АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4691/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2010 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Баранніка О.П.

при секретарі - Сичевській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи житлово-комунальне підприємство «Перемога-сервіс», відділ паспортної та міграційної служби Жовтневого районного відділу Дніпропетровського міського управління УМВС України в Дніпропетровської області, відділ Державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2002 року ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення.

У березні 2003 року відповідач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2004 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення відмовлено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 серпня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 суму у розмірі 29 315 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2004 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2004 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 23 січня 2008 року касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2004 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2008 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2010 року позовні вимоги задоволено та усунуто перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 8 у будинку № 33 по пр. Героїв у м. Дніпропетровську, належній їм на праві власності з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, шляхом виселення їх з спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення по справі, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 до нього відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, згідно вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 на підставі договору міни від 12 квітня 1995 року є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

З червня 2000 року відповідачі мешкають у спірній квартирі разом із меблями, що у ній знаходились на підставі укладеного в усній формі договору найму квартири з ОСОБА_3 За умовами вказаного договору найму відповідач ОСОБА_2 зобов'язався сплачувати щомісяця суму грошових коштів за користування квартирою та здійснювати оплату комунальних послуг.

Станом на 01 жовтня 2002 року за позивачами, як за власниками спірної квартири, виникла заборгованість по оплаті теплової енергії, опаленню і гарячої води та за користування природним газом.

Протягом 2002-2004 років ОСОБА_3 оплачувала комунальні послуги за спірну квартиру та послуги телефонного зв'язку.

На теперішній час у вказаній квартирі мешкають відповідачі, які без погодження із позивачами вивезли з квартири належні позивачам меблі, здійснили капітальний ремонт та перепланування квартири, на неодноразові вимоги позивачів, відповідачі звільнити квартиру відмовляються.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оскільки правовідносини сторін виникли до набрання чинності ЦК України, але продовжують існувати після набрання ним чинності, то суд вірно застосовував при вирішенні спору норми ЦК України ( в ред. 2003 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. З ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Отже, задовольняючи вимоги позивачів, судом було вірно враховано, що позивачі на день розгляду справи є співвласниками квартири АДРЕСА_1, однак житловою площею квартири не користуються, оскільки відповідачі у добровільному порядку відмовляються звільнити займану квартиру, а також те, що їх перебування у квартирі чинить для позивачів перешкоди у користуванні житловою площею квартири, а тому суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

В апеляційної скарзі не наведено доводів, яки б спростовували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді :