У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Стасів М.І.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Зазначає, що незаконність рішення полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки суд застосував норми діючого СК України, хоч мав застосувати норми КЗпШС, який діяв на час укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Висновки суду не відповідають обставинам справи. Рішення суду побудоване на припущеннях, безпідставно не взято до уваги показання свідків. ОСОБА_6 не було відомо про психічне захворювання ОСОБА_4 ОСОБА_7 вважає, що хвороба є тяжкою і небезпечною для другого з подружжя. З цих підстав шлюб слід визнати недійсним. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених законом випадків.

На підставі аналізу наявних в справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений з метою створення сімї у 2000 році. Ще до укладення шлюбу у 1999 році вони стали проживати разом для чого обєдналися в одну сімю в квартирі АДРЕСА_1.Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає вимогам ст. 15 КпШС України, що діяв на час виникнення спірних відносин.

Суд виходив з того, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач не навів жодних інших доказів, крім пояснень свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 не було відомо, що в 1997 році ОСОБА_4 лікувався з приводу депресивного неврозу. Твердження про те, що ОСОБА_6 не уклала б шлюбу з ОСОБА_4 при її обізнаності про захворювання останнього, нічим не підтверджені, оскільки ґрунтуються лише на особистих висновках позивача ОСОБА_3 та вказаних свідків. Доказів про те, що покійна ОСОБА_6 мала намір у звязку з захворюванням ОСОБА_4 припинити шлюб або визнати його недійсним, не надано. Посилання позивача на те, що оспорюваний шлюб не носив добровільного характеру або був зареєстрований з особою яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, не ґрунтуються на доказах, оскільки ОСОБА_4 було визнано недієздатним з 2 червня 2002 року - з часу смерті його дружини ОСОБА_6 рішенням Галицького районного суду м.Львова від 2 липня 2004 року. З мотивувальної частини вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_4 в 1997 році стаціонарно лікувався з приводу депресивного неврозу; ОСОБА_3 дав пояснення про те, що доглядає за ОСОБА_4, вважає що останній розуміє значення своїх дій, може ними керувати, а тому не видається психічно хворим. Акт судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_4 не може усвідомлювати значення своїх дій, датовано 30 квітня 2004 року. Доказів того, що такі обставини встановлені на час укладення шлюбу між ОСОБА_6 і ОСОБА_4, не надано.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом. При цьому слід брати до уваги наскільки порушені права та інтереси зацікавленої особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Доказів на підтвердження існування на час укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обставин, що дають підстави вважати укладений між ними шлюб недійсним, не надано. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 була обізнана про стан здоровя ОСОБА_4, сама наявність будь-яких психічних розладів на момент укладення шлюбу не може свідчити про наявність підстав визнання такого недійсним.

З такими висновками суду, які ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів і відповідають положенням ст.ст. 12, 15, 18, 45, 47 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1969 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, хоч суд посилався на діючий СК України; слід погодитися. Судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Відповідно до вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстави для скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дні набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: