Справа №22-ц-4900 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м.Суми

колегія судді в судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Смирнової Т.В.

суддів: Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 09 листопада 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору про відкриття кредитної лінії та внесення до нього змін, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 09 листопада 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

При цьому зазначає, що п.6.1 кредитного договору є недійсним, оскільки він суперечить вимогам ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відкриття кредитної лінії №11/К2007/142, згідно умов якого позивачу відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 36000 доларів США зі сплатою 10% річних.

Пунктом 6.1 зазначеного кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків щодо платежів за договором.

Позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом мотивував його невідповідністю п.6.1 договору положенням ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» у тій частині, що розмір пені передбачений договором не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 не грунтуються на законі, належним чином не доведені, а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання частково недійсним пункту 6.1 договору про відкриття кредитної лінії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права..

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписавши 10 вересня 2007 року кредитний договір погодився з його умовами, у тому числі і щодо підвищеного розміру пені у порівнянні з вищеназваним законом.

Отже, спірна умова договору не може бути визнана недійсною лише з тих підстав, що узгоджений сторонами її розмір перевищує встановлену законом межу, оскільки до моменту застосування відповідної умови договору не виключається підвищення облікової ставки Національного банку України.

Матеріали справи також не містять і позивачем, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних доказів про застосування до нього відповідачем умов п.6.1 договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 09 листопада 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: