Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-6540/2010 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія цивільна Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: ІВАНЕНКО Л.В.

суддів: ІШУТКО В.М., ОСОБА_3

при секретарі: БИВАЛЬКЕВИЧ Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2010 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.09.2010 року, якою закрито провадження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дану ухвалу було постановлено з порушенням норм процесуального закону, оскільки статтею 205 ЦПК України не передбачено, що зміна підвідомчості справ є підставою для закриття провадження у справі.

Крім того, вказує, що постановления вказаної ухвали суперечить статті 22. Конституції України та обмежує його законне право на звернення до суду за захистом порушеного права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає, задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 01 липня 2010 року ОСОБА_4 звернувся в порядку, встановленому ЦПК України, з позовом до Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2010 року було відкрито провадження у цивільній справі та в подальшому, призначено до судового розгляду на 28.09.2010 року.

09 вересня 2010 року Конституційним Судом України було прийнято рішення № 19рп/2010, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України пункт 2 частини 1 статті 15 ЦПК України в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18.02.2010 року № 1691-VI. У зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України вищевказаного рішення, суд першої інстанції 28.09.2010 року постановив ухвалу про закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України. При цьому, суд виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, такого висновку суд першої інстанції дійшов в порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим, дану ухвалу не можна визнати законною. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому ЦПК України, передбачено ст. ст. 1, 3 ЦПК України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що при здійсненні правосуддя суд захищає права особи у спосіб, визначений законами України. 3 матеріалів даної справи встановлено, що в порядку, передбаченому ЦПК України з позовом про захист порушеного права ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції 01.07.2010 року, ухвалою якого від 23.07.2010 року було відкрито провадження в порядку цивільного судочинства та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.09.2010 року.

Пославшись на рішення Конституційного Суду України, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ухвалою від 28.09.2010 року закрив провадження у даній справі.

Проте, аналіз положень п.1 ч. 1 ст. 122 та п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що за п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України закриттю підлягають справи, у яких суддя на момент перевірки умов щодо можливості відкриття провадження у справі допустив помилку у вирішенні питання про віднесення справи до компетенції цивільного судочинства.

У даній справі провадження суддею було відкрито правомірно, оскільки згідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 ЦПК України на час його відкриття, справи наведеної категорії належало розглядати в порядку цивільного судочинства.

Оскільки належність справи до розгляду в порядку цивільного судочинства було правильно визначено, подальше винесення ухвали про закриття провадження за п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 09.09.2010 року, не можна визнати законним.

З ухваленням вищенаведеного рішення фактично відбулась зміна виду судочинства в якому підлягають розгляду справи з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них, проте наведена підстава не передбачена в переліку підстав для закриття провадження, викладених в ст. 205 ЦПК України, який є вичерпним.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що судочинство визначається виключно законами (п.14) і таким законом у даному випадку є Цивільний процесуальний кодекс України.

Частиною 8 статті 8 наведеного нормативного акту передбачено, що в тому випадку, коли спірні правовідносини не врегульовані законом, суд цивільної юрисдикції застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Оскільки на час постановления судом першої інстанції ухвали про закриття провадження у справі, питання щодо процедури віднесення справ про соціальні виплати у яких було відкрито провадження з цивільної юрисдикції до юрисдикції адміністративного судочинства не було врегульовано в

законодавчому порядку, суду належало керуватись ч. 8 ст. 8 та ч. 9 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" ЦПК України та за аналогією закону після 09 вересня 2010 року розглядати справу в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Закриття провадження у справі є порушенням права людини на судовий захист, що задекларовано в статті 55 Конституції України та статті 6 Європейської конвенції з прав людини, яка Конституцією України віднесена до частини національного законодавства України та передбачає право на справедливий судовий розгляд, яке охоплює також і характер законодавства, що регулює спосіб вирішення справи - процесуальний порядок.

Відповідно до ст. 311 ЦПК України, наведені обставини є підставою для скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2010 року скасувати, а справу направити до Новозаводського районного суду м. Чернігова для розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя апеляційного суду

Чернігівської області ОСОБА_2