АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7922/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2010 року м. Дніпропетровськ

2 лютого 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Перцової В.А.

суддів - Глущенко Н.Г., Гокова П.В.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2009 року по справі за позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Павлоградської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Павоградської міської ради Дніпропетровської області, про виселення з службового житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року Комунальне підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Павлоградської міської ради Дніпропетровської обласні (далі КП «УЖКГ») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення її, разом з двома неповнолітніми дітьми, з службового житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог КП «УЖКГ» посилалось на те, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_3, на склад сімї 3 чоловіки, як службове житлове приміщення, на підставі службового ордеру від 09.12.1996 року, який видано згідно рішення виконкому № 944 від 13.11.1996 року. Квартира є однокімнатною і її житлова площа складає 17,07 кв. м.

Службова квартира була надана ОСОБА_3 у звязку з його роботою в КП «УЖКГ». Трудові відносини з підприємством ОСОБА_3 припинив і був звільнений з роботи за власним бажанням 09.11.2001 року, а 08.11.2001 року знявся з реєстрації у спірній квартирі.

При перевірці паспортного режиму встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають колишня дружина ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 з двома неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких обставин, в силу ст. 124 ЖК України , позивач просив суд висилити відповідачку разом з її неповнолітніми дітьми зі спірного службового приміщення без надання іншого житлового приміщення / а. с. 20-21,63-64,65-66 /.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.12.2009 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд виселив ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та стягнув з неї на користь КП «УЖКГ» судові витрати: судовий збір у розмірі 8,50 грн. та витрати на ІТЗ 7,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено / а. с. 114-115 /.

З рішенням суду не погодилась відповідачка ОСОБА_2 і звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову КП «УЖКГ» в його позовних вимогах, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене судом без урахування вимог ст. 125 ЖК України та ст.ст.150,151 СК України / а. с. 118-120 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення відповідно до п. п. 3,4 ч. 1 ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «УЖКГ» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 підлягає виселенню з службової квартири на підставі ст.124 ЖК України без надання іншого житлового приміщення, а два її неповнолітніх сини не можуть бути виселені з цієї ж квартири згідно ст. 47 Конституції України та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Однак, з такими висновками суду та ухваленим рішенням по справі погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, а також вимогам чинного матеріального та процесуального права. Крім того, судом неправильно застосовані норми матеріального закону.

Судом встановлено, що згідно службового ордеру № 202 серія Б-96 від 09.12.1996 року однокімнатна службова квартира АДРЕСА_1, житловою площею 17.07 кв. м., була надана ОСОБА_3 на склад сімї 3 чоловіки : він, його дружина ОСОБА_6М (нині відповідачка ОСОБА_2М.) та малолітній син ОСОБА_7 Ордер було видано на підставі рішення виконкому № 944 від 13.11.1996 року, як газозварнику / а. с. 96 /.

Відповідно до поквартирної картки форми Б сімя ОСОБА_7 вселилася в цю квартиру та стали проживати, зареєструвавшись в ній всім складом 19.12.1996 року /а. с.69 /.

Шлюб між подружжям ОСОБА_7 було розірвано 29.03.2000 року / а. с. 89 /.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право на житлову площу в спірній квартирі, але рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 16.03.2001 року йому було відмовлено в позові / а. с. 92 /.

Як вбачається з по квартирної картки, ОСОБА_3Ю, 08.11.2001 року знявся з реєстрації в квартирі, а 09.11.2001 року звільнився з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 175-к від 09.11.2001 року / а. с. 69,70-71 /.

В квартирі залишилась проживати ОСОБА_6 ( вона ж ОСОБА_2 ) з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На сьогоднішній день в спірній службовій квартирі проживають та зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 разом зі своїми неповнолітніми синами: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 / а. с. 68,88 /.

Відповідачка ОСОБА_2 є одинокою матірю, яка проживає з двома неповнолітніми дітьми, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_8 розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2009 року / а. с. 87 /.

Відповідно до ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають без надання іншого жилого приміщення.

Однак, згідно ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК України, не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, що проживають разом з ними.

Відповідачка ОСОБА_2, у відповідності зі ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та розясненнями Верховного Суду України викладеними в п.9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів», - є одинокою матірю.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначений матеріальний закон та дійсні обставини по справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2, разом з двома її неповнолітніми синами, не може бути виселена на підставі ст. 124 ЖК України з спірної квартири без надання іншої житлової площі, а тому слід відмовити КП «УЖКГ» в цих його позовних вимогах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2009 року скасувати.

Відмовити Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про її виселення, разом з двома неповнолітніми синами, з службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

СУДДІ: