Справа №22-ц-532 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів с удової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 05 лютого 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Межиріцької сільської ради Лебединського району, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про встановлення факту належності садиби померлому ОСОБА_16, -

в с т а н о в и л а :

26 вересня 2008 року ОСОБА_17 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 травня 2005 року відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок, грошових вкладів та садиби розташованої по вул.Лебединська, 2 в с.Межирич Лебединського району Сумської області.

Він є спадкоємцем померлого за заповітом і отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину в частині земельних ділянок та грошових вкладів.

Але він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на домогосподарство, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на садибу.

Просив встановити факт належності садиби, розташованої за вищевказаною адресою померлому ОСОБА_16

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 05 лютого 2010 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт належності померлому 31 травня 2005 року ОСОБА_16 садиби, яка розташована за адресою: вул..Лебединська,2 с.Межиріч Лебединського району Сумської області, що складається з цегляного житлового будинку під літ «А» загальною площею 102,7 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м. та надвірних будівель: сараю цегляного під літ «Б», погреба цегляного під літ п/г, літньої кухні цегляної під літ «В», сараю деревяного під літ «Г», огорожі дощатої під літ «1-2» та земельної ділянки загальною площею 0,45 га, у тому числі: для обслуговування будинку та надвірних споруд 0, 03 га, для ведення особистого селянського господарства 0,42 га, яка розташована за тією ж адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

При цьому зазначає, що заява ОСОБА_2 від 05 лютого 2010 року про встановлення факту належності померлому ОСОБА_16 домоволодіння по вул.Лебединській, 2 у с.Межиріч, судом у встановленому процесуальним законом порядку не розглядалась, копії цієї заяви третім особам не вручено.

Крім того судом не враховано, що третіми особами 24 грудня 2008 року подано заяву про застосування строків позовної давності на звернення до суду ОСОБА_2 з цим позовом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_7, представника ОСОБА_18, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_19, представника відповідача ОСОБА_20, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується матеріалами справи, а також відповідачем та третіми особами не заперечується, що згідно з рішенням №202 від 09 вересня 1987 року Лебединської районної ради житловий будинок №2 по вул..Лебединській у с.Межиріч Лебединського району Сумської області належав на праві власності ОСОБА_21.

Відповідно до рішення від 22 вересня 1993 року виконавчого комітету Межиріцької сільської ради земельна ділянка, що розташована за вищезазначеною адресою, загальною площею 0, 45 га, з яких 0, 42 га для ведення підсобного господарства, 0,03 під забудову, передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_22

ОСОБА_22 за життя в установленому порядку не звертався до відповідних органів про видачу йому свідоцтв про право власності на будинок та земельну ділянку.

17 вересня 2003 року ОСОБА_23 та ОСОБА_22 склали заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Лебединського району, відповідно до якого вони заповідали все своє майно своєму повнолітньому сину ОСОБА_16.

03 грудня 2003 року померла ОСОБА_23, а 13 лютого 2004 року ОСОБА_22

ОСОБА_16 постійно проживав у зазначеному будинку на час смерті батьків, а тому відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняв спадкове майно. Проте своїх спадкових прав у встановленому порядку не оформив.

24 березня 2004 року ОСОБА_16 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Межиріцької сільської ради, відповідно до якого він все своє майно заповідав ОСОБА_2 позивачу по справі.

31 травня 2005 року ОСОБА_16 помер.

23 серпня 2005 року ОСОБА_17 звернувся до Лебединської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_16

20 грудня 2005 року Лебединською районною нотаріальною конторою видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та грошові вклади, а у видачі свідоцтв на житловий будинок та земельну ділянку розташовані по вул.Лебединській,2 у с.Межиріч, відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, місцевий суд виходив з доведеності факту належності померлому ОСОБА_16 земельної ділянки площею 0, 45 га житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами, розташованих по вул..Лебединській,2 у с.Межиріч Лебединського району, після смерті його батьків ОСОБА_22 та ОСОБА_23

Зазначений висновок місцевого суду ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, підтверджених належними та допустимими доказами, досліджених у судовому засіданні з дотриманням норм процесуального права.

Апелянти не спростовують належності померлим ОСОБА_22, ОСОБА_23 та ОСОБА_16 зазначених вище будинку та земельної ділянки, але вважають, що ОСОБА_17 звернувся до суду з позовом за межами трирічного строку, та суд не постановив відповідних ухвал при зміні позивачем предмету позову.

Проте зазначені доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст.31 ЦПК України, крім прав, визначених у ст.27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, або відмовитися від позову.

Зазначена норма Кодексу в поєднанні з положеннями ст.11 ЦПК України передбачає право позивача на власний розсуд розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору, а тому виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій.

Зміна предмету позову є самостійним процесуальним правом позивача, яке не вимагає від суду постановлення ухвали про закриття провадження у справі за попередніми вимогами, на відміну від права позивача на відмову від позову.

Як вже зазначалось, спадщина після смерті ОСОБА_16 відкрилась 31 травня 2005 року і свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухомість ОСОБА_17, відповідно до положень ч.1 ст.1298 ЦК України, міг отримати не раніше 31 листопада 2005 року, а відтак і дізнатися про відмову у їх видачі, що є підставою для звернення до суду за захистом відповідних прав.

Таким чином, в силу положень ст.257 ЦК України, ОСОБА_17 з метою дотримання строків позовної давності повинен був звернутись до суду за захистом порушеного права не пізніше 01 грудня 2008 року, позов у цій цивільній справі подано 26 вересня 2008 року.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків передбачених ч.4 ст.267 ЦК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 05 лютого 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді -