Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Луньо К.А.

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи Городоцької районної спілки споживчих товариств «Райспоживспілка» про усунення перешкод, стягнення сум,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, що знаходиться в будівлі № 16-а на вулиці Перемишльській у м.Городку Львівської області, шляхом звільнення приміщень, а також стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 92 232 грн., посилаючись на те, що він є власниками спірних приміщень, якими користуються відповідачі без внесення орендної плати.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 травня 2010 року позов задоволено частково. Зобовязано відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні 2/100 частинами нежитлової будівлі приміщеннями загальною площею 85,4 кв.м в будівлі 16-а на вулиці Перемишльській у м.Городку, звільнити приміщення та надати ключі від них. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду в частині відмови у стягнення орендної плати є незаконним. Відповідачі фактично орендували належні йому на праві власності приміщення, а тому зобовязані сплатити за користування орендну плату. Просить частково змінити оскаржуване рішення та стягнути з відповідачів в його користь орендну плату за користування приміщеннями.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилаються на незаконність рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що договори оренди є нікчемними, оскільки не посвідчені нотаріально. Недійсні правочини не створюють жодних юридичних наслідків. Між ними (апелянтами) та СП «Коопунівермаг» існують довгострокові договори, укладені з 2003 до 2018 року, які не були достроково розірвані. Зміна власника майна не є підставою для розірвання договору оренди. Продавець повинен попередити покупця про права третіх осіб на майно, що відчужується. Після відчуження майна воно реально передане не було. Вважають договір купівлі-продажу спірних приміщень, за яким покупцем є позивач, неукладеним. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 слід відхилити; апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення орендної плати, зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості вказаної вимоги; висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що 10 жовтня 2007 року Городоцька районна спілка споживчих товариств продала, а ОСОБА_5 купив 2/100 частини нежитлової будівлі (приміщення №№ 34,35,36,37) загальною площею 85,4 кв.м у будівлі № 16-а на вулиці Перемишльській у місті Городку, що стверджується договором купівлі-продажу, який укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально; 12 жовтня 2007 року проведено реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України позивач набув права власності на ці приміщення. Вказані приміщення на час їх відчуження орендувалися відповідачами у попереднього власника, про що укладено договори оренди. Відповідно до умов договорів оренди №№ 21 і 22 від 1 серпня 2007 року, їх дія припиняється у випадку продажу обєкта оренди.

Після набуття права власності на спірні приміщення позивач в жовтні 2007 року звернувся до відповідачів з пропозицією переукласти договори оренди приміщень з ним як з новим їх власником. Про цю обставину відповідачі були повідомлені і продавцем спірного майна, який також припинив одержувати орендну плату за нього.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 325 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що він здійснює на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 386, 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, захист прав субєктів власності здійснює держава.

На підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність, взаємний звязок у сукупності, встановлених судом обставини, суд прийшов до висновку що права позивача як власника належних йому на праві власності приміщень, порушені і підлягають судовому захисту у виді усунення перешкод у користуванні цими приміщенням та забезпечення доступу до них шляхом передачі ключів.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду в цій частині ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки в цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не спростовують висновків суду.

Оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін, оскільки при вирішенні цих вимог суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. З висновками суду першої інстанції, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, в цій частині слід погодитися.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення орендної плати цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд всупереч вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України не дав оцінки доводам ОСОБА_2 про те, що при відмові у задоволенні вимоги про стягнення орендної плати порушуються його права власника.

Суд прийшов до висновку, що відповідачі безпідставно тривалий час користуються належним позивачу на праві власності майном, на вимоги власника не звільняють спірні приміщення, чим чинять власнику перешкоди у користуванні його майном. Одночасно судом відмовлено у стягненні орендної плати за фактичне користування приміщеннями, з чим погодитися не можна.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Це є способом захисту права власності. Згідно з Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, якщо особі відповідно до національного законодавства країни належить будь-яке право, що складає певний матеріальний актив, вона може захищати це право відповідно до правил про захист права власності. Це відшкодування включає і упущену вигоду.

По справі встановлено, що придбані нежитлові приміщення позивач мав намір здавати в оренду і отримати від цього вигоду. Він був позбавлений такої можливості внаслідок порушення відповідачами його права власності, що полягало у безпідставному безоплатному використанні ними належного позивачу майна без укладення договору оренди.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що вимога позивача про стягнення в його користь з відповідачів орендної плати підлягає частковому задоволенню. В цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Проводячи розрахунок сум, які підлягають стягненню в користь позивача, колегія суддів виходить з того, що договори оренди між сторонами не укладені, сума орендної плати не визначена. 1 серпня 2007 року відповідачі уклали договори здачі в операційну оренду основних засобів №№ 21,22 із ПСК «Коопунівермаг», предметом яких були приміщення, які в наступному відчужені позивачу. Вказаними договорами визначено орендну плату в розмірі 300 грн. за місяць із щомісячним перерахунком орендної плати на індекс інфляції за даними Держкомстату України. Термін дії договорів один рік. За умовами цих договорів їх дія припиняється у випадку продажу обєкта оренди. Під час дії вказаних договорів власником орендованого майна став позивач внаслідок продажу. Відповідачі продовжували використовувати спірні приміщення. Отже, вони повинні провести оплату за таке використання. Оскільки доказів про інший розмір орендної плати не надано, колегія суддів при розрахунку орендної плати, яка підлягає стягненню в користь позивача, виходить з правил, закладених у пунктах 3.1 вказаних вище договорів №№ 21 і 22.

Після набуття права власності до розгляду справи апеляційним судом майно перебувало в користуванні відповідачів 38 місяців. Індекс інфляції слід розрахувати відповідно до даних про інфляцію та відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з наступними змінами. Розмір орендної плати в місяць є сумою 300 грн., визначених попереднім договором, та компенсації втрати частини грошових доходів в звязку з інфляцією. Компенсація становитиме добуток орендної плати в сумі 300 грн. на місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації: (300х38+300х54,7: 100+300х51,3:100+300х48,2:100+300х44:100+300х40,3:100+300х35,1:100+300х31,1:100+300х29,4:100+300х28,4:100+300х29:100+300х29,1:100+300х27,7:100+300х25,6:100+300х23,7:100+300х21,2:100+300х17,8:100+300х16:100+300х14,4:100+300х13,4:100+300х12,8:100+300х11,6:100+300х11,7:100+300х12:100+300х11,1:100+300х10,1:100+300х8,9:100+300х7,9:100+300х6:100+300х4:100+300х3,1:100+300х3,4:100+300х4:100+300х4,4:100300х4,7:100+300х3,4:100+300х0,5:100=11400+164,1+153,9+144,6+132+120,9+105,3+93,3+88,2+85,2+87+87,3+83,1+76,8+71,1+63,6+53,4+48+43,2+40,2+38,4+34,8+35,1+36+33,3+30,3+26,7+23,7+18+12+9,3+10,2+12+13,2+14,1+10,2+ 1,5=11400+2100=13500 (грн.)). Стягненню з кожного відповідача в користь позивача підлягає 13 500 грн.

Керуючись ст.303, п.1,2 ч.1, ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 травня 2010 року в частині відмови у стягненні орендної плати скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути в користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 13 500 грн.; із ОСОБА_4 стягнути в користь ОСОБА_2 13 500 грн. орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у будинку 16-а на вулиці Перемишльській у місті Городку Львівської області.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: