Справа №22-ц-266 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Шевченка В.А.

суддів Семеній Л.І., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2

до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»

про стягнення банківського вкладу, втраченої вигоди та штрафних санкцій,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 січня 2009 року уклав з ТОВ «Український промисловий банк» договір банківського вкладу № 1004/106001, згідно з яким відповідач прийняв від нього на депозит 50 000 грн. Строк депозитного договору закінчився 14 лютого 2009 року, але на його вимогу відповідач кошти не повернув.

Просив стягнути з ТОВ «Український промисловий банк» на його користь 50 000 грн. суму вкладу за вказаним договором, 3% річних, інфляційні збитки, втрачену вигоду, відсотки за користування чужими коштами.

Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_2 50 000 грн. за договором банківського вкладу №1002/966002 від 12 січня 2009 року та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з ТОВ «Український промисловий банк» на користь держави 500 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що суд не звернув уваги на те, що ТОВ «Український промисловий банк» не виконало перед ним своїх договірних обовязків, передбачених договором банківського вкладу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який підтримав скаргу з мотивів в ній викладених, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ні главами 71-72 ЦК України, ні договором банківського вкладу не передбачено стягнення з Банку інфляційних збитків, 3% річних від простроченої суми, відсотків за користування чужими коштами та втраченої вигоди.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 січня 2009 року ОСОБА_2 уклав з відповідачем ТОВ «Український промисловий банк» договір банківського вкладу №1002/966002, згідно з яким відповідач прийняв від позивача на депозит 50 000 грн. строком на 33 дні.

Кінцевим строком закінчення банківського договору було 14 лютого 2009 року.

19 лютого 2009 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Український промисловий банк» з проханням повернути кошти за договором банківського вкладу, але отримав лише проценти за користування депозитним вкладом.

Згідно п.3.3. договору банківського вкладу у випадку, якщо у «дату повернення» вкладу, зазначену у п.1.1 цього договору, вкладник не вимагає повернення суми вкладу, банк забезпечує збереження суми вкладу на рахунку зазначеному в п.2.1.1 цього договору до моменту звернення вкладника із вимогою про повернення вкладу. При цьому починаючи з «дати повернення» вкладу, встановленої в п.1.1 цього договору, проценти не нараховуються.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до банку з вимогою повернути кошти за договором банківського вкладу після закінчення цього строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За таких обставин, місцевий суд правильно встановив порушення установою банку прав вкладника, а тому дійшов обґрунтованого висновку про необхідність їх захисту шляхом стягнення з ТОВ «Український промисловий банк» на користь позивача суми депозиту, передбаченої договором.

Проте, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних, суд допустив істотну неповноту з»ясування обставин справи, внаслідок чого висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ТОВ «Український промисловий банк» не виконав зобов»язань перед кредитором, передбачених договором банківського вкладу, а тому у відповідності до вищевказаної статті несе відповідальність перед ним.

Тому, вимоги ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов»язання за договором банківського вкладу та 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню, а рішення суду у частині відмови у задоволенні цих вимог- скасуванню на підставі п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Так, згідно з методикою розрахунку 3% річних від простроченої суми заборгованість становить 936 грн. 99 коп, а сума заборгованості за договором банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення складає 2700 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України необхідно вирішити питання про розподіл судових витрат.

З ТОВ «Український промисловий банк» на користь держави підлягає стягненню 25 грн. 50 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2009 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Позов ОСОБА_2 у цій частині задовольнити та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати у розмірі 2700 грн. та три проценти річних у розмірі 936,99 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь держави 25 грн. 50 коп. судового збіру.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді