Справа №2-516/2010 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2010 року смт. Володарськ-Волинський

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Криницького Л.В.

при секретарі Свиридок А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із названим позовом в обґрунтування якого зазначає, що відповідно до договору побутового підряду від 05.04.2010 року між ним та відповідачем

( підрядником, який здійснює підприємницьку діяльність ст.865 ЦК України) останнім було взято на себе зобовязання виготовити згідно креслення та встановити власними силами у с. Вигів Коростенського району Житомирської області, памятник його батькам.

У день укладення договору їм було внесено, відповідно до ст. 873 ЦК України, передоплату ОСОБА_2 готівкою у розмірі 5000 грн. Згідно з договірними зобовязаннями термін виконання робіт до 01.05.2010 року. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

У подальшому, ні у визначений договором термін, ні у терміни, визначені самим відповідачем - 08.05.2010 року та 10.05.2010 року роботу не було виконано, памятник не було виготовлено. Більше того, на його пропозицію показати, що конкретно вже зроблено, відповідач нічого показати не зміг. При цьому ним було здійснено шість поїздок на автомобілі з м. Києва до смт. Іршанська, загальний пробіг склав більше 1500 км.

На виклик відповідача 13.05.2010 року та запевнення в тому, що памятник готовий, він найняв легковий автомобіль, прибув з м. Києва до с. Буки ( всього проїхав більше 400 км), однак відповідач показав йому лише окремі елементи памятника, який взагалі не відповідав кресленню.

На його вимоги щодо повернення коштів ( авансу), він від відповідача чув лише обіцянки повернути гроші, без зазначення конкретного терміну.

У подальшому неодноразові поїздки по місцю проживання відповідача з метою особистої зустрічі позитивного результату не мали, ОСОБА_2 від зустрічі ухиляється, по місцю проживання не перебуває.

Позивач посилаючись на Закон України « Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача на його користь заподіяні йому матеріальні збитки на суму 43 878 грн. 26 коп. в тому числі суму неповернутого авансу 5 000 грн.; пеню -29 700 грн. ( 10 000 грн. х 3% = 300 х 99 днів); втрачену вигоду 5653 грн. 30 коп. ( збільшення витрат на виготовлення 2041 грн. та встановлення памятника ( 30 % від вартості) 3612 грн. 30 коп.).; матеріальні витрати 3525 грн. 26 коп. ( оплата автопослуг та заправки автомобілів пальним А-92 та А-95 2800 грн., поштові відправлення 83 грн. 86 коп., оплата витрат на ІТЗ 129 грн., оплата розміщення виклику до суду в газеті

« Житомирщина» - 156 грн., поїздки до редакції газети « Житомирщина» 5.10. 2010 року та в зворотньому напрямку 60 грн., до суду та зворотному напрямку 98 грн. 80 коп. х

3 = 296 грн. 40 коп. та на відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн

В судовому засіданні позивач позов підтримав та дав пояснення по суті заявленого позову.

Відповідач будучи повідомленим через газету « Житомирщина» про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач не заперечує проти заочного розгляду даної справи та прийняття заочного рішення.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк

( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума інше майно, які боржник повинен передати у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день простроченого виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: п 3) сплата неустойки; п.4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до договору підряду від 5 квітня 2010 року між сторонами будь-які наслідки за невиконання договору не прописані, а тому в даному випадку належить застосувати ст. 15 Закону України « Про захист прав споживачів», яка передбачає, що якщо виконавець не виконує, прострочує виконання роботи ( надання послуг) згідно з договором, він за кожний день ( годину, якщо тривалість виконання визначена у годинах) прострочення сплачує споживачеві пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи

( послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що 5 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем, який здійснює підприємницьку діяльність та зареєстрований як фізична особа-підприємець, було укладено договір підряду згідно якого відповідач зобовязувався виготовити та до 1 травня 2010 року встановити в с. Вигів Коростенського району памятник на могилах батьків позивача. Вартість робіт, по договору, складає 10 000 грн.

Згідно даного договору позивач передав відповідачу креслення памятника та задаток в сумі 5 000 гривень, про що свідчать договір підряду ( а.с. 8-9), накладна № 25 та квитанція до прибуткового касового ордера ( а.с. 11 ).

У визначений у договорі строк відповідач памятник в с. Вигів на могилі батьків позивача не встановив та став ухилятися від зустрічей з позивачем.

