Справа №22ц- 3342/10 Головуючий у 1-й інстанції: Ніткевич А.В.
Категорія: 57 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Курій Н.М.

суддів: Мікуш Ю.Р., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Панчуку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської областіпро нарахування і виплату недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни. Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для звернення з адміністративним позовом. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області щодо нездійснення нарахувань та виплат підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року по 2 лютого 2010 року з врахуванням 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року по 2 лютого 2010 року включно з врахуванням 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з вирахуванням виплачених йому сум за цей період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржило Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області. В апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду є незаконною, оскільки районним судом не було зясовано і досліджено всі обставини, які мали значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вважає, що судом порушено ст.ст.6, 19, 95 Конституції України, ст.99 КАС України, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги їх заперечення до позовної заяви, що законодавцем не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено поняття мінімальна пенсія за віком як розрахункова величина для підвищення пенсії за вказаним Законом, а встановлений у абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком, на правовідносини, що виникають із Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не поширюється.

Просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 вищевказаного Закону «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст.6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п.12 ч.1 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» призупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнанні такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання на території України, остаточним і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання його здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни позивачу за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року по 2 лютого 2010 року включноз врахуванням 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням виплачених йому сум за цей період, є обґрунтованими.

Твердження апелянта про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не можна брати до уваги з наступних підстав.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Оскільки ст.. 71 Закону України « Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, то дія цієї норми не поширюється на спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути соціальну допомогу, а не підвищення до пенсії, як зазначив суд, є помилковим, оскільки Законом України «Про соціальний захист дітей війни» встановлена соціальна гарантія дітям війни у вигляді підвищення до пенсії, яку, відповідно до позовної заяви, і просив позивач зобовязати відповідача нарахувати та виплатити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про пропуск позивачем строку для звернення до суду з поважних причин і поновленням його судом та вважає, що апеляційна скарга з мотиву пропуску позивачем строку звернення до суду не може бути підставою для скасування рішення.

Відповідач в запереченні на позов та в апеляційній скарзі хоч і вказував на те, що позивачем відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України пропущено річний строк звернення до суду, проте не заявляв клопотання про його застосування.

Відповідно до ч.4 ст. 111 КАС України, за правилами якого суд розглядав даний спір, в попередньому судовому засіданні суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належить доказувати, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

З позовної заяви позивача вбачається, що він просив поновити пропущений строк для звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача недоплачену йому щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період з січня 2006 року по вересень 2009 року в сумі 4547 грн.

Однак, районний суд поряд з вимогами за спірний період, який визначив позивач, вирішив і вимоги, які ОСОБА_2 взагалі не ставились, а саме визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 1.10.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по 02.02.2010 року, зобовязання нарахування та виплати такої допомоги за ці періоди.

Оскільки такі висновки місцевого суду виходять за межі позовних вимог, то колегія суддів не погоджується з ними та вважає, що постанова районного суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 304-1, 307 ч. 1 п.2, 309, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області задоволити частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2010 року в частині визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області щодо нездійснення нарахувань та виплат підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 за періоди з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року по 2 лютого 2010 року з врахуванням 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 за періоди з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року по 2 лютого 2010 року з врахуванням 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» скасувати .

В решті постанову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: