АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

2 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Перцової В.А.

суддів - Глущенко Н.Г., Куценко Т.Р.

при секретарі - Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про заборону вчиняти перешкоди у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Дочірнє підприємство «Мега Пак» Товариства з обмеженою відповідальністю «Клайм», про сплату за користування майном та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2010 року, в частині відмови йому в зустрічному позові, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов / т. 2 а. с. 166-173 /.

Зазначеним рішенням суду від 23.06.2010 року суд відмовив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у їх позові до ОСОБА_2 про заборону вчиняти перешкоди у користуванні власністю, як і відмовив ОСОБА_2 в його зустрічних позовних вимогах до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Дочірнє підприємство «Мега Пак» Товариства з обмеженою відповідальністю «Клайм», про сплату за користування майном та відшкодування збитків / т.2 а. с. 151-155 /.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду, в оскаржуваній ним частині, є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права. Зокрема, ОСОБА_2 вважає, що висновки суду, відносно його зустрічного позову, не відповідають обставинам справи, які встановлені самим же судом / т. 2 а. с. 166-173 /.

Вирішуючи вимоги позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання сплатити йому кошти, за період з 05.01.2009 року по 23.06.2010 року, за фактичне користування сервітутом щодо належних йому приміщень, - суд першої інстанції прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт укладення між сторонами договору про встановлення сервітуту щодо фактичного користування приміщеннями, що належать ОСОБА_2, а відтак у останнього відсутні підстави вимагати від ОСОБА_3 і ОСОБА_4 сплати по грошовим зобовязанням, які не існували між сторонами.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобовязання з 18.03.2008 року укласти з ними угоду про платне користування сервітутом зі строком дії до відновлення входу на другий, третій та четвертий поверхи будівлі В-4 по вул. Гоголя,15 в м. Дніпропетровську та про відбудову зрізаних металевих дверей, - суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт спільного улаштування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 іншого входу на 2-й поверх будівлі В-4 по вул. Гоголя,15, що в свою чергу виключає необхідність встановлення для відповідачів будь-яких сервітутів щодо права вільного проходу через

2-й поверх, що належить ОСОБА_2, та можливість задоволення зазначених позовних вимог. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_2 і в цій частині зустрічного позову.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування йому моральної шкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4А, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що не вбачається підстав для їх задоволення з огляду на те, що позивачем не було обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду, в оскаржуваній частині, залишити без змін, з наступних підстав.

Апеляційний суд вважає, що при вище викладених обставинах та виходячи з вимог ст.ст. 15,23,401,402,526 ЦК України і ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 в його зустрічному позові.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному всебічному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2010 року, в частині відмови ОСОБА_2 у зустрічному позові, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: