Старобільський районний суд Луганської області
Справа № 2-1916
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

(повний текст)

16 вересня 2010 року. Старобільський районний суд

Луганської області

у складі:головуючого судді Озерова В.О.,

при секретарі Туловової А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування будинку недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування будинку недійсним. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 28 грудня 2004 року, приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу ОСОБА_5, був посвідчений договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області. Позивач ОСОБА_1 вважає, що вказаний договір дарування укладений в порушення закону, шляхом обману, про які свідчать наступні обставини: безпосередньо, перед складанням і посвідченням договору дарування житлового будинку, зять позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7, заявив їй, що о 19 годині йому будуть дзвонити. Через деякий час, по мобільному телефону роздався посилений звуком дзвінок, в якому звучали погрози, що в неї відберуть будинок, а її віднесуть на цвинтар. 28 грудня 2004 року, зять нагадав ОСОБА_1 про дзвінок, а також запропонував, з метою збереження її будинку, подарувати його онучці ОСОБА_6 При цьому, зять, дочка та онучка позивача ОСОБА_1 запевнили її, що договір дарування, який був підписаний о 23 годині 28 грудня 2004 року. В подальшому, позивач зрозуміла, що ніхто в неї будинок не мав права забирати, спектакль з дзвінком був організований її зятем ОСОБА_7, щоб змусити її скласти договір дарування. Твердження про те, що договір дарування буде тимчасовим, було також брехнею, бо коли вона стала вимагати повернути їй будинок, то їй було заявлено, що будинок їй буде повернуто через три роки, а потім було заявлено, що через 5 років. На останню вимоги позивача, повернути їй будинок, вона одержала відповідь, що будинок вона ніколи не отримає. Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з проханням розірвати договір дарування житлового будинку, на що обіцяли це зробити, але цього не зробили та продовжували обманювати позивача. Тому позивач ОСОБА_1 вважає, що строк звернення до суду з заявою, вона пропустила з поважних причин, і цей строк підлягає поновленню.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила суд поновити строк для звернення до суду з позовною заявою та визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу ОСОБА_5 28 грудня 2004 року за реєстраційним № 4089. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати при зверненні до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, та просив суд поновити строк для звернення до суду з позовною заявою та визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу ОСОБА_5 28 грудня 2004 року за реєстраційним № 4089. Крім того, просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати при зверненні до суду.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6, позовні вимоги позивача не визнала у повному обсязі, пояснивши, що ні одна обставина на яку посилається позивач ОСОБА_1, не була підтверджена протягом судового засідання. На момент укладання договору дарування, позивач мала намір укласти договір дарування житлового будинку і це відповідало її волі, що було підтверджено в присутності приватного нотаріуса. У звязку з цим, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, позовні вимоги позивача не визнала у повному обсязі, та також пояснила, що ні одна обставина на яку посилається позивач ОСОБА_1, не була підтверджена протягом судового засідання. На момент укладання договору дарування, позивач мала намір укласти договір дарування житлового будинку і це відповідало її волі, що було підтверджено в присутності приватного нотаріуса. У звязку з цим, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Старобільського нотаріального округу ОСОБА_5, вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, пояснивши, що 28 грудня 2004 року, приблизно о 17 годині в присутності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_6, був укладений договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області. Цей договір було укладено без будь-яких погроз, примусу чи насильства. Про те, що договір укладався о 23 годині, позивач ОСОБА_1 не надала підтверджень.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він є зятем позивача ОСОБА_1 На дні народження доньки - відповідача ОСОБА_6, позивач обявила, що подарить їй свій будинок. Після чого, вони пішли до приватного нотаріуса та оформили договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області. Про дзвінки з мобільного телефону, він не знає, оскільки на той час його не було в Старобільському районі. В нотаріальну контору він не приходив.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона є донькою позивача ОСОБА_1 На дні народження відповідача ОСОБА_6, позивач обявила, що подарить їй свій будинок. Після чого, вони пішли до приватного нотаріуса та оформили договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області. ОСОБА_6 прописана у вищевказаному будинку, і витрати по утриманню будинку несе саме вона. Питання про місце проживання позивача ОСОБА_1 не вирішувався. Також свідку відомо, про те, що ОСОБА_1 два роки після того, як вона подарувала будинок ОСОБА_6, хотіла його продати.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Діючим Цивільним законодавством України, поновлення строків позовної давності звернення до суду не передбачено.

У судовому засіданні було встановлено, що згідно договору дарування, посвідченого 28 грудня 2004 року приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстраційним № 4089, ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, розташований за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області.

Згідно ч. ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В судовому засіданні було встановлено, що на момент укладання договору дарування, позивач ОСОБА_1 мала намір укласти договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, буд. 21 м. Старобільськ Луганської області, і це відповідало її волі, та було підтверджено в присутності третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що у відповідності ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий договір визнається судом недійсним та у відповідності ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Але, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не надала доказів в підтвердження того, що договір дарування житлового будинку був укладений під впливом обману та насильства, і у суду не має підстав визнавати договір дарування житлового будинку недійсним.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування будинку недійсним, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1-3,5,6 ст. 215, 230,231, ЦК України, керуючись ст. ст. 60, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування будинку недійсним відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Озеров