РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

Справа № 2-533/10

Провадження № 2-533/10

07.09.2010

07 вересня 2010р. Московський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Нечаєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2. 3-іх осіб - Харківське міське управління державної служби зайнятості, відділ зайнятості Московського району м. Харкова про визнання трудового договору не розірваним, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. -

встановивив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа - Харківське міське управління державної служби зайнятості Московського району м. Харкова про визнання трудового договору нерозірваним, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

14.05.2010р. позивач уточнила вимоги позову тим, що просить визнати дії ОСОБА_2 при розірванні трудового договору між працівником ОСОБА_1. 1 роботодавцем ФО - підприємцем ОСОБА_3 14.08.2008р. на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням; визнати трудовий договір, укладений між працівником ОСОБА_1 і роботодавцем ФО - підприємцем ОСОБА_2 14.08.2008р. розірваним 01.02.2010р. у зв'язку із ліквідацією підприємства, установи, організації; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 06.12.2008р. по 01.02.2010р. в розмірі 10398грн.; стягнути з відповідача вихідну допомогу в сумі 869 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. та зобов'язати Харківське міське управління державної служби зайнятості, відділ зайнятості Московського району м. Харкова внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1, зазначивши підстави розірвання трудового договору № 4444 від 10.08.2008р. за ст.. 431 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства, установи, організації з 01.02.2010р.

8 обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14.09.2008р. уклала безстроковий

трудовий договір з ФО - підприємцем ОСОБА_2 і була прийнята на посаду адміністратора СПА-центр з

оговореною заробітною платою 605грн., із встановленим графіком роботи з 9.00 до 18.00 за згодою сторін, вихідні дні.

визначені у п.5 договору, встановлювались субота і неділя за згодою сторін. Вказаний договір зареєстрований в

Московському районному відділу центра зайнятості. 04.12.2008р. у 16.00, в день відпочинку після нічної зміни, у

телефонному режимі ОСОБА_2 повідомив позивач про її звільнення, без пояснень причин, нри цьому, ніхто не

ознайомлював з наказом про звільнення, не повідомлялась і про розірвання трудового договору за ініціативою власника

тощо. 06.12.2008р. позивач прийшла на своє робоче місця у відповідності до графіку роботи, однак неї не допустили до

роботи начальник служби охорони ОСОБА_4, посилаючись на той факт, що керівництво салону перейшло на 5-ти

денний робочий тиждень. 05.12.2008р. позивач звернулася до територіальної державної інспекції труда в Харківської

області з вимогою щодо захисту її права, разом з цим перевірку не проведено у зв'язку із ухиленням відповідача від

перевірки. У період з 06.12.2008р. по 01.02.2010р. - час припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2,

останній умисно здійснював умови, при яких позивач не могла виконувати свої трудові зобов'язання, перешкоджав у

допуску до території салону, трудову книжку повернув лише 23.03.2010р., у якої зазначено, що позивач звільнена за

власним бажанням, при тому, що ніяких заяв про звільнення із наведених підстав остання не надавала. Відповідач

повідомив ОСОБА_1 про остаточний розрахунок лише 23.03.2010р. Листи, які нібито відповідач спрямовував на

адресу позивача щодо невиходу на роботу є фальсифіковані, не вручалися чия підпис не відомо. Оскільки відповідач

перешкоджав виходу на роботу, звільнив позивача незаконно, утримував трудову книжку, позивачу не сплачено

середній заробіток за час вимушеного прогулу за 14 місяців у період з 05.12.2008р. по час припинення підприємницької

діяльності - 01.02.2010р. Також діями відповідача позивачу вчинено моральну шкоду, оскільки остання вимушена

звертатися до державних установ про захист порушених прав та інтересів, що змінило звичний образ життя, позивач не

мала можливості працевлаштуватися. Просить вимоги позову задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, його представники, в судове засідання після прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 не заявляли, будучи повідомленим судом про день та час розгляду справи належним чином, заяв про причини своєї неявки до суду не надав, тому суд зі згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення.

Представник 3-ї особи в судове засідання також не з'явився, надавши до суду заяву щодо слухання справи за його відсутністю.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги таким, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що 14.08.2008р. між ФО - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений безстроковий трудовий договір з встановленням заробітної плати, часу виконання робіт, із зазначенням вихідних днів тощо, який зареєстрований у Харківському міському управлінні державної служби зайнятості, відділ Московського району м. Харкова (а.с.4,5.118119).

Із відомостей трудової книжці вбачається, що 25.12.2008р. ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України, трудовий договір № 4444 від 14.08.2008р. знятий з реєстрації 02.02.2009р. (а.с.141 ).

Між тим, судом встановлено, що працівник СПА - центру ОСОБА_1 з 05.12.2008р. намагалась у відповідності до графіку робіт приступити до виконання своїх трудових обов'язків адміністратора салону, однак з боку керівництва до робочого місця ОСОБА_1 допущена не була, у телефонному режимі 05.12.2008р. ОСОБА_2 сповістив, що ОСОБА_1 звільнена.

Зазначені обставини підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. зверненнями ОСОБА_1 до державних органів стосовно незаконного звільнення, відповідними перевірками.

Більш того, заслуговує на увагу суду той факт, що первинно до суду 20.02.2009р. з позовом звернувся ОСОБА_2 про розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 у зв'язку із односторонньою відмовою від виконання умов договору, а із наданої копії трудового договору (а.с. 142), із відомостей трудової книжці

ОСОБА_1 вбачається, що трудовий договір сторонами розірвано 25.12.2008р. за власним бажанням у порядку ст.. 38 КЗпП України.

Отже, дії відповідача, його первинна позиція носять суперечливий характер, не відповідають встановленим судом обставин, що підтверджує доводи позивача щодо незаконних дій ОСОБА_2 при звільнені позивача і при розірванні трудового договору.

Відповідно до правил ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків встановлених трудовим законодавством.

Разом з цим, як встановлено ОСОБА_1 ніяких заяв про розірвання трудового договору з відповідачем за

власним бажанням не надавала, на надано таких відомостей при подачі свого позову 20.02.2009р. і з боку ОСОБА_2, при тому, що договір вже розірваний 25.12.2008р.

Таким чином, суд надійшов до висновку, що відповідач самостійно, всупереч чинному законодавству посилаючись на норми ст..38 КЗпП України, розірвав трудовий договір і вніс відомості в трудову книжку, які не відповідають дійсності.

Далі, судом встановлено, що ОСОБА_2 01.02.2010р. припинив підприємницьку діяльність.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадках ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, суд приймає за обгрунтоване вимоги позивача щодо визнання зазначеного трудового договору розірваним на підставі ліквідації підприємства, установи, організації, у зв'язку із припиненням ФО - підприємцем ОСОБА_2 підприємницької діяльності.

Також знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо несвоєчасної видачі трудової книжки, яка отримана поштою ОСОБА_1 19.03.2010р. (а.с.143-146).

Відповідно до правил ст.. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою а поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у т очній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. У разі затримки видачі трудової книжці з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору у зв'язку із ліквідацією підприємства, установи, організації працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Отже, на підсіві вищевикладеного з відповідача повинно стягнути на користь ОСОБА_1 як середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 06.12.2008р. по 01.02.2010р. в розмірі 10398грн.. так і вихідну допомогу у розмірі 869грн.

Згідно положень ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого житія.

Оскільки з боку позивача доведено, що у зв'язку із незаконними діями відповідача, змушена була звертатися до різних державних органів за захистом порушених праві та законних інтересів, очікувати результати перевірки діяльності ОСОБА_2, котрий ухилявся від здійснення перевірок, не допуску до колишнього робочого місця, своєчасного не отримання трудової книжку, що призвело до неможливості працевлаштуватися, втрата доходу тощо, у зв'язку з чим призвело до моральних страждань позивача, вимоги останнього щодо стягнення моральної шкоди, на думку суду, є обгрунтованими та справедливими.

Отже, на підставі викладеного, суд прийшов до висновку про те. що з боку відповідача порушено діюче трудове законодавство, чому надана правова оцінка в рішенні, тому вимоги позову підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України ст.ст. 5-1.47. 221.235. 237-1 КЗпП України. -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії ОСОБА_2 по розірванню трудового договору від 14.08.2008р. між працівником ОСОБА_1 і роботодавцем ФО - підприємцем ОСОБА_2 25.12.2008р. на підставі ст. 38 КЗпП України з формулюванням - за власним бажанням - незаконними.

Визнати трудовий договір від 14.08.2008р., укладений між працівником ОСОБА_1 і роботодавцем ФО - підприємцем ОСОБА_2 розірваним 01.02.2010р. на підставі ст.. 43-1 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства, установи, організації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 06.12.2008р. по 01.02.2010р. в сумі 10398 (десять тисяч триста дев'яносто вісім)грн. та вихідну допомогу у розмірі 869 (вісімсот шістдесят дев'ять)грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкод/ у розмірі 5000 (п'ять тисяч)грн.

Зобов'язати Харківське міське управління державної служби зайнятості, відділ зайнятості Московського району м. Харкова внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1 щодо формулювання причин звільнення, вказавши підставу розірвання трудового договору № 4444 від 14.08.2008р. за ст. 43-1 у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації з 01.02.2010р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя