договорі міститься третейське застереження, яке відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди» .

24.02.2010 року представником відповідача подано до суду клопотання-заперечення проти розгляду спору в суді з проханням залишити позов без розгляду в порядку п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв»язку з наявністю в кредитному договорі третейського застереження. Таке клопотання також підтримано представником ПАТ в судовому засіданні до початку з»ясування обставин у справі .

Враховуючи наявність в оспорюваних договорах третейського застереження, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання представника відповідача про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи апелянта про те, що судом йому фактично відмовлено у судовому захисті порушеного права не заслуговують на увагу. Як роз»яснив Верховний Суд України у п.2 постанови Пленуму від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим пред»явлення позову до суду за наявності такого договору не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком передбаченого пунктом 6 частини першої статті 207 ЦПК обов»язку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку з»ясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді.

Надуманими є також твердження апелянта про те, що оскільки умовами договорів визначено право вибору ним підсудності, тому він і звернувся до суду за захистом порушеного права споживача, оскільки положення Закону України «Про захист прав споживачів» на дані правовідносини не поширюються.

З врахуванням наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону. Підстав для її скасування з мотивів, наведених апелянтом у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю.Беркій

ОСОБА_3