Справа № 2-1260/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2010 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

при секретарі Соловйовій І.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про перерахунок та виплату належних соціальних виплат,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації щодо не нарахування та не виплати в 2006-2010 роках щорічної грошової допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у законодавчо встановлених розмірах; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення згідно ч.4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно вимог ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком за 2006-2010 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалід ІІІ групи. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат та згідно ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі 7-и мінімальних пенсій за віком. Незважаючи на викладені вимоги діючого законодавства відповідач здійснював виплату обох видів допомоги в меншому розмірі, чим порушив його права, гарантовані Конституцією та законами України.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення за змістом яких позовні вимоги не визнав, просив розглянути справу без участі представника Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії та щорічної разової допомоги як інваліду війни. Відповідач вважає свої дії щодо нарахування та виплати позивачу зазначених видів допомоги цілком законними, оскільки нарахування та виплата допомоги проводилась в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачені законами України про державні бюджети на відповідні роки, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №183від 12.03.2008 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», Постановою КМУ №211 від 18.03.2009 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» та «Про жертви нацистських переслідувань», Постановою КМУ №299 від 07.04.2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 20109 році» та «Про жертви нацистських переслідувань», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення.

Враховуючи наявність відповідних заяв від позивача та представника відповідача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 012171 від 08.01.1993 року, копією вкладки до посвідчення № 6404447с, та є інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Є № 075897 від 07.07.2008 року. ( а.с. 6-7 )

Конституцією України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. ( ч.1 ст. 46 Конституції України )

Частиною 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідами ІІІ групи, виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993року інвалідам війни ІІІ групи щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із заперечень відповідача вбачається, що позивачу щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2006 рік була виплачена в квітні 2006 року в розмірі 270 грн. згідно ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», за 2007 рік в квітні 2007 року в розмірі 300 грн. згідно ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»; за 2008 рік в квітні 2008 року в розмірі 350 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 183 від 12.03.2008 року; за 2009 рік в квітні 2009 року в розмірі 380 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 від 18.03.2009 року «Про розміри грошової разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»; за 2010 рік в квітні 2010 року в розмірі 420 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України№ 299 від 07.04.2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Щорічна допомога на оздоровлення за 2006 2009 роки була виплачена позивачу згідно постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в таких розмірах: за 2006 рік 20.06.2006 року в розмірі 90 грн.; за 2007 рік 19.04.2007 року в розмірі 90 грн.; за 2008 рік 11.02.2008 року в розмірі 90 грн.; за 2009 рік 29.01.2009 року в розмірі 90 грн. За 2010 рік щорічна допомога на оздоровлення позивачу не була виплачена.

Конституцією України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. (ч. 2 ст. 95 Конституції України)

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України.

Статтею 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було зупинено на 2006 рік дію абзацу 2 частини 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, а статтею 109 Кабінету Міністрів України було надано право в 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Чорнобильської катастрофи» в розмірі 90 грн.

Статтею 30 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи 270 грн. Позивач в 2006 році отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травняу зазначеному розмірі.

Таким чином, в діях відповідача під час проведення виплат обох видів допомоги в 2006 році не вбачається порушень ст. 19 Конституції України суд, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Управління праці та соціального захисту населення проводило нарахування та виплату допомоги на підставі діючого законодавства.

З рахуванням вищенаведеного вимоги позивача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та допомоги на оздоровлення за 2006 рік не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного .

Пунктом 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними).

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року.

Як вбачається із матеріалів справи, щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік була виплачена позивачу 19.04.2007 року в розмірі 90 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за №562, а не згідно ст. 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2007 рік була виплачена позивачу в квітні 2007 року в розмірі, встановленому ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , з урахуванням змін, які вносились Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Отже, відповідач, здійснюючи позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня діяв на підставі та у відповідності з діючим законодавством у звязку з чим позовні вимоги щодо перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік суд приходить до висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року було внесено зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту .

Текст ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладено в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які сталиінвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога наоздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України";

Частину п'яту ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України";

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 вищезазначені зміни до ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу в 2008 році щорічна разова грошова допомога до 5 травня була виплачена відповідачем в квітні 2008 року, а щорічна грошова допомога на оздоровлення 11.02.2008 року, тобто до ухвалені рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності змін, внесених до Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. ОСОБА_1 зазначеним правом вже скористався.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, то суд приходить до висновку, що зазначені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній на момент здійснення позивачу виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, чинній на момент здійснення позивачу виплати щорічної разової допомоги до 5 травня, інвалідам війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком.

Як вбачається із матеріалів справи, виплата позивачу допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги до 5 травня була здійснена відповідачем у розмірах, визначених Постановами Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року та № 211 від 18.03.2009 року.

Відповідно до ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України, принципу пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, у звязку з чим Закони України мають вищу юридичну силу, суд вважає, що при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню саме ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України № №562 від 12.07.2005 року та № 211 від 18.03.2009 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Таким чином, відповідачем були порушені права позивача на отримання в 2009 році допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги до 5 травня в належному розмірі, у звязку з чим позовні вимоги щодо здійснення перерахунку за 2009 рік обох видів допомоги підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги до 5 травня за 2010 рік, то суд приходить до висновку, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу в 2010 року була виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня в квітні 2010 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 299 від 07.04.2010 року«Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» в розмірі 420 грн., тоді як ч.4 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Виходячи з принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України, принципу пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, у звязку з чим Закони України мають вищу юридичну силу, суд вважає, що при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню саме ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України № 299 від 07.04.2010 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005 та у рішенні №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Постановляючи рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина України, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та іншими Законами України, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 Закону України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про незаконність дій Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі у Харківській області щодо нарахування і щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 році у розмірах нижчих, ніж це передбачено діючим законодавством.

Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, для захисту прав ОСОБА_1 суд вважає за необхідне прийняти рішення про зобовязання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік.

За змістом ч.ч. 4,6 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір щорічної допомоги на оздоровлення визначається залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла на момент виплати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» з 01 січня 2009 року встановлений розмір мінімальної заробітної плати 605 грн. ( ст. 55 Закону )

Ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» визначено, що з 1 квітня 2010 року розмір мінімальної заробітної плати складає - 884 грн.

Таким чином, відповідач при нарахуванні позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки повинен виходити із зазначених розмірів мінімальної заробітної плати.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,

Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Розподіл судових витрат суд здійснює згідно вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 92, 152 Конституції України, ст..13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року, ст. 48, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року, ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року, ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року ст.ст. 1, 4, 8, 10, 11,60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації по невиконанню приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 та 2010 роки, та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в законодавчо встановленому розмірі.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації нарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з розміру, встановленого ст. 55 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» станом на момент виплати (29.01.2009р.), згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплаченої суми.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації нарахувати та вчинити дії по ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 та 2010 роки в розмірі 7-и мінімальних пенсій за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» на момент виплати (квітень 2009р.та квітень 2010 р.), згідно вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 25.06.2010 року.

СУДДЯ