АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7563/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки з виплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Посилаючись на те, що відповідач має заборгованість за аліментами на утримання дочки, просила стягнути заборгованість в розмірі 15 611 грн. та неустойку в розмірі 78 000 грн. В судовому засіданні позивачка зменшила розмір неустойки до 39 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені з відповідача стягнута заборгованість по аліментам в розмірі 15 611 грн., неустойка в розмірі 39 000 грн. та судові витрати на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Постановляючи рішення про стягнення заборгованості за аліментами, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10.01.1995 р. з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виходячи з розрахунку державного виконавця заборгованість станом на 19.03.2008 р. склала 15 611 грн. 00 коп. (а.с.6, 7).

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції стягнув заборгованість за аліментами за період більш ніж 3 роки (строк позовної давності), а тому воно підлягає скасуванню з направленням на новий розгляд, не може бути прийнято до уваги бо не ґрунтується на законі.

Згідно ч.1 ст.9 КпШС України на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначеного судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за аліментами за весь час заборгованості є законним.

Посилання апелянта на не правильний розрахунок заборгованості за аліментами, не може бути прийнято до уваги, тому що не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.4, ст.195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

З урахуванням того, що відповідач розмір нарахованої заборгованості державного виконавця до суду не оскаржив, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості.

Посилання відповідача на те, що суд не зменшив розмір заборгованості за аліментами на суму добровільних виплат також не може бути прийнято до уваги, т.я. відповідно до ч.1 ст.197 СК України суд може лише відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами, а не зменшити її розмір.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за аліментами за весь час в розмірі 15 611 грн. є законним та обґрунтованим.

Крім того, рішенням суду першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнута неустойка за прострочення сплати аліментів в розмірі 39 000 грн. В даній частині рішення підлягає зміні з наступного.

Згідно ст.196 ЦПК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Позивачка в позовній заяві просила стягнути неустойку за період з 20.03.2008 р. до 31.07.2009 р., що становить 500 днів, в розмірі 78 000 грн., зменшивши її розмір в судовому засіданні до 39 000 грн., виходячи з того, що розмір заборгованості за аліментами складає 15 611 грн.

Однак, з урахуванням того, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 р., для розрахунку розміру неустойки необхідно брати розмір заборгованості за аліментами, яка утворилася після 01.01.2004 р.

Таким чином, розмір неустойки, виходячи з наступного розрахунку: ((12 871, 07 : 100% х 1%) х 500) становить 64 355 грн. 35 коп., але з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, виходячи з принципу справедливості та співмірності, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 5 000 грн.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно п.4 ч.3 ст.81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням вищезазначеного з відповідача на користь держави необхідно стягнути в судовий збір в розмірі 206 грн. 11 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 40 грн., а всього 246 грн. 11 коп.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2009 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 206 грн. 11 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 40 грн., а всього 246 грн. 11 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його постановлення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: