У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Стасів М.І.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2004 року по справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

встановила:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2004 року відмовлено в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №1 в будинку №36 на вул. Кн. Романа у м. Львові від 15 січня 2004 року.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом допущено невідповідність висновків обставинам справи. Зазначає, що спірну квартиру було продано в час, коли він був неповнолітнім. В матеріалах справи наявні дві заяви про згоду на продаж квартири та відмову від представництва прокуратури для захисту його інтересів, яких він не писав, згоди на продаж квартири не давав. Після укладення оспорюваного договору він проживав у спірній квартирі і був в ній зареєстрований до часу увязнення. Будинок, який купила його мати в Самбірському районі, непридатний для проживання. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в

межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що

апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлено, що розпорядженням Галицької районної адміністрації за № 1529 від 25 грудня 2003 року квартира №1 в будинку №36 на вул. Кн. Романа у м. Львові, передана ОСОБА_5 та неповнолітньому ОСОБА_4 у спільну сумісну власність в порядку приватизації державного житлового фонду. З договору купівлі-продажу від 15 січня 2004 року вбачається, що ОСОБА_5, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, продала, а ОСОБА_3 купив спірну квартиру. Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально. ОСОБА_5 мати апелянта при укладенні оспорюваного договору діяла від імені ОСОБА_4 як його представник згідно закону.

Згідно ст. 177 СК України, якщо у малолітньої дитини є майно, то батьки розпоряджаються ним без спеціального на це дозволу.

Згідно п. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, ОСОБА_5, продаючи спірну квартиру, діяла як в своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 На виручені кошти від продажу

квартири вона купила будинок по вул. Садовій, 19 в с. Купновичі Самбірського району.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому стану.

Судом встановлено, що квартира № 1 будинку 36 на вулиці Кн.Романа у м. Львові після пожежі, яка мала місце 7 грудня 2002 року, стала непридатною для проживання.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу сторонами угоди не було порушено майнові права неповнолітнього ОСОБА_4, вищевказаний правочин вчинено в його інтересах.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи в межах заявлених позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2004 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: