Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-1562/2010 Головуючий у 1 інстанції Головченко М.М.
Категорія - цивільна Доповідач - Позігун М.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді ПОЗІГУНА М.І.,

суддів: МАМОНОВОЇ О.Є., ШЕМЕЦЬ Н.В.

при секретарі: РАЧОВІЙ І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни , -

встановив:

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії у підвищеному розмірі за період з 3 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року неправомірною, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, яку отримувала ОСОБА_1 за період з 3 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням її підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за рахунок коштів Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі відповідач просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач, як орган якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, мав діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, але у порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань та виплату не проводив, чим допустив протиправну бездіяльність , і, відповідно, зобов'язав УПФ провести перерахунок та виплату позивачу доплати (підвищення) до пенсії за період з 18 листопада 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Доводи апелянта з приводу законодавчої неврегульованості питання щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії дітям війни є безпідставними, оскільки на спірні правовідносини поширюється дія чинного Закону України „Про соціальний захист дітей війни", який є обов'язковим для виконання відповідачем.

Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у даному спорі виходять за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, оскаржуваним судовим рішенням на відповідача покладений обов'язок по нарахуванню та виплаті спірних виплат, які проводяться за рахунок коштів Державного бюджету України, і судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат за рахунок коштів ПФУ.

Необгрунтованими є посилання апелянта на порушення судом вимог ст.152 Конституції України та ст.1175 ЦК України, невідповідність висновків суду, роз'ясненням, викладеним в постанові пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 року про необхідність перерахунку пенсії, виходячи з розмірів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, оскільки позивачем заявлені вимоги не про відшкодування шкоди у відповідності з нормами ЦК України, а про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання здійснити нарахування та виплату доплати (підвищення) до пенсії згідно Закону України „Про соціальний захист дітей війни", яким і регламентуються спірні правовідносини, а не вище зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, яка втратила чинність в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", тому доводи апеляційної скарги і в цій частині не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Також апеляційний суд вважає, що застосування мінімальної пенсії за віком для розрахунку доплат дітям війни є вірним, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Посилання апелянта на ухвалу Конституційного Суду України щодо непоширення мінімального розміру пенсії за віком до спірних правовідносин не може бути підставою для скасування постанови суду, враховуючи, що конституційне провадження у даній справі не відкривалось і, відповідно, рішення не ухвалювалось, а зазначене роз'яснення Конституційного Суду України про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни не спростовує правильних, законних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції у даному спорі.

Тому оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області - відхилити.

Постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий: Судді: