Справа № 2-618/2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2010 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Кішковської З.А.,

при секретарі - Забаровській С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ГІриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ГІриватБанк» про розірвання кредитного договору від 13 січня 2007 року, пославшись на істотність його порушення за безпідставної вимоги неіснуючої заборгованості платежів.

01 грудня 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10452грн.21коп. станом на 22 листопада 2010 року за підстави порушення боржником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту.

У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, вказавши, що при заключення кредитного договору позичальника не було належним чином ознайомлено з умовами надання споживчого кредиту, а надалі не проінформовано про проведені нарахування відсотків за користування грошовими коштами та інших платежів. Позивач наполягав, що фактична виплата 15810грн.76коп. є достатнім розміром компенсації виконання прийнятих ним по договору зобов»язань та просив зустрічний позов залишити без задоволення.

Представник ПАТ комерційний банк «Приватбанк» первісний позов не визнала за безпідставністю, вимоги про стягнення кредитної заборгованості підтримала, зазначивши, що кредитний договір є чинним до часу проведення повного розрахунку за банківською позикою та відсотками за користування, іншим, передбаченим договором, платежам.

Дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

13 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитно- заставний договір про надання коштів на споживчі цілі у сумі 5940грн. зі ставкою 1.0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 130грн.68коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 540грн. строком на 24 місяці з зобов'язанням повернення кредитних коштів, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені строки у період з 0.1 по 05 число кожного місяця платежем у розмірі 410грн.76коп. і додатково сплати відсотків у розмірі 10.1% на місяць та пені при недотриманні графіка повернення кредиту і сплати відсотків за користування.

Позивачем зобов'язання по договору виконано перерахуванням коштів позики на оплату придбаного у кредит товару згідно з рахунком-фактурою. У заяві на а.с.14 позивач ОСОБА_1 власноручно підтвердив і не заперечив такого у судовому засіданні, про ознайомлення і згоду з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі на підтвердження факту надання повної інформації про умови кредитування, а також про те, що вказана заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складають кредитно-заставний договір.

У подальшому позичальник прийнятих зобов'язань не дотримав. Внесення платежів носило періодичний характер, останній платіж проведено у квітні 2010 року.

Станом на 22 листопада 2010 року заборгованість платежів складає 10452грн.21коп;, з яких 5559грн.95коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 92грн.04коп. заборгованість по комісії, і 4500грн.22коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

На час розгляду спору означений кредитний договір є чинним відповідно п.3.2.9 та п.4.2, якими визначено строк дії до повного виконання зобов'язань сторін.

На підставі викладеного, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які виникають із зобов'язального права по кредитному договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.І ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, яка визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням відсотків, розмір яких встановлено договором.

Враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, строк повернення позики не дотримав, позикодавець несе втрати матеріального характеру, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою і підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526,1050 ч.1 ЦК України в частині стягнення заборгованості заявленою сумою, що підтверджується представленим розрахунком.

Статтею 651 ч.2 ЦК України допускається зміна чи розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За ч.3 цієї ж статті істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто неможливість досягнення мети договору.

При розгляді справи встановлено, що Банком виконано всі прийняті зобов»язання, позичальнику проведено оплату придбаного товару, і надалі визначені платежі нараховувалися відповідно погоджених Умов, у тому числі з урахуванням санкцій за неналежне виконання зобов»язань боржником. Розгляд самих умов кредитного договору, як таких, що порушують права позичальника через підвищені ставки, після його заключення суд вважає безпідставним.

Безпредметним є твердження позивача про виконання умов договору виплатою суми заборгованості по судовому наказу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2008 року у справі №2-н-31/08р. у розмірі 9118грн.41коп., постільки таке стягнення заборгованості на відповідну дату не позбавляє Банк права наступного звернення за таким при проведенні нарахувань. Про інші істотні порушення Банком договору позивачем не заявлено.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.ст.81,88 ЦПК України суд покладає на відповідача за зустрічним позовом обов'язок відшкодування стороні позивача понесених при подачі позову судових витрат, розмір яких підтверджено документально платіжними дорученнями від ЗО листопада 2010 року на а.с.3: на інформаційно- технічне забезпечення - 120грн., судового збору - 104грн.52коп., усього

224грн.52коп.

Керуючись ст.ст. 3,4,15,57,60, 208-210,213,214,215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору - залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - 10452грн.21коп. заборгованості за кредитним договором, судових витрат - 224грн.52коп., усього - 10676 (десять тисяч шістсот сімдесят шість)грн. 73коп.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