АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.

При секретарі: Коротун В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином , -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 гри. завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено в звязку зі спливом строку позовної давності..

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2010 року та ухвалити нове.

Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права. Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з постановлениям нового рішення.

Відповідно до ч. З ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відповідності з ч.З ст. 10, ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи 13 липня 1996 року близько 5 години ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ-2105, днз В 25-28 IX на автодорозі Матяшівка - Гоголево не справився з керуванням автомобілем та вчинив наїзд на дерево.

Водій ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснила, що отримала черепно-мозкову травму, перелом хребта та ключиці, розрив селезінки. Після лікування, в 2000 році їй встановлено 2 групу інвалідності, а на теперішній час 3 групу інвалідності - довічно.

В результаті аварії 01 квітня 1997 року було порушено кримінальну справу.

На підставі ст. 8 КПК України дану кримінальну справу закрито, а матеріали знищено.

При винесенні рішення суд помилково керувався ст.. 71 ЦК У PCP 1963 року( який діяв на момент вчинення ДТП) де зазначено, що строк позовної давності становить три роки та посилався на те, що з моменту вчинення аварії минуло більше 13 років.

Також суд посилався на той факт, що позивачка з відповідачем перебувала в шлюбі та те, що вона протягом тривалого часу не зверталася до суду за захистом своїх прав.

Судом при винесенні рішення не враховано положення ст.. 83 ЦК УРСР 1963 року( який діяв на момент вчинення ДТП), а саме те, що позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав.

Згідно п.16 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» , до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.. 83 ЦК УРСР не застосовуються.

Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, слід виходити із засад розумності, виваженості і справедливості, а також з положень п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнала позивачка, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

За вказаних обставин рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2010 року про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 309 ,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2010 року - скасувати.

Постановити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1