Вказані обставини примусили позивача в письмовій формі звертатися до відповідача з претензіями ( а.с. 13-14), звертатися з заявою до Володарсько-Волинського РВ УМВС ( а.с. 15).

Так як і після строків визначених в договорі відповідач заказ позивача не виготовив і памятник на могилах не встановив то позивач 19 липня 2010 року змушений був звернутися в МП « Лібава» ЛТД та заказати памятник на могилу батьків згідно того ж креслення по якому повинен був виготовити памятник відповідач ( а.а. 17-18).

В МП «Лібава» ЛТД» памятник був виготовлений та встановлений позивачем на могилі батьків ( а.с. 54-55).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач має повернути позивачеві отриманий аванс в сумі 5 000 гривень .

Прострочення виконання надання послуги становить 79 днів, тобто з 1 травня по 19 липня 2010 року, тобто до дати коли позивач зневірившись у обіцянках виконання відповідачем своїх зобовязань заказав памятник іншому підприємству, а тому пеня, виходячи із вартості заказу - 10 000 гривень, становить 23700 гривень ( 10 000 х 3% = 300 х 79 ).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи, належить: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, витрати, повязані з публікацією оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивач сплатив інформаційно-технічне забезпечення в сумі 129 гривень ( а.с. 24, 42 ), під час розгляду справи сплатив виклик відповідача через газету « Житомирщина» в сумі 156 гривень ( а.с. 53 ).

Позивач звернувся до Володарсько-Волинського районного суду 6 серпня 2010 року, а тому суд з вказаної дати враховує витрати позивача по справі, а саме витрати на поїздки з місця проживання до Володарсько-Волинського районного суду та назад, витрати на поїздку в редакцію газети « Житомирщина», витрати на відправлення поштової кореспонденції при зверненні до суду та під час розгляду справи у суді.

Всі витрати позивача повязані з його поїздками, звернення до правоохоронних органів, господарського суду, відправка поштової кореспонденції, які не повязані з розглядом даної цивільної справи, тобто до 6 серпня 2010 року задоволенню не підлягають.

Суд також не вважає доказом витрат позивача по справі, розписки громадянина ОСОБА_3 про отримання від позивача грошової винагороди за надання автомобільних послуг, так як до вказаної розписки не долучено будь-якої угоди та інших документів, які б свідчили про правомірність надання таких послуг, їх облік, розцінку.

За вказаних обставин суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по справі на суму 778 гривень 80 коп., які документально підтвердженні.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а тому посилання позивача у позові на норми Господарського кодексу України і вимога щодо стягнення пені, штрафних санкцій відповідно до норм вказаного кодексу є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, підлягають відшкодуванню у складі збитків також доходи, які б особа могла реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено ( упущена вигода).

Уклавши договір з відповідачем на встановлення памятника на могилі своїх батьків, позивач не міг би ні при яких обставинах отримати від цього майновий дохід, а тому невиконанням відповідачем договору позивач не втратив будь-якої вигоди. Витрата більших коштів на виготовлення та встановлення памятника при укладенні угоди з іншою особою-підприємцем чи підприємством, не є упущеною вигодою. Збільшення вартості памятника то є волею замовника і позивач замовляючи памятник в МП

« Лібава» ЛТД з власної волі сплатив його вартість, яка визначається від багатьох факторів, Аналогічний по розмірах та інших параметрах памятник, може різнитися у вартості на різних підприємствах.

Визначаючи суму відшкодування моральної шкоди, суд виходить з обставин справи, характеру та тривалості моральних страждань позивача, розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди « і вважає, що позов щодо відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню і в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача належить стягнути 5 000 ( пять тисяч) гривень.

Керуючись ст. 10,11, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, ЦПК України, ст. ст. 23, 509, 510, 526, 530, 549, 550, 610, 611, 612, 1167 ЦК України, ст. 10, 15 Закону України « Про захист прав споживачів» суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс отриманий за договором підряду в сумі 5 000( пять тисяч ) гривень, пеню в розмірі 23700 гривень, витрати по справі в сумі 778 грн. 80 коп. та на відшкодування моральної шкоди в 5 000 ( пять тисяч ) гривень, а всього 34478 гривень 80 копійок.

В решті вимог заявленого позову відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії до Володарсько-Волинського районного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Володарсько-Волинський районний суд.

Головуючий: