Апеляційний суд Полтавської області
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня місяця 20 дня м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 липня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Полтаві про виселення ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 липня 2010 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Володимировича^ третя особа - ПАТ «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк» в м. Полтаві, про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_3 із складських приміщень загальною площею 548 кв. м., що знаходяться по вул.. Привокзальна, 5 , в м. Полтава, та повернуто ОСОБА_4 зазначені складські приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн., а всього 45 грн. 50 коп.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24 червня 2010 року.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу.

Просить скасувати рішення від 16 липня 2010 року та ухвалити нове по суті позовних вимог, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, 01 травня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір оренди приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права( ч. 1 ст. 761 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що майно, яке є предметом Договору оренди належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року.

Відповідно до Договору від 01.05.2009 року, ОСОБА_4 зобовязалася передати, а ОСОБА_3 - прийняти у тимчасове володіння та користування складські приміщення загальною площею 548 кв. м., що знаходяться за адресою: вул. Привокзальна,5, м. Полтава, в порядку та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.1 Договору визначено строк, на який складські приміщення передаються ОСОБА_3 в оренду - до 01 січня 2010 року.

Згідно п. 6.1 після закінчення строку оренди орендар зобовязаний передати орендодавцю приміщення протягом трьох днів з моменту закінчення строку оренди.

Також судом встановлено, що 05 січня 2010 року ОСОБА_4 направила ОСОБА_3 повідомлення про звільнення орендованих приміщень та підготовку їх до передачі.

Додатково позивачка повідомила, що не має наміру продовжувати дію Договору оренди приміщення.

Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

В порушення вищевказаної норми, ОСОБА_3 до теперішнього часу не повернув ОСОБА_4 складські приміщення та продовжує їх утримувати.

Відповідно до ст.. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно та безпідставно заволоділа ним.

В засідання суду першої інстанції відповідач надав копії договорів оренди нежитлових приміщень - №4 від 19.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПП ВКФ «Украгропромторг» строком на п»ять років, а копію договору суборенди нежилих приміщень від 22.10.2007 року, укладеного між ПП ВКФ «Украгропромторг» та ОСОБА_3 строком на п»ять років.

Дослідивши дані договори, суд вірно прийшов до висновку що вони укладені в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчені, що суперечить нормам ЦК України.

Так, відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 794 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди, укладений на строк не менше одного року , підлягає державній реєстрації.

Беручи до уваги вимоги ст.. 220 ЦК України, суд вірно прийшов до висновку про нікчемність договору оренди №4 від 19.10.2007 року та договору суборенди від 22.10.2007 року.

Оскільки недійсність даних договорів встановлена законом, визнання їх недійсними судом не вимагається, та вони не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

Враховуючи все викладене, суд правомірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та виселення із складських приміщень ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 24 червня 2010 року за заявою ОСОБА_3 вжито заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позов.

Пунктом 10 ПП ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що суд вправі скасувати вжиті заходи забезпечення позову коли потреба в забезпеченні з тих чи інших підстав відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи той факт, що ухвала про забезпечення позову була постановлена в попередньому судовому засіданні, а після дослідження обставин, що мають істотне значення потреба в забезпеченні позову відпала, суд вірно прийшов до висновку про скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 липня 2010 року не встановлено. Підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308 ,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити .

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 липня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_2