МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №2-6734/2010
17 листопада 2010 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.
при секретарі - Луньовій В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У лютому 2010р. ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що її батьки ОСОБА_4 та відповідач у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1991р. до 19 жовтня 2009р. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2009р. шлюб між її батьками був розірваний. Зазначала, що у період шлюбу її батьки на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2007р. придбали квартиру АДРЕСА_1. 16 грудня 2008 року між нею та відповідачем за згодою ОСОБА_4 був укладений договір дарування, відповідно до якого відповідач подарував, а вона прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 17,4 кв.м., у т.ч. житловою площею 13,6 кв.м. Після укладення договору дарування відповідач в 2008р. з сімї пішов і жодного разу не з'являвся у зазначеній квартирі, тому позивачка просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №18 у будинку №25 по вул. М'ясоєдівській у м. Одесі.
Позивачка неодноразово змінювала свої позовні вимоги та остаточно просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18 у будинку №25 по вул. Мясоєдівській у м. Одесі.
Ухвалою суду від 17 листопада 2010 року відмова позивачки від частини позовних вимог була прийнята і провадження у даній частині було закрито.
В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, про що надала заяву (а.с.64)
Крім того, позивачка в судовому засіданні просила суд розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, про що надала заяву (а.с.64).
Відповідач у судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
відповідно до ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
У ході розгляду справи судом встановлено, що батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1991р. до 19 жовтня 2009р.
Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний, що підтверджується витягом з рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2009р.(а.с. 13).
У період шлюбу батьки позивачки придбали квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2007р.
Встановлено, що в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про склад сімї та з місця проживання від 02.09.2010р. (а.с.48).
Відповідно до довідки з адресного бюро від 18.08.2010р. та довідки Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеський області від 02.09.2010р. № 31/21, ОСОБА_3 зареєстрований з 16.07.2008 р. у квартирі АДРЕСА_3 (а.с.40,47)
16 грудня 2008 року відповідач подарував, а позивачка прийняла у дар квартиру АДРЕСА_2, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 17,4 кв.м., у т.ч. житловою площею 13,6 кв.м., що підтверджується договором дарування від 16 грудня 2008 р.
Із пояснень позивачки вбачається, що на час її звернення до суду, відповідач понад рік в квартирі не проживав і не проживає, фактично після укладення з нею договору дарування від 16.12.2008р. житловою площею у квартирі не користувався і нею не цікавився, що підтверджується актом від 06.02.2010р. (а.с.62)
Факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується також тим, що за період з 01.02.2010р. по 27.08.2010р. на імя ОСОБА_3 реєстраційна кореспонденція не надходила, що підтверджується довідкою від 28.08.2010р. №12/119 (а.с.49).
Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою V, розділом другим, главами 29. 32 Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад один рік без поважних причин.
На підставі ч.ч.І та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд.
За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Як вказує ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду.
Судовий збір у справі складає 8.50 грн., витрати на ІТЗ судового розгляду справи - 37 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовій збір в сумі 17,00 грн. та витрати на ІТЗ у сумі 37.00 грн.
На підставі ст.ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, втратившим права на користування квартирою № 18 у будинку №25 по вул. Мясоедовської у м. Одесі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 8 (вісім) гривень 50 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 (тридцять сім гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда