Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 2 - 896 /10 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 жовтня 2010 року Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Івка В.М.,

при секретарі - Щербак Т.О.,

з участю - позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Нові Санжари, вул. Леніна, 32, справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі, про стягнення недоплаченої соціальної допомоги, як дитині війни, -

встановив :

30.07.2010 року позивач звернувся з позовом до зазначеного відповідача про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни за період з 01 січня 2008 р. по 30 червня 2010 року ; зобовязати відповідача провести виплату з нарахуванням компенсації витрати частини доходів при виплаті, тобто з урахуванням коефіцієнта інфляції та визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області протиправною, в частині не нарахування підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в звязку з чим, по справі постановлене заочне рішення, відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

У пунктах 5, 6 резолютивної частини вказаного рішення зазначено, що положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, яке має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при вирішення спорів, що виникли дії положень закону, який визнаний неконституційним.

З огляду на наведені вище мотиви, починаючи з 22 травня 2008 року, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» почала діяти у попередній редакції, отже

відповідач з цієї дати повинен був проводити нарахування пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Щодо вимог про нарахування і виплату допомоги у 2009 році, то ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», Кабінету Міністрів надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розрахунок соціальних виплат здійснюється, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно дія ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на рік» не поширюється на спірні відносини.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни, підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни» .

Щодо вимог про нарахування і виплату допомоги у 2010 році, то ст. 70 Закону - України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Кабінету Міністрів надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розрахунок соціальних виплат здійснюється, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно дія ст. 70 Закону України «Про державний бюджет України на рік» не поширюється на спірні відносини.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни, підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни» .

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами .

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30 %, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ч. З ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої, держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на

зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, суд вважає за можливе застосувати саме ч.1 ст. 28 Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України « Про соціальний захист дітей війни », оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку колегії суддів не суперечить вимогам ч. З ст. 28 Закону України Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ".

Пенсійний фонд України дії на підставі Положення «Про пенсійний Фонд України», здійснює свої повноваження на підставі п. 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі.

Отже, управління Пенсійного фонду України Новосанжарського району є належним відповідачем по даній справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог за рахунок відповідача .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 2 ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно - правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій, зобовязати провести нарахування, перерахування та виплату належних сум позивачу відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Позовна давність в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки справа розглянута в порядку цивільного судочинства, а не за правилами КАС України.

Відповідно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд , -

вирішив :

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області протиправною, в частині не нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року .

Зобовязати відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу ОСОБА_1, з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне

страхування» та провести відповідні виплати за період з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року, з урахуванням проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 17 грн. державного мита та 37 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження .

Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до суду, що його ухвалив протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення надруковано суддею власноручно і є оригіналам.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_2