Справа №22-ц-319/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Білецького О.М.

Суддів - Кононенко О.Ю., Семеній Л.І.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 сільська рада Конотопського району Сумської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди,

та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, третя особа: Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення межі,-

встановила:

05 січня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що в с. Заводи Конотопського району Сумської області по вул. Комунарська, 54 розташована присадибна земельна ділянка пл. 0,40 га, з яких 0,05 га для обслуговування будинку, 0,35 га, для ведення особистого селянського господарства. Поряд розташована земельна ділянка № 52, якою користується ОСОБА_2, яка на його присадибній ділянці самовільно побудувала два сараї, не дає згоди на отримання державного акту на землю і ліквідації 5 дерев в'язів, які затіняють земельну ділянку.

28 вересня 2009 року ОСОБА_2 також звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, у якому просила визнати факт бездіяльності ОСОБА_4 сільської ради при вирішенні межового земельного спору, зобов'язати сільську раду вирішити вказаний спір і усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, відновити межу між ділянками № 52 та № 54.

Вказані позови ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 02 листопада 2009 року об'єднані в одне провадження.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 на протязі двох місяців після набрання рішення законної сили знести сараї «В» та «Г».

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 в отриманні державного акту на земельну ділянку № 54 по вул. Комунарська, с. Заводи Конотопського району Сумської області.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 в спилянні одного дерева в'яза, що росте на межі земельних ділянок № 54 та №52 по вул. Комунарська, с. Заводи Конотопського району Сумської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Вказує, що суд не вірно керувався земельним законодавством при вирішенні спору про знесення господарчих будівель.

Зазначає, що межа між спірними ділянками належним чином не встановлена, не закріплена межовими знаками, тому посилання суду на акт ОСОБА_4 сільської ради від 16 квітня 2003 року, є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, адвоката ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради - ОСОБА_9, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача щодо користування належною йому земельною ділянкою та отримання правовстановлюючого документу на неї з боку відповідачки, є порушеними, а тому підлягають захисту.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі, належним чином не встановлено факт створення їй перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Проте, до висновку щодо порушення прав суміжного землекористування ОСОБА_10, місцевий суд дійшов за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами у справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають по сусідству по вул. Комунарська, 52 та 54 в с. Заводи Конотопського району Сумської області. їх земельні ділянки за вказаними адресами межують, правовстановлюючі документи на них відсутні. Протягом багатьох років між ними існує спір щодо суміжного землекористування.

На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Конотопського району Сумської області № 39 від 28 вересня 1993 року про передачу земельних ділянок у приватну власність, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку, розміром 0,40 га, з них 0,05 га - для обслуговування жилого будинку та 0,35 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.54).

ОСОБА_11 на підставі його заяви також цим же рішенням передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0, 40 га (а.с. 122).

Вказані вище розміри земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_11 узгоджуються з даними земельно - кадастрової документації (а.с. 78 - 79).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 лютого 2009 року, ОСОБА_2 успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_11, житловий будинок № 52 з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,40 га по вул. Комунарська Конотопського району Сумської області (а.с. 59).

З матеріалів справи також вбачається, що межі земельних ділянок, якими користуються сторони, не встановлені в натурі в передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Згідно з частинами 1,3 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельної ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_3 на підтвердження своїх позовних вимог належних та допустимих письмових доказів не надав. Факти про створення йому незручностей у користуванні належною йому земельною ділянкою не довів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано поклав в основу рішення акт комісії ОСОБА_4 сільської ради від 16 квітня 2003 року з якого вбачається, що межі земельних ділянок сторін у справі не встановлювались (а.с. 157). Спір щодо суміжного землекористування органами місцевого самоврядування в установленому законом порядку не вирішувався.

Вирішення ж спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, відповідно до положень ч. З ст. 158 ЗК України, відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, а не суду.

Порядок розгляду земельних спорів визначений ст. 159 ЗК України.

За таких обставин, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками сторонами у справі заявлені передчасно, так як досудовий порядок врегулювання спору щодо встановлення меж не дотриманий.

Таким чином, оскаржуване рішення суду у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 є незаконним і необгрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4,ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 88 ЦПК України необхідно вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на ІТЗ розгляду справи в апеляційному суді в сумі 37 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.І ст. 307, п.п. 1,3,4 ч.І ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайнного суду Сумської області від 17 грудня 2009 року скасувати у частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні його позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді в сумі 37 грн.

Рішення набирало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: