Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано- Франківської області в складі:

головуючої Стефанів Н.С.

суддів Девляшевського В.М., Соколовського В.М.

секретаря Сурмачевської У.С.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі (далі - УГІФ) про здійснення перерахунку пенсії та стягнення невиплаченої допомоги дітям війни, за апеляційною скаргою УПФ на постанову Городенківського районного суду від 10 березня 2010 року -

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до УПФ про здійснення перерахунку пенсії та стягнення невиплаченої доплати дітям війни.

Постановою Городенківського районного суду від 10 березня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано відмову УПФ щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії у відповідності до вимог ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року протиправною. Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з врахуванням положень ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та забезпечити йому виплату за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням раніше проведених підвищень до пенсії «дітям війни» за відповідні періоди. В решті позовних вимог відмовлено.

На вказану постанову УПФ подало апеляційну скаргу, зазначивши, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права. Зокрема, апелянт вказав, що судом не враховано того, що в Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для її підвищення згідно ст.. 6 вказаного Закону.

Також зазначив, що непоширення мінімального розміру пенсії за віком,

Справа №22-ц-1380/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Корюкіна М.П.

Категорія 57 Суддя-доповідач ОСОБА_2

встановленого в абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, а заповнення прогалин має здійснюватися законодавцем, і вирішення цього питання не належить до повноважень суду.

Крім того, апелянт вказав на те, що місцевим судом не враховано того, що рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року стосувалося положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», а положення постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року не визнавалися неконституційними, тому дана постанова є діючою і правомірно використовується УПФ при виплаті підвищень до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Апелянт вказав на відсутність поважних причини пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом його порушених прав, свобод та інтересів, оскільки ч. 1 ст.99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом або іншими законами. Вважає, що позивач не був позбавлений права дізнатися про порушення своїх прав у 2007 та 2008 роках, коли були винесені рішення Конституційного Суду України, якими відновлено порушені права.

Просить скасувати вказану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії осіб «діти війни» (а.с. 8).

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла до 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дії ст.. 6 «Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якими передбачено у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус

ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленого для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційним положення п. 41 розд. 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому пенсійний орган мав діяти відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де передбачено, що до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до с. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані незаконними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за таких підстав, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, встановленого ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2006 року, починаючи з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2009 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Доводи апелянта, що стосуються невизначеності поняття «мінімальна пенсія за віком», не заслуговують на увагу, оскільки станом на 09 липня 2007 року розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Доводи апелянта стосовно відсутність поважних причини пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом його порушених прав, свобод та інтересів не заслуговують на увагу, оскільки позивачем було заявлено до місцевого суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення своїх прав як дитини війни йому стало відомо у грудні 2009 року від членів політичної партії «Діти війни», а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку поновивши позивачу строк звернення до суду.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області відхилити.

Постанову Городенківського районного суду від 10 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуюча Н.С. Стефанів

Судді В.А. Девляшевський

ОСОБА_3