Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-1385/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2010 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого: Левка Т.Ю., при секретарі: Роман К.С.,

за участі позивачки: ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, та відповідачки : ОСОБА_3, її захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про скасування договору дарування.

Позовні вимоги мотивовані тим. що 16.09.2005 р. сторони по справі уклали договір дарування житлового будинку в с.Онок. по вул.Українській, № 31, який посвідчено державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за р.н. 2296. Згідно договору іпотеки від 06.07.2006 року відповідачка ОСОБА_3 виступила майновим поручителем по кредитним зобов»язанням ОСОБА_5, передавши як предмет іпотеки отриманий в подарунок житловий будинок з надвірними спорудами. В зв»язку з цим 06.07.2006 року було накладено заборону відчуження житлового будинку №31 по вул. Українська в с.Онок - нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу за № 1510-370.Укладаючи з відповідачкою договір дарування, позивачка мала надію на те, що відповідачка ОСОБА_3 стане їй опорою на схилі років, допомагатиме по господарству, та здійснить поховання, тобто позивачка мала на меті укласти договір довічного утримання, позаяк не мала наміру при житті передати будинок, та позбавити себе власності на жилий будинок. Позивачка була позбавлена можливості раніше звернутися до суду для скасування договору дарування, так як сам будинок був в заставі та знаходився під забороною, тільки 26.06.2010 року закінчився строк кредитного договору.

На даний час відповідачка ОСОБА_3 залишається зареєстрованою за адресою позивачки, але фактично проживає в іншому місці, що стверджено довідками сільської ради та ВГІРФО Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області. Отже, позивачка вважає, що під час укладення вищевказаного договору помилялася щодо його обставин позаяк мала бажання мати біля себе особу, яка буде її доглядати, в цей же час відповідачка прияла помилці позивачки, вона використала виникле у неї право на жилий будинок, клала договір іпотеки, передавши її будинок як предмет застави, та покинула позивачку. А тому позивачка ОСОБА_1 змушена звернутися до суду про скасування договору дарування від 16.09.2005 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, і просила такі задовольнити.

Представник позивачки - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила суд такий задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та заперечила щодо їх задоволення, додавши, що позивачка також в позовній заяві вказує, що відповідачка зареєстрована за її адресою, тобто по вул. Українська. № 31, не враховуючи, що саме відповідачка є власником даного будинку.

Представник відповідачки - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що її довірителькою 16.09.2005 року дійсно з позивачкою було укладено договір дарування житлового будинку №31 по вул. Українській в с. Онок, який було зареєстровано та посвідчено встановленим порядком. Даний правочин відповідає вимогам Цивільного Кодексу, підстав для його розірвання не має, а щодо позовної давності яка застосовується для звернення до суду з вимогами про розірвання договору дарування, то вона статтею 728 ЦК встановлюється в один рік. А також відповідно до Цивільного Кодексу договір дарування є безоплатним, тому ОСОБА_1 не має права вимагати від відповідачки яких небудь дій майнового або немайнового характеру. А тому, враховуючи вищевикладене просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування договору дарування житлового будинку.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4, обстеживши матеріали справи, та, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України.

Згідно ч.3 ст.258 ЦК України позовна давність у п»ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. Укладаючи договір з відповідачкою, позивачка мала надію, на те, що відповідачка стане їй опорою на схилі років, тобто вона мала намір укласти договір довічного утримання, позаяк позивачка не мала наміру при житті передати будинок, та позбавити себе власності на жилий будинок, а тому суд приходить до переконання, що даний договір був укладений під впливом обману. Враховуючи, що позивачка не могла звернутися до Виноградівського районного суду з позовом про скасування оспорюваного правочину з різних підстав, суд вважає, що строк позовної давності нею не пропущено, отже для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність(ст.258 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що 16.09.2005 р. сторони по справі уклали договір дарування житлового будинку в с.Онок, по вул.Українській, № 31, який посвідчено державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за р.н. 2296 (а.с.5). Згідно договору іпотеки від 06.07.2006 року(а.с.7) відповідачка ОСОБА_3 1.10. виступила майновим поручителем по кредитним зобов»язанням ОСОБА_5, передавши як предмет іпотеки отриманий в подарунок житловий будинок з надвірними спорудами. В зв»язку з цим 06.07.2006 року було накладено заборону відчуження житлового будинку №31 по вул. Українська в с.Онок - нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу за № 1510-370. Укладаючи з відповідачкою договір дарування, позивачка мала надію на те, що відповідачка ОСОБА_3 стане їй опорою на схилі років, допомагатиме по господарству, та здійснить поховання, тобто позивачка мала на меті укласти договір довічного утримання, позаяк не мала наміру при житті передати будинок, та позбавити себе власності на жилий будинок. Позивачка була позбавлена можливості раніше звернутися до суду для скасування договору дарування, так як сам будинок був в заставі та знаходився під забороною, тільки 26.06.2010 року закінчився строк кредитного договору.

На даний час відповідачка ОСОБА_3 залишається зареєстрованою за адресою позивачки, але фактично проживає в іншому місці, що стверджено довідками сільської ради(а.с.9) та ВГІРФО Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області (а.с. 11). Отже, позивачка вважає, що під час укладення вищевказаного договору помилялася щодо його обставин позаяк мала бажання мати біля себе особу, яка буде її доглядати, в цей же час відповідачка сприяла помилці позивачки, вона використала виникле у неї право на жилий будинок, уклала договір іпотеки, передавши її будинок як предмет застави, та покинула позивачку.

Пункт 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначає, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно ст.229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів приводить суд до висновку, що позивачка ОСОБА_1 вважає, що під час укладення вищевказаного договору помилялася щодо його обставин позаяк мала бажання мати біля себе особу, яка буде її доглядати, в цей же час відповідачка сприяла помилці позивачки, вона використала виникле у неї право на жилий будинок, уклала договір іпотеки, передавши її будинок як предмет застави, та покинула позивачку.

Стаття 60 ЦПК України проголошує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відтак, на підставі всього вище наведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 27. 31. 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.15,16, 203, 215, 229, 722 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Договір дарування житлового будинку в с.Онок, по вул.Українській, №31 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений 16 вересня 2005 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 2296 - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6