АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Максюти Ж.І., Козлова С.П.

при секретарі - Бецман І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року за позовом Управління МВС України на Придніпровській залізниці до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и л а:

Управління МВС України на Придніпровській залізниці звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь Управління МВС України на Придніпровській залізниці безпідставно отриману суму вихідної допомоги в розмірі 11857,20грн., на користь держави судовий збір в сумі 118,57грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, згідно вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно наказу №38 від 27 лютого 1997 року ОСОБА_2 було звільнено з військової служби в запас на підставі ст.65 підпункту «З» за власним бажанням. При цьому ОСОБА_2 була виплачена грошова допомога в розмірі 611,25 грн.

З 01 липня 1999 року ОСОБА_2 працював в Лінійному відділенні на ст. Керч Лінійного Управління на Придніпровській залізниці УМВС України на залізничному транспорті, на посаді старшого інспектора чергової частини.

Відповідно до наказу №104 о/с від 26 грудня 2005 року, згідно з «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», ОСОБА_2 був звільнений в запас за ст.64 «В» (через обмежений стан здоров'я) з 31 грудня 2005 року.

Згідно довідки-розрахунку, при звільненні ОСОБА_2, останньому була нарахована грошова допомога в розмірі 11 857,20 грн., яка згідно реєстрів перерахувань на особові рахунки за січень-березень 2006 року, була виплачена відповідачу в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Управління МВС України на Придніпровській залізниці , суд першої інстанції виході з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» було внесено зміни в Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», зокрема в ст. 9 цього закону.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в новій редакції, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні із служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч. 4 ст. 9 вищевказаного Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення із служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на її отримання.

Відповідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З урахуванням вищезазначених обставин та положень закону, суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки отримавши грошову допомогу при звільненні з військової служби в 1997 році, відповідач при звільненні з органів внутрішніх справи, у відповідності до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_2, не мав права на її повторне отримання.

При цьому, суд вірно зазначив, що посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, так як вперше позивач звернувся з аналогічним позовом в порядку КАС України в 2007 році, подавши зустрічну позовну заяву в рамках адміністративної справи за позовом ОСОБА_2, яка постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2007 року була задоволена. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2008 року постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2007 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог Управління МВС України на Придніпровській залізниці щодо стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманої грошової допомоги було скасовано та провадження по справі закрито, оскільки вказаний спір не є публічно-правовим та повинен розглядатись в порядку, визначеному ЦПК України.

В листопаді 2008 року позивач звертався з позовом про стягнення з ОСОБА_2 грошової допомоги в порядку ЦПК України до Керченського міського суду, однак ухвалою суду від 02 грудня 2008 року йому було відмовлено у відкритті провадження по справі, а ухвалою апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії від 25 лютого 2009 року було відхилено апеляційну скаргу Управління та залишено без змін ухвалу від 02 грудня 2008 року.

З позовом до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позивач звернувся в лютому 2010 року.

Таким чином, суд обґрунтовано в рішенні суду вказав, що позивач своєчасно звертався до суду за захистом своїх прав та ним не пропущений передбачений законом трирічний строк позовної давності.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно отриману суму вихідної допомоги в розмірі 11 857,20 грн.

У відповідності положень ст.88 ЦПК України суд правильно вирішив питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

В апеляційної скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді