Справа № 2-83/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарях судового засідання Бінько М.А., Коценко О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та компенсації моральної (немайнової) шкоди, завданих дорожньо транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В :

11.09.2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 15 000 грн. 00 коп. та компенсації моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп., заподіяних внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 29.01.2009 року близько 18 год. 50 хв. на вул. Ткачука в м. Вознесенську Миколаївської області відповідач ОСОБА_5, керуючи, на підставі довіреності, транспортним засобом ТАВРІЯ ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом - ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_2. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу позивача заподіяні механічні пошкодження у вигляді розбитого лобового скла, механічних пошкоджень бампера, передніх фар, передніх оптичних приборів, переднього капоту і передньої декоративної решітки. Попередньо вартість відновлювального ремонту позивачем оцінено в 15 000 грн. 00 коп.

Також, посилаючись на ч. 1 ст. 23 ЦК України, позивач просив стягнути компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5 000 грн., оскільки, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди він зазнав негативні емоції та переживання через фізичний біль і пошкодження належного йому майна, в звязку з чим порушився звичайний ритм його життя, так як він був змушений витрачати час на лікування, оформлення відповідних документів та захист своїх порушених прав у судовому порядку.

В подальшому позивачем була надана позовна заява в новій редакції, відповідно до якої останній, посилаючись на наведені обставини, збільшив розмір позовних вимог щодо відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ушкодження належного йому транспортного засобу, до 16 481 грн. 04 коп., згідно висновку експерта. Крім того, просив стягнути з відповідача збитки, повязані з оплатою послуг евакуатора, та не отримані доходи від підприємницької діяльності в сумі 9 622 грн. 50 коп. Також просив вирішити питання щодо повернення понесених ним судових витрат по справі, зокрема, оплати експертизи в сумі 811 грн. 30 коп., за отримання юридичної допомоги в сумі 2 000 грн. 00 коп., судового збору в розмірі 326 грн.14 коп., витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. Вимоги стосовно компенсації моральної (немайнової) шкоди залишив без змін.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, посилаючись на те, що вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо транспортної пригоди за участю транспортного засобу позивача, у передбаченому законом порядку не доведена, що в свою чергу, виключає можливість покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню збитків, завданих обумовленою дорожньо - транспортною пригодою.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, а також матеріали адміністративної справи № 3-1818/2009 відносно ОСОБА_3, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди» питання про відповідальність за шкоду, заподіяну джерелами підвищеної небезпеки кожного із володільців перед іншими вирішується за правилами ст. 1166 ЦК України, якою встановлені підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних зобовязань. Особливості відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, встановлені ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 29.01.2009 року близько 19 год. 00 хв. по вул. Ткачука в м. Вознесенську Миколаївської області, відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем ТАВРІЯ ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з нерухомим транспортним засобом «ВАЗ 2110» , реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні засоби, зокрема, автомобіль позивача, отримали механічні ушкодження.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно відповідача ОСОБА_3 працівником ДАІ 09.05.2009 року (після надходження матеріалів з Вознесенського МВ УМВС) був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, який був направлений до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області для вирішення питання щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Але, постанова суду по даній справі не була винесена, оскільки відповідні матеріали були повернуті для належного оформлення.

За такого, в звязку з відсутністю вироку у кримінальній справі, що набрав законної сили, постанови суду у справі про адміністративне правопорушення по обставинам дорожньо транспортної пригоди, що мала місце 29.01.2009 року, при розгляді цивільної справи за позовом про стягнення матеріальних збитків, питання щодо відшкодування майнової шкоди, компенсації моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, з відповідача ОСОБА_3, має вирішуватися, виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тобто підлягають з'ясуванню питання чи мали місце його дії щодо порушення Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинно-наслідковому звязку з наслідками у вигляді спричинення шкоди автомобілю, належного позивачу.

Згідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків.

Отже, оцінюючи зібрані докази в справі, суд приходить до висновку, що вина відповідача у скоєнні дорожньо транспортної пригоди, що мала місце 29.01.2009 року близько 19 год. 00 хв. по вул. Ткачука в м. Вознесенську Миколаївської області, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Так, обумовлене вбачається з матеріалів, що були сформовані працівником МВ УМВС за фактом скоєння даної дорожньо транспортної пригоди (матеріали ЖРЗПЗ № 260 від 29.01.2009 року), в тому числі протоколом огляду місця дорожньо транспортної події від 29.01.2009 року, схемою, доданою до нього, які були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9 працівниками МВ УМВС, які здійснювали покладені на них обовязки при виявленні даного ДТП, та показаннями самого відповідача, надані ним після скоєння дорожньо транспортної пригоди.

Також вина відповідача підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, серія АБ № 944964, від 09.05.2010 року, згідно якого 29.01.2009 року о 18 год. 50 хв. по вул. Ткачука в м. Вознесенську Миколаївської області, відповідач, керуючи автомобілем ТАВРІЯ ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив зіткнення з нерухомим транспортним засобом «ВАЗ 2110» , реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_1, який знаходився біля узбіччя автодороги, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Даний протокол підписаний відповідачем. При цьому, допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор ВДАІ з ОАТ м. Вознесенська та Вознесенського району ОСОБА_8, пояснив що обумовлений протокол був складеним ним на підставі повного та всебічного дослідження первинних матеріалів, сформованих слідчими МВ УМВС в Миколаївській області.

Наведені обставини також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які знаходилися в транспортному засобі, належному позивачу, під час скоєння вище вказаної дорожньо транспортної пригоди.

Крім того, згідно акту судово медичного дослідження № 109 встановлено факт алкогольного спяніння відповідача ОСОБА_3 29.01.2009 року під час керування транспортним засобом ТАВРІЯ ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, чим останній порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

У відповідності до ст. ст. 59-60 ЦПК України сторони повинні довести допустимими засобами доказування обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. В даному випадку відповідач та його представник не скористалися правом надання належних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо відсутності вини у вищевказаній дорожньо транспортній пригоді.

Згідно з вимогами ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, власник транспортного засобу має відповідати за шкоду, завдану внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкода є наслідком непереборної сили, або умислу потерпілого.

При цьому, за положеннями ч.2 ст. 1187 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, вважається особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Що також, узгоджується з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", де зазначено, що "під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 керував транспортним засобом ТАВРІЯ ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі довіреності, що не оспорювалося останнім в судовому засіданні, тому приймається судом, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, як вбачається з висновку автотоварознавчої експертизи за № 3/59 від 26.03.2010 року, матеріальна шкода, завдана позивачу ОСОБА_1 пошкодженням належного йому транспортного засобу внаслідок дорожньо транспортної пригоди, з урахуванням зносу автомобіля, складає 16 481 грн. 04 коп.

Оскільки дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_3, між його неправомірними діями та спричиненою позивачу ОСОБА_1, шкодою є безпосередній причинний зв'язок, то відповідно до норм п.1 ч.2 ст. 22, ст.ст. статей 1166, 1187, 1192 ЦК України на ОСОБА_3 слід покласти обовязок по відшкодуванню ОСОБА_1 16 481 грн. 04 коп. в рахунок відновлюваного ремонту автомобіля «ВАЗ 2110» , реєстраційний номер НОМЕР_2.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані з отриманням послуг евакуатора на загальну суму 700 грн. 00 коп., відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № 111 від 29.01.2009 року, № 112 від 18.03.2009 року.

Ч.1 та п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку, серія Е № 179130 від 25.12.2008 року, позивач ОСОБА_1 є субєктом підприємницької діяльності, який здійснює транспортні послуги легкове таксі, згідно ліцензії, серія АБ № 225287, виданої 07.09.2005 року Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті.

Згідно довідки № 2235/10/171-11 від 06.02.2009 року, виданою Вознесенською ОДПІ Миколаївської області, позивачем за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року було отримано доходів в сумі 38 490 грн. 00 коп.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підлягає стягненню упущена вигода в розмірі 9 622 грн. 50 коп. за період з 29.01.2009 року по 03.05.2009 року (придбання іншого автомобіля) (38 490 грн. 00 коп. / 12 ( місяців) х 3 (місяці)).

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених другою частиною цієї статті.

Так, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях, яких зазнав останній у звязку із пошкодженням належного йому майна, а також погіршенням стану здоров'я.

Згідно розяснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року ,,Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами) розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому, виходячи з указаних засад цивільного законодавства та враховуючи характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача і пошкодження автомобіля, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація моральної (немайнової) шкоди в розмірі 500 грн. 00 коп.

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення (84 %) в сумі 2 566 грн. 27 коп. (276 грн. 54 коп. судового збору, який необхідно було сплатити, із розрахунку: 268 грн. 04 коп. вимоги майнового характеру, 08 грн. 50 коп. вимоги немайнового характеру; витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп.; витрати за правову допомогу в сумі 2 000 грн. 00 коп.; вартість експертизи в сумі 811 грн. 30 коп.)

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 64, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та компенсації моральної (немайнової) шкоди, завданих дорожньо транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування матеріальних збитків 17 181 грн. 04 коп., упущену вигоду в розмірі 9 622 грн. 50 коп., компенсацію моральної (немайнової) шкоди в сумі 500 грн. 00 коп. та в повернення понесених судових витрат 2 566 грн. 27 коп., а всього 27 303 (двадцять сім тисяч триста три) грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Л.В. Лузан