Справа № 2-17/2010
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2010 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Руденко З.Б., за участю секретаря Шахрай Н.П., позивачки ОСОБА_1П.„ представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Андрушівському районі Житомирської області

про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди та встановлення факту перебування на утриманні,

встановив:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась в Ружинський районний суд з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Андрушівському районі Житомирської області, в якому зазначила, що на час смерті ОСОБА_4, який помер 03.01.2008р. внаслідок нещасного випадку на виробництві, перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі та була на його утриманні, тому має право на відшкодування страхових виплат, пов"язаних із його смертю. Оскільки відповідач добровільно такі виплати відмовився проводити, то позивачка просила суд стягнути з нього на її користь: одноразову допомогу сім"ї померлого, одноразову допомогу на особу, яка перебувала на утриманні померлого, та щомісячні страхові виплати.

В суді позивачка свої позовні вимоги збільшила і просила стягнути з відповідача на її користь також моральну шкоду, вважаючи, що відповідач заподіяв її їй внаслідок відмови своєчасно і в повному об"ємі виплатити належне страхове відшкодування , а також встановити, що з 02.03.2007р. по 03.01.2008р. вона перебувала на утримані свого чоловіка ОСОБА_4 (а.с.177-182)..

Вказані позовні вимоги в суді позивачка підтримала, пояснивши, що з 1976 року і до дня смерті ОСОБА_4, який помер 03.01.2008р., перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двоє дітей.

З 1988 року її чоловік вимушений був проживати та бути зареєстрованим в будинку своєї матері в с.Карабчиїв Ружинського району, оскільки йому необхідно було доглядати престарілу матір. Після смерті матері він на протязі ще близько півтора року продовжував проживати в її житловому будинку, так як необхідно було доглядати розміщене там господарство. Однак він зв"язку з позивачкою не втрачав, допомогам їй і, так як вона стала інвалідом, утримував її.

Тому позивачка вважає, що на час смерті ОСОБА_4 вона була членом його сім'ї, а оскільки з березня 2007р. вона стала інвалідом, то з вказаної дати і до дня смерті чоловіка перебувала на його утриманні і в зв"язку з цим має право на отримання страхового відшкодування та моральної шкоди, заподіяної їй відповідачем, який на протязі тривалого періоду часу не виплачує їй вказане страхове відшкодування.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснивши, що під час розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався 03 січня 2008р. в с.Карабчиїв Ружинського району Житомирської області і внаслідок якого загинув ОСОБА_4, було встановлено, що він був неодружений та проживав одиноко, що зафіксовано в акті спеціального розслідування нещасного випадку. В послідуючому із заявою про виплату їй страхового відшкодування, пов"язаного із загибелю ОСОБА_4, до Фонду звернулась позивачка. Однак їй у виплаті вказаного страхування було відмовлено, так як нею не було надано доказів того, що на час смерті ОСОБА_4 вона була членом його сім'ї та перебувала на його утриманні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, оглянувши письмові докази , встановив наступне.

01 лютого 1976року Карабчиївською сільською радою Ружинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Від вказаного шлюбу вони мають двоє дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

03 січня 2008 року ОСОБА_4 помер, його смерть наступила внаслідок нещасного випадку, пов"язаного з виробництвом. ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_4 не працювала, була інвалідом III групи загального захворювання, отримувала пенсію.

Позивачка з 1988 року та на час смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та фактично проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_4 з 1988 року і до дня своєї смерті - 03.01.2008р. був зареєстрований та фактично проживав за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказані факти не заперечуються сторонами та підтверджуються свідоцтвом про одруження, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про смерть, актом про нещасний випадок на виробництві, актом спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, довідкою Карабчиївської сільської ради, трудовою книжкою позивачки, довідкою МСЕК, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.10-14, 18, 21-22, 33- 34, 36,144-147).

З постанови відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Андрушівському районі Житомирської області від 08.10.2008 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхових виплат, пов"язаних із смертю ОСОБА_4 в зв"язку з відсутністю "факту перебування на утриманні ОСОБА_1П." (а.с. 196).

Відповідно до ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (надалі- Закон) страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Статею 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку внаслідок якого наступила смерть працівника, право на отримання одноразової допомоги та пенсії у зв"язку з втратою годувальника мають особи, які перебували на його утриманні.

Статею 33 Закону передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Позивачка, як на підставу свого позову, посилається на те, що вона на час смерті ОСОБА_4 була членом його сім'ї та перебувала на його утриманні.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, як вбачається з доказів, наданих позивачкою та досліджених в судому засіданні, вищезазначене нею не доведено.

Так, відповідно до ст. 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів для існування..

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-899 від 03.06.1999р. (про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") членом сім'ї, що перебуває на утриманні є особа, яка одержує допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму).

З довідки управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі від 06.07.2009р. № 331 (а.с.150) вбачається, що ОСОБА_1 в 2006-2007рр. отримувала пенсію, розмір якої з січня по березень 2007р. складав 399 грн.17 коп., з квітня по липень 2007р. -429 грн. 23 коп., в серпні 2007р. -440грн.60 коп., у вересні 2007р. -446грн.28 коп., в жовтні 2007р. -451 грн. 54 коп., в листопаді 2007р. -463 грн.67 коп. та в грудні 2007 року - 476грн. 61 коп..

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімім на одну особу в розрахунку для осіб, які втратили працездатність, складає з 1 січня -380 грн., з 1 квітня 406грн., з 1 жовтня -411 грн.

Тобто в 2007 році позивачка отримувала самостійний дохід в грошовому виразі - пенсію, розмір якої перевищував розмір прожиткового мінімімуму, встановленого законодавством.

З довідки ПСП ім.Цюрупи, де до дня смерті працював ОСОБА_4, (а.с.152) вбачається, що його заробітна плата в 2007 року складала в середньому 525грн. 12 коп. в місяць, а за останні 6 місяців 2007 року його середня зарплата склала 498грн.40 коп. в місяць.

Середній же розмір пенсії, яку отримувала позивачка в 2007р., склав 432грн.76коп., а за останні 6 місяців 2007р. середній розмір пенсії був 451грн.35коп. в місяць.

Тобто ОСОБА_4 в 2007 році отримував заробітну плату, розмір якої несуттєво перевищував розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_1, і крім цього потрібно врахувати, що він також ніс витрати на своє утримання.

А тому суд вважає, що позивачкою не було надано доказів, що допомога покійного ОСОБА_4, якщо така їй і надавалась, була для неї основним джерелом засобів для існування.

Позивачкою також не доведено, що вказана допомога була постійною, так як свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що її батько -ОСОБА_4 допомогав матері(позивачці по справі) і така допомога надавалась приблизно один раз в рік.

Крім того, позивачкою не надано суду доказів понесення нею витрат, які б перевищували її дохід, а також наявності у покійного вільних коштів та витрачання їх , покійним саме на її утримання.

З врахуванням викладеного, суд вважає , що позивачкою не було доведено, що в період з березня 2007р. по січень 2008р. вона перебувала на утриманні ОСОБА_4.

Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України передбачено, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Подружжя вважається сім"єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв"язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми або з інших поважних причин не проживають спільно.

Тому перебування позивачки та ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі на час його смерті є однією, однак не безумовною підставою для визнання того, що вони були членами однієї сім'ї.

Позивачкою не заперечується те, що з 1988 року та до дня смерті ОСОБА_4 (03.01.2008р.) вони спільно не проживали.

Окреме проживання з ОСОБА_4 позивачка пояснює тим, що він вимушений був проживати в будинку свої матері в зв"язку з необхідністю догляду за нею.

Проте з погосподарської книги по с.Карабчиїв Ружинського району за 2006- 2010рр. (а.с.174) та з пояснень позивачки в суді встановлено, що мати ОСОБА_4 -ОСОБА_7 померла 08.03.2006 року , тобто майже за два роки до часу смерті ОСОБА_4, однак і після смерті матері ОСОБА_4 продовжував проживати окремо від позивачки.

Доказів, які б підтверджували поважність причини, що змусила позивачку та ОСОБА_4 проживати окремо в цей період аж до смерті ОСОБА_4 позивачкою надано не було.

Крім того, як вбачається з довідки Карабчиївської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 22.02.2010р. № 102 (а.с.119), показів свідка ОСОБА_8, який працює сільським головою Карабчиївської сільської ради, позивачка в період з 2006 року і по данний час проживає спільно із співмешканцем ОСОБА_9, з яким ведуть спільне господарство.

Свідок ОСОБА_6 в суді також пояснила, що ОСОБА_9 надавав та надає її матері - позивачці по справі допомогу у веденні господарства.

В акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 03.01.2008р. (а.с. 197-200) зазначено, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_4 був неодружений та не мав утриманців.

Вказане позивачкою в суді не спростовано та не доведено, що на час смерті ОСОБА_4 вона не припинила з ним подружні стосунки, вела з ним спільне господарство, була пов"язана з ним спільним побутом, тобто складала одну сім"ю, і не підтримувала фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком.

На підставі викладеного, суд приходить до впевненості, що ОСОБА_1 Петравна та ОСОБА_4 станом на 03.01.2008 року хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, проте не були членами однієї сім'ї.

Проведення позивачкою поховання ОСОБА_4 за власний рахунок не впливає на вирішення питання щодо перебування її на утриманні покійного чи проживання з ним до смерті однією сім"єю.

З врахуванням вказаного, суд відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту перебування на утриманні померлого ОСОБА_4 та стягнення страхового відшкодування.

Оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, заподіяної несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, є похідною від вищевказаних позовних вимог, тому в її задоволенні суд також відмовляє за безпідставністю.

Керуючись ст.З СК України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999р., Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"від19.12.2006р. (з наступними змінами та доповненнями),Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-8/99 від 03.06.1999 року (про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї"), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 06.12.1991р.(з наступними змінами та доповненнями), Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення , ст. ст. 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження подано не було.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до Ружинського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О. В. Митюк.