Справа №22-ц-4474 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року м.Суми

колегія судді в судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Маслова В.О.

суддів: Гагіна М.В., Смирнової Т.В.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 27 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третя особа: Управління підприємництва, торгівлі, побуту та захисту прав споживачів Сумської міської ради, про захист прав споживачів та стягнення пені за невиконання умов договору, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12 листопада 2009 року між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір за №М-75 на виготовлення меблів, а саме столу та 8 стільців.

Згідно п.4.3 Договору термін виконання замовлення щодо столу складав 11 грудня 2009 року, а стільців 27 грудня 2009 року.

19 листопада 2009 року позивач внесла відповідачу перший авансовий платіж в сумі 5000 грн., а другий авансовий платіж в сумі 3000 грн. внесла 01 грудня 2009 року.

Станом на 11 грудня 2009 року стіл виготовлено не було і затримку у виконанні робіт відповідач пояснював великою кількістю замовлень.

Після постійних нагадувань та прохань стіл було отримано ОСОБА_4 лише 31 грудня 2009 року, а стільці обіцяно виготовити одразу після Нового року.

Однак, стільці відповідачем виготовлені не були і позивачкою 22 січня 2010 року йому була направлена претензія.

01 лютого 2010 року ОСОБА_4 звернулася зі скаргою до Управління з захисту прав споживачів, але незважаючи на це відповідач не виконав умови договору.

Просила зобовязати відповідача виконати замовлення згідно Договору №М-75 на виготовлення меблів та стягнути пеню у розмірі 3% вартості замовлення у розмірі 63036 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 27 серпня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобовязано ФОП ОСОБА_2 виконати замовлення згідно Договору на виготовлення меблів №М-75 від 12 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню у розмірі 3% вартості замовлення у розмірі 63036 грн. та 120 грн. у рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1700 грн.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що договір №М-75 від 12 листопада 2009 року є неукладеним, оскільки сторони не дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору, так як не підписали додаток №1 до нього. Крім того, не досягли згоди відносно матеріалу, з якого повинні бути виготовлені меблі.

Вважає, договір є неукладеним, а тому він не повинен сплачувати пеню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та представника третьої особи ОСОБА_5, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2009 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №М-75 на виготовлення меблів, відповідно до умов якого позивачка, як замовник доручила, а відповідач, як підрядник прийняв на себе зобовязання по виготовленню, доставці, установці та гарантійному обслуговуванню стільців столових в кількості 8 шт. та столу обіднього. Загальна вартість робіт складала 15500 грн.

Пунктом 3.2 Договору було передбачено, що у строк до 19 листопада 2009 року ОСОБА_4 повинна була внести аванс у розмірі 5000 грн., а в строк до 01 грудня 2009 року - 3000 грн. авансових внесків.

Також п.п.4.2 Договору визначено, що строк виготовлення обіднього столу з різьбою складає 11 грудня 2009 року, а стільців 27 грудня 2009 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 у строки передбачені договором виконала умови договору і передала ФОП ОСОБА_2 авансові внески в загальній сумі 8000 грн. та каталоги й фотокартки зразків меблів, але відповідачем ескізи виробів виконані не були. У строк передбачений договором відповідач умов договору не виконав, стіл обідній був виготовлений та переданий позивачці лише 31 грудня 2009 року, а стільці зовсім не були виготовлені.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, місцевий суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір підряду і сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов, оскільки було визначено предмет договору, загальна вартість роботи та строк її виконання, але ФОП ОСОБА_2 виконав умови договору частково. Крім того, ФОП ОСОБА_2 прострочив виконання роботи на 206 днів, а тому відповідно до положень ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3% вартості замовлення у сумі 63036 грн.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов цих висновків без належної оцінки всіх зібраних по справі доказів, що призвело до частково помилкового висновку та застосування судом норм матеріального права, що у відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині його правового обґрунтування та розміру присудженої до стягнення неустойки.

Так, місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини справи щодо виникнення зобовязання між сторонами у справі, його виконання, а також відповідальності за неналежне виконання.

При цьому, до спірних правовідносин застосовані загальні положення ЦК України про підряд (ст.ст.837, 843, 846).

Загальні положення застосовуються до окремих видів договору підряду, якщо інше не встановлено нормами ЦК України про ці види договорів.

Наявність спеціальної норми, яка регулює конкретний вид договору підряду, є перешкодою для застосування до цього виду відповідної норми, що міститься в загальних положеннях про підряд.

Як вже зазначалось, ОСОБА_4 замовила ОСОБА_2, який є підприємцем, виготовити меблі, призначені для задоволення побутових потреб позивача й зобовязувалась оплатити їх вартість.

Тобто, між сторонами у справі виникли правовідносини, що регулюються нормами ЦК України про побутовий підряд (ст.865) та ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак застосування загальних положень про підряд є помилковим.

Враховуючи зміст положень ст.ст.865, 868 ЦК України зміст договору на виготовлення меблів, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності домовленості з усіх істотних умов договору, оскільки саме відповідач зобовязаний був надати позивачу повну і достовірну інформацію відносно меблів, що мають бути виготовлені.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується, що вісім стільців згідно умов договору від 12 листопада 2009 року не виготовлено і прострочення виконання цього обовязку на день ухвалення рішення складає більше 200 днів, що є підставою для застосування положень ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Проте, позивачем, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду доказів розміру збитків, завданих відповідачем неналежним виконанням зобовязання.

Враховуючи фактичні обставини справи, предмет позову, принцип розумності та справедливості, а також те, що стягнута судом з відповідача пеня значно перевищує розмір збитків, яких зазнала ОСОБА_4 внаслідок порушення умов договору, та згідно положень ч.3 ст.551 ЦК України, присуджена до стягнення пеня підлягає зменшенню до 3000 грн.

Крім того, у відповідності до положень частини 5 ст.88 ЦПК України та у звязку з ухваленням апеляційним судом рішення, підлягає перерозподілу і судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню 51 грн. 00 коп. судового збору, а не 1700 грн., як зазначено у рішенні суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 27 серпня 2010 року у даній справі у частині стягнення неустойки та судового збору змінити, стягнувши з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3000 грн. пені, а не 63036 грн., як зазначено у рішенні суду першої інстанції.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави 51 грн. судового збору, а не 1700 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: