Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Панчуку І.С.

з участю прокурора Шумелди Р.Р.,

ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2009 рокупо справі за позовом ОСОБА_2 до Пустомитівської районної державної адміністрації про визнання нечинним рішення та зобов»язання до вчинення дій -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання нечинним рішення Пустомитівської районної державної адміністрації № 04/12-1656 від 30 липня 2008 року та зобов»язання відповідача прийняти рішення про передачу у приватну власність позивачеві земельної ділянки площею 1,3 га на території Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2008 року позов задоволено частково. Ухвалено зобов»язати Пустомитівську районну державну адміністрацію прийняти рішення про передачу позивачеві у приватну власність земельної ділянки площею 1,3 га на території Підберізцівської сільської ради Пустомитівеького району для ведення особистого селянського господарства. Визнано нечинним рішення Пустомитівської районної державної адміністрації № 04/12-1656 від 30 липня 2008 року.

Рішення оскаржив прокурор Львівської області.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, судом при винесенні рішення було порушено і неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; судом допущено неповне з»ясування обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що за змістом ст.ст. 116,118 ЗК України громадяни набувають право власності на земельну ділянку за рішенням органів виконавчої влади - районної адміністрації, а не за рішенням суду. Апелянт вважає безпідставним посилання на підстави набуття власності за набувальною давністю. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Прийняте у справі судом першої інстанції рішення даним вимогам не відповідає.

Встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області і знаходиться за межами цього населеного пункту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання Пустомитівської районної адміністрації передати позивачу у приватну власність земельну ділянку, суд виходив із того, що позивач згідно наказу №337 від 28.03.1993 року агроторговельного підприємства «Винниківське» безперервно користується спірною земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур. При цьому суд вважав, то це є підставою для передачі земельної ділянки у власність.

Однак, такий висновок суду не відповідає закону.

Статтями 13,14,142,145 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією; до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування. Підстави для набуття права на землю, зокрема шляхом безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян передбачені ст. 116 ЗК України, - за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Повноваження відповідних рад у сфері регулювання земельних відносин визначені у ст. 12 ЗК України.

Частиною 1 статті 122 ЗК України встановлено, що органи виконавчої влади та місцевого самоврядування передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

По справі встановлено, що Пустомитівська районна адміністрація, в межах наданих ст. 17 ЗК України повноважень, відмовила позивачу у приватизації земельної ділянки у зв'язку з використанням її для розвитку регіону.

Отже, Пустомитівська районна адміністрація діяла в межах наданих, повноважень та обгрунтовано відмолила ОСОБА_2 в передачі у власність конкретної земельної ділянки. Суд першої інстанції не мав законних підстав зобов»язувати відповідача приймати рішення про передачу у приватну власність позивача земельної ділянки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на ст. 119 ЗК України. Ця норма щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю відповідно до «Прикінцевих положень» ЗК України може застосовуватися з 1 січня 2017 року.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 2,7 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення та вирішує спір по суті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів про порушення його прав позивач не надав.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася сторона, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_2 не порушені.

Судом першої інстанції неправильно дана правова оцінка обставинам справи внаслідок чого він прийшов до помилкового висновку про підставність позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Львівської області задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Пустомитівської районної державної адміністрації про визнання нечинним рішення Пустомитівської районної державної адміністрації № 04/12-1656 від 30 липня 2008 року, та зобов»язання відповідача прийняти рішення про передачу у приватну власність Ден дюку М.Л. земельної ділянки площею 1,3 га на території Підберізцівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: