Провадження № 2-3173/10 Справа № 2-3173/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Григор єва Б.П.

при секретарі Горгуль О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання недійсною приватизації житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 вчинену ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсною, внаслідок помилки; визнати розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду № 412 від 21.01.02 р. щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 та Свідоцтво про право власності на житло від 21.01.02 р., реєстраційний № 3-02-233320, виданий Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради недійсними; відновити право ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 р. (із змінами).

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити їх та пояснив, що наказом начальника Харківського університету повітряних сил ім. І. Кожедуба № 198 від 04.09.07 р. прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за п.63 підпункт «Г» , «за скороченням штатів» із залишенням на квартирній черзі для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. На цей час ОСОБА_1 являється працівником Збройних Сил України. 25.03.08 р. вона отримала повідомлення, що рішенням житлової комісії ХУПС її знято з квартирного обліку, оскільки, в 2002 році, вона разом з батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 приймала участь у приватизації двокімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій разом з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та своїми батьками проживає на цей час. Її батьки проживають в кімнаті житловою площею 17,3 м.кв., а вона з сином в кімнаті житловою площею 15,7 м.кв. 21.01.02 р. на прохання батьків вона дала згоду на приватизацію цієї квартири, оскільки, була зареєстрована в ній і відмова від приватизації одного із зареєстрованих в житловому приміщенні членів сімї прирівнюється до відмови від надання згоди на приватизацію квартири в цілому. Відповідно свідоцтва про право власності від 21.01.02 р. за реєстраційним номером 3-02-233320, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_1 з батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стали власниками вказаної квартири на праві спільної сумісної власності. Являючись власником на праві спільної сумісної власності частки вказаної квартири, з одного боку, вона не може з своїм сином в подальшому проживати в одній кімнаті з ним, оскільки йому пішов дев?ятий рік. З другого боку, вона в подальшому позбавлена можливості отримати від Міністерства оборони України власне житло відповідно до встановленої ст. 47 ЖК України норми житлової площі по 13,65 м.кв. на особу у вигляді двох окремих кімнат. У звязку з такими обставинами, зараз вона дійшла висновку, що погодившись на приватизацію зазначеного житлового приміщення вона діяла під впливом помилки щодо своїх обовязків, наслідків таких дій, які значно знижують цінність придбання та можливість його використання.

Таким чином, із-за дій під впливом помилки, ОСОБА_1 з своєю сім?єю фактично позбавлена в майбутньому можливості отримати на свою сім?ю окреме житлове приміщення за встановленими нормами на всіх членів сім?ї. Саме в можливості настання таких негативних наслідків оскаржуваної приватизації частки квартири вона і помилялась.

Представник відповідача надав заяву, в якій просить розглянути справу за наявними матеріалами на розсуд суду без його участі.

Суд, вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника Харківського університету повітряних сил ім. І. Кожедуба № 198 від 04.09.07 р. позивачку прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за п.63 підпункт «Г» , «за скороченням штатів» із залишенням на квартирній черзі для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. На цей час вона являється працівником Збройних Сил України. 25.03.08 р. вона отримала повідомлення, що рішенням житлової комісії ХУПС її знято з квартирного обліку, оскільки, в 2002 році, вона разом з батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 приймала участь у приватизації двокімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій разом з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та своїми батьками проживає на цей час. Її батьки проживають в кімнаті житловою площею 17,3 м.кв., а вона з сином в кімнаті житловою площею 15,7 м.кв. 21.01.02 р. на прохання батьків вона дала згоду на приватизацію цієї квартири, оскільки, була зареєстрований в ній і відмова від приватизації одного із зареєстрованих в житловому приміщенні членів сім?ї прирівнюється до відмови від надання згоди на приватизацію квартири в цілому.

Відповідно свідоцтва про право власності від 21.01.02 р. за реєстраційним номером 3-02-233320, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_1 з батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стали власниками вказаної квартири на праві спільної сумісної власності. Являючись власником на праві спільної сумісної власності частки вказаної квартири, ОСОБА_1 не може з своїм сином в подальшому проживати в одній кімнаті, оскільки йому пішов дев?ятий рік. Відповідно ст. 50 ЖК України, не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старше 9 років, окрім подружжя. З іншого боку, вона, в подальшому, позбавлена можливості отримати від Міністерства оборони України власне житло відповідно до встановленої ст. 47 ЖК України норми житлової площі по 13,65 м.кв. на особу у вигляді двох окремих кімнат. У звязку з такими обставинами, зараз ОСОБА_1 дійшла висновку, що погодившись на приватизацію зазначеного житлового приміщення вона діяла під впливом помилки щодо своїх обовязків, наслідків таких дій, які значно знижують цінність придбання та можливість його використання. Таким чином, із-за дій під впливом помилки, вона з своєю сім?єю фактично позбавлена в майбутньому можливості отримати на свою сім?ю окреме житлове приміщення за встановленими нормами на всіх членів сім?ї. Саме в можливості настання таких негативних наслідків оскаржуваної приватизації частки квартири вона і помилялась.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК, ст. 229 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 вчинену ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсною, внаслідок помилки.

Визнати розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду № 412 від 21.01.02 р. щодо приватизації квартири АДРЕСА_1, недійсним.

Визнати Свідоцтво про право власності на житло від 21.01.02 р., реєстраційний № 3-02-233320, виданий Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради, недійсним.

Відновити право ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 р. (із змінами).

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з моменту проголошення рішення і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку передбаченому ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_5