У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи служби у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 серпня 2010 року позов задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та брати участь у його вихованні. Визначено способи, місце та час участі позивача у спілкуванні з дитиною сторін.

Рішення оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у вихованні сина та спілкуванні з ним, забороняє відвідувати дитину, налаштовує сина проти нього, забороняє дитині спілкуватися з родичами з його боку, позбавляє можливості матеріально допомагати дитині. Вказує, що батько має переважне право на виховання дитини перед іншими родичами. На час відсутності матері в Україні дитина перебуває на вихованні інших родичів відповідача. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст.ст. 141, 150 СК України батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини, зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім»ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов»язком.

Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Встановлено, що сторони в шлюбі не перебували. Вони є батьками дитини ОСОБА_4, який народився 2 лютого 1997 року. Сторонами, які проживають окремо, не визначене місце проживання дитини. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2008 року, яке є чинним, визначено місце проживання сина сторін разом з матір»ю. Дитина проживає разом з відповідачем, утримується та виховуються в належних умовах, забезпечена всім необхідним. Мати цікавиться та піклується утриманням і вихованням дитини. Дитина прихильна до матері. У дитини склався певний порядок життя, до якого вона звикла. Зміна соціального середовища може негативно вплинути на загальний емоційний стан дитини.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати дитина, спір між ними вирішується з врахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров»я та інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Апелянт не надав доказів того, що відповідач відсутня в Україні і на час такої відсутності дитина перебуває на утриманні і вихованні сторонніх осіб.

На підставі аналізу зібраних по справі доказів суд першої інстанції, з врахуванням віку, стану здоров»я сина сторін, встановлених по справі обставин, висновку органу опіки та піклування, прихильності дитини до матері, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання сина сторін разом з ним на час відсутності матері в Україні. Вимога про визначення місця проживання дитини на певний час в період відсутності відповідача в Україні, не підлягає до задоволення. Це не позбавляє батька права спілкуватися з дитиною, брати участь у її утриманні та вихованні; здійснювати в повному обсязі всі свої права і обов»язки щодо сина. Оскаржуваним рішенням позов в частині забезпечення участі батька у вихованні та утриманні сина задоволено.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об»єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися. Суд першої інстанції вирішив спір з належним обгрунтуванням своїх висновків з посиланням на норми закону, з врахуванням наданих по справі доказів.

З такими висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: