Апеляційний суд Чернігівської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2010 року

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Хромець Н.С., суддів - Горобець Т.В., Страшного М.М. при секретарі - Вареник О.М.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Срібнянського районного суду від 17 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства „Сокиринське" про розірвання договору оренди землі,

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Срібнянського районного суду від 17 червня 2010 року, яким у задоволенні її позову відмовлено, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні рішення судом було неповно досліджено всі обставини справи, зокрема не враховано зміну позивачем предмету позову, в зв"язку з чим змінений позивачем предмет позову судом не досліджувався. Також зазначається, що судом не надано належної правової оцінки невідповідності форми та змісту договору оренди землі , порушення яких , зокрема ст.15 Закону України „ Про оренду землі" є підставою для визнання договору недійсним.

Апелянт також, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, та аналізуючи зміст Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, зазначає, що суд помилково не застосував зазначену норму ЦК України та відмовив у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без зміни, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів істотного порушення умов договору оренди землі з боку ПСП „Сокиринське", а тому відсутні підстави для дострокового розірвання договору оренди. Крім того, суд вказав на відсутність підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України для повернення земельної ділянки, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту набуття, чи збереження відповідачем майна без достатньої правової підстави.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду, як таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 070 площею 3,84 га, розташованої на території Сокиринської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, яку відповідно до Договору оренди відОб липня 06 липня 2009 року передано в оренду відповідачу строком на 5 років(а.с.7-9).

Пункт 39 даного договору містить положення, згідно якого розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається лише в разі пошкодження об'єкта оренди.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 квітня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до директора ПСП „Сокиринське" із заявою про намір розірвати договір оренди землі з метою самостійно господарювати на своїй земельній ділянці.

Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору в односторонньому порядку, зокрема передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями частини 1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі", який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Виходячи з наведених приписів закону, положень ст. 60 ЦПК України, якою встановлено обов'язок сторони доводити обставини, на які вона посилається як на підставу власних вимог або заперечень, та враховуючи ненадання позивачем суду доказів на підтвердження порушення відповідачем умов договору оренди землі, чи обов'язків, передбачених ст.24,25 Закону

України „ Про оренду землі" , яків б давали правові підстави для розірвання договору, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_2О в задоволенні заявлених позовних вимог про розірвання договору оренди.

Посилання апелянта на те, що намір орендодавця (власника земельної ділянки) самостійно обробляти земельну ділянку є достатньою підставою для дострокового розірвання договору оренди, не заслуговують на увагу, оскільки укладений між сторонами договір та закон не передбачають такої умови розірвання договору в односторонньому порядку.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги щодо залишення поза увагою суду заяви позивача про зміну предмета спору, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог як в частині вимог про розірвання договору оренди, так і в частині вимог про зобов'язання повернення земельної ділянки.

Висновок суду про необхідність відмови в задоволенні вимог як про розірвання договору оренди земельної ділянки так і про зобов'язання повернення земельної ділянки, Грунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.119 ЦПК України під підставами, які може змінити позивач слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в уточненій позовній заяві від 17 червня 2010 року( а.с24-26) змінено не лише підстави, а й предмет позову, оскільки в першому випадку ставилась вимога про розірвання договору, на підставі закону( с.ЗЗ ЗК України), що регулює право власності на землю, а в заяві про уточнення вимог - про повернення майна, що використовується відповідачем без достатніх правових підстав - як безпідставно набуте майно ( ст.1212 ЦК України).

Оскільки позивач у встановленому процесуальним законом порядку не відмовився від первинних вимог, суд обґрунтовано прийняв рішення щодо першої і другої вимоги.

Доводи апеляційної скарги про неукладеність угоди з посиланням на ст.. 638 ЦК України та наявність підстав для витребування майна з посиланням на роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" ґрунтується на невірному тлумаченні зазначених роз'яснень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 15 Закону України „Про оренду землі", яка є спеціальною нормою права по відношенню до ст.. 638 ЦК України, якою регулюються саме спірні правовідносини, відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, може бути підставою для визнання

договору недійсним відповідно до закону, а не - визнання такого договору неукладеним чи розірвання його.

Таким чином, наявність чинного договору оренди земельної ділянки виключає можливість витребування земельної ділянки з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення і скасування рішення суду , яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 17 червня 1010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути

оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом

двадцяти днів з моменту набрання законної сили .

Головуючий Судді