Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія - 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Неклеси В.І.

суддів - Зубакової В.П., Турік В.П.

при секретарі - Чубіній А.В.

за участю: представника відповідача ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( далі ВАТ «КЗРК) про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 02.03.2007 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% та встановлено третю групу інвалідності, які при наступних переоглядах залишились незмінними.

Вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 121 тис. грн. та просив суд стягнути цю суму з відповідача на свою користь, та стягнути з відповідача витрати по справі послуги юридичної консультації 500 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «КЗРК» на користь ОСОБА_3 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 500,00 грн. за надання правової допомоги. Стягнуто з ВАТ «КЗРК» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 15,00 грн. та судовий збір в сумі 8,50 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ВАТ «КЗРК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом помилково до врегулювання спірних правовідносин застосовано положення ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України; відсутній обовязок ВАТ «КЗРК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу оскільки він є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований; робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об`єктивним явищем; судом не зясовано причини пропуску позивачем тримісячного строку для звернення з позовом.

Крім того, суд неправомірно стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати на правову допомогу, оскільки останні не підтвердженні документально.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1985 року по 2007 рік працював на ВАТ «КЗРК» гірничим робітником очисного вибою та підземним машиністом бурової установки. 02.03.2007 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. (а.с. 5-8)

Працюючи протягом тривалого часу, впродовж 21 року 01 місяця в умовах тяжкої фізичної праці і запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, позивач отримав професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ПФ другого ст., деф.арстрозу ліктьових ПФ першого-другого ст. та колінних ПФ другого ст. суглобів, хронічний бронхіт ЛН першої ст.

Висновком МСЕК від 02.03.2007 року (а.с. 15, 16) позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності ( 40% по радикулопатії та 10% по хронічному бронхіту) та 10% повторно по тудовому каліцтву відповідно до акту №2 від 24.01.1986 року, а всього 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності починаючи з 26 лютого 2007 року з наступним переоглядом 01.02.2008 року. При наступних переоглядах ступінь втрати професійної працездатності залишився незмінним.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 3 розслідування професійного захворювання від 07 лютого 2007 року (а.с. 9-11) причиною професійного захворювання ОСОБА_3 є тривалий час роботи в умовах тяжкої фізичної праці та запиленість повітря робочої зони, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ВАТ «КЗРК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2007 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи представника відповідача про те, що суд, поновлюючи позивачу строк для звернення до суду з позовною заявою, не перевірив поважності причин його пропуску, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди необгрунтований відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 30 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 30 000 гривень до 21 000 гривень.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 понесених ним витрат на правову домомогу грунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.2 ч.2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Як передбачено статтями 26, 42 ЦПК України, представник особи, який бере участь у справі за дорученням, має процесуальний статус саме представника цієї особи і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу.

Відповідно до довіреності від 15 січня 2008 року (а.с. 54) ОСОБА_5 позивачем надано повноваження свого представника, саме в такому процесуальному статусі згідно з протоколами судових засідань той брав участь у справі, і кошти за надану допомогу отримав як представник, що відображено у квитанції №1277 від 01.04.2009 року (а.с. 59).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.84 ЦПК України, витрати пов`язані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку передбаченому ст. 88 ЦПУ України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду в частині стягнення судових витрат на надання правової допомоги підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задовленні позовних вимог про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 судових витрат на надання правової допомоги в сумі 500 (п`ятьсот) гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року в частині розміру стягнутої з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди змінити, зменшивши цей розмір з 30 000 (тридцяти тисяч) гривень до 21 000 (двадцяти однієї тисячі) гривень.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року в частині розміру стягнутих з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 судових витрат на надання правової допомоги в сумі 500 (п`ятьсот) гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 в стягненні з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь витрат за надання правової допомоги в сумі 500 (п`ятьсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)